Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Daniels bok – etthundrafem

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Den successiva förkastelsen av evangeliet: från Kristi födelse till Stefanos stening

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

I den förra artikeln noterade vi att inspirationen angav att judarna ”beseglade sitt förkastande” av evangeliet vid korset och därefter åter bekräftade sitt förkastande vid steningen av Stefanus. Hur kan detta vara? Naturligtvis fullbordades de hårklyvande judarnas förkastande av evangeliet i den historien successivt. De hade redan blivit förbigångna vid hans födelse. Från Kristi födelse till steningen av Stefanus framställs en successiv förkastelse av evangeliet.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> ”Människor vet det inte, men budskapet fyller himlen med glädje. Med ett djupare och ömmare intresse dras de heliga varelserna från ljusets värld till jorden. Hela världen blir ljusare genom hans närvaro. Ovanför Betlehems kullar har en otalig skara änglar samlats. De väntar på signalen att förkunna det glada budskapet för världen. Om ledarna i Israel hade varit trogna sitt förtroende, kunde de ha fått dela glädjen att förkunna Jesu födelse. Men nu blir de förbigångna.” Messias, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

Från Jesu födelse till Stefanos död illustreras det fortskridande förkastandet av evangeliet från det forntida Israels sida. Att erkänna judarnas förkastelse av Kristus som fortskridande möjliggör en identifiering av ”förseglingen av deras förkastelse”, både vid korset, där förlåten i templet rämnade, och vid Stefanos död. Förlåtens sönderrivande var en symbol på att de inte längre var Guds förbundsfolk, och när Stefanos stenades såg han Jesus stå på Guds högra sida, vilket i Daniel kapitel tolv, vers ett är en symbol för nådatidens slut. Jerusalems förstörelse är också en symbol för nådatidens slut.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> ”Den vedergällning som skulle drabba Jerusalem kunde uppskjutas endast en kort tid; och när Kristi blick vilade på den dödsdömda staden, såg han inte bara dess förstörelse, utan en världs undergång. Han såg att liksom Jerusalem överlämnades åt förstörelse, så skall världen överlämnas åt sitt öde. Han såg den vedergällning som skall drabba Guds motståndare. De scener som utspelade sig vid Jerusalems förstörelse skall upprepas på Herrens stora och fruktansvärda dag, men på ett än mer fruktansvärt sätt.” Review and Herald, December 7, 1897.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Det var endast Guds barmhärtighet som hindrade Jerusalem från att förstöras vid korset.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> ”I judarnas korsfästelse av Kristus låg Jerusalems undergång innesluten. Det blod som utgöts på Golgata var den tyngd som sänkte dem i fördärvet för denna världen och för den tillkommande. Så skall det bli på den stora avslutande dagen, när domen skall falla över dem som förkastar Guds nåd. Kristus, deras stötesten, skall då framträda för dem som ett hämnande berg. Härligheten i hans ansikte, som för de rättfärdiga är liv, skall för de ogudaktiga vara en förtärande eld. På grund av förkastad kärlek, föraktad nåd, skall syndaren förgöras.” Messias, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

Det var endast Guds barmhärtighet som dröjde med att låta Jerusalems förstörelse komma vid tiden för korset.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> ”Under nära fyrtio år efter det att Jerusalems undergång hade förkunnats av Kristus själv, uppsköt Herren sina domar över staden och nationen. Förunderlig var Guds långmodighet mot dem som förkastade hans evangelium och mördarna av hans Son.” The Great Controversy, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

Vid tiden för sin sista tempelrening hade Jesus framfört varningen att fly från Jerusalem när förödelsens styggelse, om vilken profeten Daniel hade talat, blev sedd av Hans efterföljare. Första gången Han renade templet hade Han sagt att judarna hade gjort Hans Faders hus till ett rövarnäste, men sista gången sade Han: ”ert hus” lämnas åt er öde. Redan före korset, som just stod för dörren, hade templet, där förlåten skulle rämna vid korsfästelsen, redan betecknats som judarnas hus, inte Guds hus. Syster White behandlar när Kristus uttalade denna förklaring, och allteftersom hennes vittnesbörd fortskrider behandlar hon också de fyrtio åren av förlängd nåd.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> Kristi ord till prästerna och rådsherrarna: ”Se, ert hus lämnas åt er öde” (Matteus 23:38), hade slagit dem med skräck i hjärtat. De låtsades vara likgiltiga, men frågan trängde sig ständigt upp i deras sinnen om innebörden av dessa ord. En osynlig fara tycktes hota dem. Kunde det vara så, att det praktfulla templet, som var nationens ära, snart skulle vara en ruinhög?...

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> ”Kristus gav sina lärjungar ett tecken på den förödelse som skulle komma över Jerusalem, och han sade dem hur de skulle undkomma: ’När ni ser Jerusalem omringat av härar, då vet att dess ödeläggelse är nära. Då må de som är i Judeen fly till bergen, och de som är mitt i staden bege sig därifrån, och de som är ute på landsbygden må inte gå in i den. Ty detta är hämndens dagar, då allt det som är skrivet skall uppfyllas.’ Denna varning gavs för att beaktas fyrtio år senare, vid Jerusalems förstöring. De kristna lydde varningen, och inte en enda kristen omkom vid stadens fall.” The Desire of Ages, 628, 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Kristus korsfästes år 31, och nästan fyrtio år senare, år 70, förstördes Jerusalem efter en tre och ett halvt år lång belägring. Hur skulle Jerusalem kunna ha blivit förstört vid korset år 31, om det ännu återstod tre och ett halvt års prövotid, angiven som sjuttio veckor i Daniel kapitel nio, vers tjugofyra? Hur kan dessa skenbara motsägelser lösas? Den enklaste lösningen är helt enkelt att fastställa det faktum att när det gäller avslutningen av den prövotid som representeras av de sjuttio veckorna, måste den förstås som en gradvis avslutning av prövotiden. Detta är sant, men det undanröjer all profetisk specificitet vid tillämpningen av den historiens vägmärken. Jag skall försöka förklara.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Om pingsten representerar den snart kommande söndagslagen, då den andra hjorden i Babylon kallas ut, varför dröjde det då tre och ett halvt år efter pingsten innan evangeliet gick till hedningarna? Är Kristi död eller Stefanos död ett tecken på prövotidens slut för det forntida Israel? Om laodiceisk adventism upphör att vara en kyrka vid den snart kommande söndagslagen, representerade då templets förstörelse år 70 slutet för den laodiceiska adventismens tempel vid söndagslagen? Det som kan framstå som skenbara inkonsekvenser löses genom tillämpningen av ”rad på rad”, och när den tillämpningen används blir vittnesbördet från de vägmärken som vi identifierar mycket klart och koncist.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

Den vecka under vilken Kristus bekräftade förbundet är uppdelad i två lika långa perioder om tre och ett halvt år. De första tre och ett halvt åren börjar vid Kristi dop och slutar med hans död. Dopet är symbolen för hans död och uppståndelse, så början av den perioden om tre och ett halvt år är identisk med dess slut. Under den perioden frambar Kristus evangeliet uteslutande för judarna. Slutet av dessa tre och ett halvt år markerar början på de följande tre och ett halvt åren. Början av den andra perioden om tre och ett halvt år inleds med Kristi död, och den slutar med Stefanos död. Under den perioden frambar lärjungarna evangeliet uteslutande för judarna.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Dessa två tidsperioder, vilka är skilda profetiska linjer, skall föras samman ”rad på rad”. Både begynnelsen och avslutningen bär Alpha och Omegas kännetecken, ty begynnelsens och avslutningens historia är densamma. Båda varaktighetsperioderna är identiska, och det verk som utförs under vardera perioden är identiskt. Kristus, som är den Förste och den Siste, är också alltings Skapare, och i det avseendet är Han Sanningens Skapare. Det hebreiska ordet för ”sanning” bildades av tre hebreiska bokstäver. Den första bokstaven, följd av den trettonde bokstaven, följd av den sista bokstaven i det hebreiska alfabetet, sammanfogas för att bilda det hebreiska ordet för ”sanning”.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

Båda perioderna om tre och ett halvt år har Kristus som den förste och den siste, ty Kristus är vid början av den första perioden i sitt dop, liksom han är vid slutet i sin död under den första perioden. Och Kristus är i sin död vid början av den andra perioden, och han står vid Guds högra hand vid slutet av den andra perioden. Talet tretton är en symbol för uppror, och i båda perioderna, vare sig evangeliet framlades personligen av Kristus, eller under den andra perioden av hans lärjungar, gjorde de hårklyvande judarna uppror mot evangeliets budskap.

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Båda perioderna har samma längd, bär Alfa och Omegas signatur och identifierar samma evangeliebudskap. Dessa två perioder ska föras samman ”rad på rad”. Metodiken ”rad på rad” är den sena regnets prövningsmetod. Det är de sista dagarnas metodik, och de sanningar som i de sista dagarna identifieras och grundfästs genom den metodiken är det som renar eller luttrar Levis söner under beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Vem skall han lära kunskap? och vem skall han ge förstånd i läran? Dem som är avvanda från mjölken och tagna från brösten. Ty bud måste läggas på bud, bud på bud; rad på rad, rad på rad; här litet, och där litet. Ty med stammande läppar och med ett annat tungomål skall han tala till detta folk. Dem sade han: Detta är vilan varmed ni må bereda den trötte vila; och detta är vederkvickelsen. Men de ville inte höra. Därför blev Herrens ord för dem bud på bud, bud på bud; rad på rad, rad på rad; här litet, och där litet; för att de skulle gå och falla baklänges och bli krossade och snärjda och tagna. Jesaja 28:9–13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Nästa vers i Jesaja vänder sig till de hånfulla män som styr Jerusalems folk. För dessa hånfulla män är ”vilan och vederkvickelsen” (det sena regnet), som de vägrade att ”höra”, det som får dem att ”gå och falla baklänges och bli krossade och fångas i snaran och gripas”. Detta prov ställdes inför dem genom en annan tunga, ty Elia, Johannes Döparen och William Miller var inte skolade i de teologiska läroanstalterna i sina respektive historiska sammanhang. Budskapet om det sena regnet, som prövar den laodiceiska adventismen, är det budskap som frambringas genom tillämpningen av ”rad på rad”.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

När de första tre och ett halvt åren av den vecka under vilken Kristus bekräftade förbundet läggs över de andra tre och ett halvt åren, finner vi profetiskt ljus som klargör varje skenbar motsägelse som kan uppstå i ett rannsakande sinne. Veckan var den tid då Förbundets Budbärare skulle bekräfta förbundet, och ett bibliskt förbund måste bekräftas med blod. Kristi dop och korsfästelse samt Stefanos stening utpekar alla blod. Båda linjerna representerar förbundets blod, och dessa linjer bekräftar förbundet.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

När dopet och korsfästelsen förs samman ”rad på rad”, utgör de den första vägmärket, och korsfästelsen och steningen av Stefanus utgör det sista vägmärket. När de förs samman till en enda linje finner vi korset och Mikaels uppträdande vid Stefanus död som två vittnen till att judarna beseglade sitt förkastande av evangeliet. Kristi död är också hans lärjunge Stefanus död, vilket är påsken när de två linjerna sammanförs. Tre dagar senare uppstår Kristus såsom förstlingsfrukten.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Men nu har Kristus uppstått från de döda och blivit förstlingen av dem som har insomnat. 1 Korinthierbrevet 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

Mellan påsken och förstlingsfruktens högtid på den tredje dagen infaller början av det osyrade brödets högtid. Osyrat bröd ”jäser” inte, och Kristus uppstod inte på den andra dagen; han uppstod på den tredje dagen. Kristus och Stefanus dör tillsammans i tillämpningen av ”rad på rad”, men Stefanus uppväcks efter Kristus, ty det finns en ordning i förstlingsfruktens uppståndelse.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Men var och en i sin egen ordning: Kristus såsom förstlingen; därefter, vid hans ankomst, de som tillhör Kristus. 1 Korinthierbrevet 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

Vårhögtiderna kan inte skiljas från varandra, ty de är direkt relaterade till varandra. I denna mening representerar pingsten den snart kommande söndagslagen, då det skall ske en upprepning av den Helige Andes utgjutelse, och den andra rösten i Uppenbarelseboken kapitel arton skall då kalla dem som för närvarande inte känner evangeliet att komma ut ur Babylon. Ordet ”Babylon” bygger på ordet ”Babel”, som betyder förvirring, ty det var vid Babels fall som Gud förvirrade språken, och det var vid pingsten som Gud upphäver språkförbistringen för att föra evangeliet till världen. Således sammanfaller pingsten och söndagslagen.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

Vid pingsten gavs språkogåvan åt lärjungarna, men deras budskap var då fortfarande begränsat till judarna. När båda linjerna förs samman inträffar pingsten år 34, då Stefanus stenades och evangeliet därefter bars till dem som för närvarande inte känner evangeliet.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

Stefanos representerar dem som uppstår ”vid hans ankomst”, men som har dött med honom. Förstlingsoffret markerar Kristi uppståndelse på den tredje dagen, och det markerar också början på Veckohögtiden, som också är pingsthögtiden och som åminner givandet av de tio budorden vid Sinai.

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

Den 22 oktober 1844 sammanfaller med korset, ty bland andra bevis sammanför syster White lärjungarnas besvikelse efter korset med den besvikelse som följde efter den 22 oktober 1844. Både korset och den 22 oktober 1844 förebådar den snart kommande söndagslagen. Pingsten är också en sinnebild för den snart kommande söndagslagen, men Pingsten inträffade femtiotvå dagar efter korset. Korset, som förebildades av påsken, inleder en serie högtider som åminner de gamla stigarna i det forntida Israel från natten då dödsängeln gick förbi Egypten ända fram till lagens givande. Fastän högtiderna har sina egna särdrag, är de oupplösligt förbundna med varandra. Det är därför riktigt att tillämpa de fulla femtiotvå dagarna från påsken till Pingsten som ett enda waymark.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Av denna anledning förebådar korset, Stefanos död och pingsten alla den snart annalkande söndagslagen, då den progressiva verkställande domen över det moderna Babylon börjar, i det att den andra rösten i Uppenbarelsebokens artonde kapitel börjar kalla Guds andra hjord ut ur Babylon. Det är vid detta vägmärke som den verkställande domen över Jerusalem inträdde, även om Gud i sin barmhärtighet uppsköt templets och stadens faktiska förstörelse i nära fyrtio år efter korset, till år 70. Det forntida Jerusalems förstörelse representerar början på den progressiva verkställande domen som börjar i Förenta staterna när ”nationellt avfall följs av nationell undergång.”

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Sanningen fastställs på två vittnens utsaga, och i de två linjerna om tre och ett halvt år, genom vilka Kristus bekräftade förbundet, finner vi två vittnen om en död och en uppståndelse som är förbundna med den historia som identifierar den snart kommande söndagslagen. Denna söndagslag i Uppenbarelsebokens elfte kapitel identifieras som ”stunden för den stora jordbävningen”. Denna ”stund” är direkt förbunden med två vittnen som avgav ett vittnesbörd under tre och ett halvt år. Deras vittnesbörd slutar med deras död och uppståndelse.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Deras vittnesbörd under tre och ett halvt år, följt av deras död och uppståndelse, har framställts genom både Jesu och Stefanos död och uppståndelse, ty ”rad på rad” framställs Stefanos såsom uppväckt tillsammans med Kristus. Vid förstlingsfruktens högtid bars två huvudsakliga offer fram.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Det ena var ett lamm utan lyte, och det andra ett offer av korn. Kornet representerade den skörd som skulle följa, och lammet representerade Kristus. Kristus uppstod på den tredje dagen, och Stefanus representerade dem som följer, och kornet representerade den skörd som skulle följa. De två vittnena i Uppenbarelseboken elva vittnade i tre och ett halvt år, varefter de sedan dödades och därefter uppstod tre och en halv dag senare. Dessa två vittnen hade förebildats genom Kristus, som var förstlingen, ty de representerar de etthundrafyrtiofyra tusen, som också är förstlingar.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Och jag såg, och se: ett Lamm stod på Sions berg, och med honom etthundrafyrtiofyra tusen, som hade hans Faders namn skrivet på sina pannor. Och jag hörde en röst från himlen, såsom bruset av många vatten och såsom dånet av stark åska; och den röst jag hörde var såsom när harpospelare spelar på sina harpor. Och de sjöng liksom en ny sång inför tronen och inför de fyra varelserna och de äldste; och ingen kunde lära sig den sången utom de etthundrafyrtiofyra tusen, de som var friköpta från jorden. Dessa är de som inte har orenats med kvinnor, ty de är jungfrur. Dessa är de som följer Lammet varthelst det går. Dessa har blivit friköpta från människorna till förstlingsfrukt åt Gud och Lammet. Och i deras mun fanns inget svek; ty de är utan fläck inför Guds tron. Uppenbarelseboken 14:1–5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

Kornkärven av korn vid förstlingsfruktens högtid representerade den skörd som skulle följa, och Stefanus, år 34, följde Kristi död år 31, fastän de, ”rad på rad”, dog vid samma vägmärke. I förhållande till förstlingsfruktens offer var Kristus lammet som blev slaktat och Stefanus var kornet. Enligt Paulus är ”Kristus” ”förstlingen av dem som har insomnat”, och därefter ”de som hör Kristus till vid hans ankomst”. De etthundrafyrtiofyra tusen är förstlingsfrukter, och de är de ”som följer Lammet varthelst det går”.

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

I den ”stund” då den ”stora jordbävningen” i Uppenbarelsebokens elfte kapitel äger rum, blir de två vittnena, som har profeterat i tre och ett halvt år endast för att bli dödade och ligga på gatorna i tre och en halv dag, uppväckta. De är de som representerades av Stefanos, vilken profetiskt blev uppväckt med Jesus, men också efter Jesus. De blir därför uppväckta ”tre och en halv dag” efter att de har mördats av vilddjuret som steg upp ur avgrunden. Samma ”stund” som de blir uppväckta stiger de upp till himlen som ett baner. Processen för deras uppståndelse och himmelsfärd framställs noggrant i Guds profetiska Ord, och den innefattar att de förebildades genom Stefanos bokstavliga död och därigenom representerar en andlig död som fullbordas över de två vittnena när de förvandlas från den tredje ängelns laodiceiska rörelse till den tredje ängelns filadelfiska rörelse.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> ”En sak är säker: de sjundedagsadventister som intar sin ståndpunkt under Satans baner kommer först att överge sin tro på de varningar och tillrättavisningar som finns i Guds Andes Vittnesbörd.

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> ”Kallelsen till större helgelse och heligare tjänst framförs, och kommer att fortsätta att framföras. Somliga som nu ger röst åt Satans ingivelser skall komma till besinning. Det finns sådana i viktiga förtroendeställningar som inte förstår sanningen för denna tid. Till dem måste budskapet ges. Om de tar emot det, skall Kristus ta emot dem och göra dem till medarbetare tillsammans med honom. Men om de vägrar att höra budskapet, kommer de att ställa sig under Mörkrets furstes svarta baner.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> ”Jag är ålagd att säga att den dyrbara sanningen för denna tid öppnar sig allt klarare för människors sinnen. I en särskild mening skall män och kvinnor äta Kristi kött och dricka hans blod. Förståelsen skall utvecklas, ty sanningen är mottaglig för ständig utvidgning. Sanningens gudomlige upphovsman skall träda i allt närmare och ännu närmare gemenskap med dem som går vidare för att lära känna honom. När Guds folk tar emot hans ord såsom himmelens bröd, skall de veta att hans utgång är beredd såsom morgonrodnaden. De skall få andlig styrka, såsom kroppen får fysisk styrka när föda intas.

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> ”Vi förstår inte till hälften Herrens plan med att föra Israels barn ut ur den egyptiska träldomen och leda dem genom öknen in i Kanaan.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> ”När vi samlar upp de gudomliga strålar som lyser från evangeliet, skall vi få en klarare insikt i den judiska hushållningen och en djupare uppskattning av dess viktiga sanningar. Vår utforskning av sanningen är ännu ofullständig. Vi har endast samlat upp några få ljusstrålar. De som inte dagligen studerar Ordet kommer inte att lösa den judiska hushållningens problem. De kommer inte att förstå de sanningar som lärdes genom tempeltjänsten. Guds verk hindras av en världslig förståelse av hans stora plan. Det kommande livet skall uppenbara innebörden av de lagar som Kristus, höljd i molnstoden, gav åt sitt folk.” Spalding and Magan, 305, 306.

Back to Articles