Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-Nine

Daniels bok – nummer nittionio

The Last Days and the Judgment of God: Unveiling Prophetic Insights

De sista dagarna och Guds dom: Profetiska insikter uppenbaras

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “last days” represent the announcement of the opening of judgment in the movement of the first angel, and in the movement of the third angel, the close of judgment is announced. In the “last days” God’s people were, and are raised up to announce the judgment of God, but in order to be a messenger of God’s judgment, you must understand the judgment. A primary characteristic of Laodicean Adventism, both the learned class and the unlearned class, is that they do not know the judgment of God. All the prophets are more specifically addressing the last days, than the days in which they lived.

De ”sista dagarna” representerar tillkännagivandet av att domen öppnas i den första ängelns rörelse, och i den tredje ängelns rörelse tillkännages domens avslutning. I de ”sista dagarna” har Guds folk blivit, och blir, upprest för att förkunna Guds dom, men för att vara en budbärare för Guds dom måste man förstå domen. Ett främsta kännetecken för laodikeisk adventism, både den lärda klassen och den olärda klassen, är att de inte känner Guds dom. Alla profeterna riktar sig mer specifikt till de sista dagarna än till de dagar i vilka de levde.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11.” Selected Messages, book 3, 338.

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profetior gäller för oss. ’Och allt detta vederfors dem såsom förebilder, och det blev nedskrivet till varning för oss, över vilka tidernas ände har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11.” Selected Messages, bok 3, 338.

All the prophets agree with one another, so their prophecies are all presenting the same illustration, and that illustration is of the last days, which are the days of judgment.

Alla profeterna är eniga med varandra, så deras profetior framställer alla samma bild, och den bilden gäller de sista dagarna, vilka är domens dagar.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> Och profeternas andar är underordnade profeterna. Ty Gud är inte oordningens Gud, utan fridens, såsom i alla de heligas församlingar. 1 Korintierbrevet 14:32, 33.

Jerusalem in Ezekiel’s vision that begins in chapter eight, is God’s church, which is the Laodicean Seventh-day Adventist church in the last days. Chapters eight and nine of Ezekiel, identify two classes of worshippers in the conclusion of the judgment of the house of God. One class is represented with the twenty-five ancient men bowing to the sun, but those who sigh and cry for the abominations done in the church and land, receive the seal of God. In chapter eleven, Ezekiel’s vision continues the illustration of the punishment of the twenty-five men that bow to the sun.

Jerusalem i Hesekiels syn, som börjar i kapitel åtta, är Guds församling, vilken är den laodiceiska sjundedagsadventistförsamlingen i den yttersta tiden. Hesekiels kapitel åtta och nio identifierar två klasser av tillbedjare vid avslutningen av domen över Guds hus. Den ena klassen framställs genom de tjugofem äldste männen som böjer sig för solen, men de som suckar och ropar över de styggelser som begås i församlingen och i landet får Guds sigill. I kapitel elva fortsätter Hesekiels syn med att åskådliggöra straffet över de tjugofem män som böjer sig för solen.

> Moreover the spirit lifted me up, and brought me unto the east gate of the Lord’s house, which looketh eastward: and behold at the door of the gate five and twenty men; among whom I saw Jaazaniah the son of Azur, and Pelatiah the son of Benaiah, princes of the people. Then said he unto me, Son of man, these are the men that devise mischief, and give wicked counsel in this city: Which say, It is not near; let us build houses: this city is the caldron, and we be the flesh. Therefore prophesy against them, prophesy, O son of man. And the Spirit of the Lord fell upon me, and said unto me, Speak; Thus saith the Lord; Thus have ye said, O house of Israel: for I know the things that come into your mind, every one of them. Ye have multiplied your slain in this city, and ye have filled the streets thereof with the slain. Therefore thus saith the Lord God; Your slain whom ye have laid in the midst of it, they are the flesh, and this city is the caldron: but I will bring you forth out of the midst of it. Ye have feared the sword; and I will bring a sword upon you, saith the Lord God. And I will bring you out of the midst thereof, and deliver you into the hands of strangers, and will execute judgments among you. Ezekiel 11:1–9.

> Och anden lyfte upp mig och förde mig till östra porten i Herrens hus, den som vetter mot öster; och se, vid portens ingång stod tjugufem män, bland vilka jag såg Jaasanja, Asurs son, och Pelatja, Benajas son, folkets furstar. Då sade han till mig: Människobarn, dessa är de män som uttänker ondska och ger onda råd i denna stad, de som säger: Tiden är inte nära; låt oss bygga hus. Denna stad är grytan, och vi är köttet. Profetera därför mot dem, profetera, du människobarn. Och Herrens Ande föll över mig och sade till mig: Tala! Så säger Herren: Så har ni talat, ni av Israels hus; och jag känner de tankar som stiger upp i ert sinne, var och en av dem. Ni har förökat era slagna i denna stad och fyllt dess gator med slagna. Därför säger Herren Gud så: Era slagna, dem som ni har lagt mitt i den, de är köttet, och denna stad är grytan; men er skall jag föra ut ur dess mitt. Ni har fruktat svärdet, och jag skall låta svärdet komma över er, säger Herren Gud. Jag skall föra er ut ur dess mitt och överlämna er i främlingars hand och verkställa domar bland er. Hesekiel 11:1–9.

Jerusalem is identified as the “caldron,” and the people in Jerusalem are “the flesh” that is being cooked in the caldron, which is a pot. The judgment of the wicked that is accomplished by the angels with the destroying weapons in their hands, in the time of the sealing of the one hundred and forty-four thousand (for Sister White says the sealing of Ezekiel chapter nine is the same as the sealing of Revelation chapter seven), includes the truth that the wicked are removed from Jerusalem. At the soon-coming Sunday law, spiritual Jerusalem will be cleansed and lifted up as an ensign above all the mountains.

Jerusalem identifieras som ”kitteln”, och folket i Jerusalem är ”köttet” som kokas i kitteln, vilken är en gryta. De ogudaktigas dom, som verkställs av änglarna med fördärvsvapnen i sina händer, vid tiden för beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen (ty syster White säger att beseglingen i Hesekiel kapitel nio är densamma som beseglingen i Uppenbarelseboken kapitel sju), innefattar sanningen att de ogudaktiga avlägsnas från Jerusalem. Vid den snart annalkande söndagslagen kommer det andliga Jerusalem att renas och upphöjas som ett baner över alla bergen.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> Och det skall ske i de sista dagarna, att berget med Herrens hus skall stå fast grundat överst bland bergen och vara upphöjt över höjderna; och alla hednafolk skall strömma dit. Och många folk skall gå åstad och säga: Kom, låt oss gå upp till Herrens berg, till Jakobs Guds hus; han skall undervisa oss om sina vägar, och vi skall vandra på hans stigar. Ty från Sion skall undervisning utgå och Herrens ord från Jerusalem. Jesaja 2:2, 3.

The cleansing which is accomplished for Jerusalem at the Sunday law, is the removal of Laodicean Adventists, where only Philadelphian Adventists remain. The legal corporate structure is then finished, for the United States government is the controlling entity in the legal arrangement that was made in 1863, and when the government of the United States enforces Sunday observance upon the land, the corporate structure of the Seventh-day Adventist church is either legally dissolved, or perhaps its name is legally changed to something of the order of the Sunday Adventist church.

Den rening som fullbordas för Jerusalem vid söndagslagen är avlägsnandet av laodiceiska adventister, varvid endast filadelfiska adventister blir kvar. Den juridiska korporativa strukturen är då avslutad, ty Förenta staternas regering är den kontrollerande enheten i den juridiska ordning som upprättades 1863, och när Förenta staternas regering påtvingar landet söndagsfirande, blir Sjundedagsadventistkyrkans korporativa struktur antingen juridiskt upplöst, eller också ändras dess namn juridiskt till något i stil med Söndagsadventistkyrkan.

When the wicked in Jerusalem are removed from the caldron, by the destroying angels, the Laodicean Adventist church ends, and the Philadelphian movement becomes spiritual Jerusalem that is lifted up as an ensign. Micah addresses the ancient men, that Isaiah calls the scornful men that call light darkness and darkness light, and through a question, identifies that the ancient men should have known “judgment.” They should have known the time of their visitation.

När de ogudaktiga i Jerusalem avlägsnas ur grytan av de förgörande änglarna, upphör den laodiceiska adventistförsamlingen, och den filadelfiska rörelsen blir det andliga Jerusalem som upphöjs såsom ett baner. Mika talar till de äldste männen, vilka Jesaja kallar de bespottande män som kallar ljuset mörker och mörkret ljus, och identifierar genom en fråga att de äldste männen borde ha känt till ”domen”. De borde ha känt tiden för sin besökelse.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Micah 3:1–3.

> Och jag sade: Hör, jag ber er, ni Jakobs huvuden och ni furstar av Israels hus: Är det inte er sak att känna rätten? Ni som hatar det goda och älskar det onda, som sliter huden av dem och köttet från deras ben, ni som också äter mitt folks kött och flår huden av dem och bryter deras ben och hugger dem i stycken såsom till grytan och såsom kött i kitteln. Mika 3:1–3.

God intended, and still intends that His last day people “know judgment,” and judgment is not a singular concept. It is a progressive history, possessing several elements and specific waymarks. It is a prophetic period that began in 1798, and continues until the end of the millennium. It is both investigative and executive. It is accomplished upon every man who has ever lived upon planet earth, and also upon the angels that were expelled from heaven. The periods of judgment are an essential understanding, for God’s faithful in the last days, for the answer to Micah’s question is, “yes, Israel is to understand the judgment.”

Gud avsåg, och avser alltjämt, att Hans folk i de sista dagarna skall ”känna domen”, och domen är inte ett enhetligt begrepp. Den är en fortskridande historia, som omfattar flera beståndsdelar och särskilda kännetecken. Den är en profetisk tidsperiod som började år 1798 och fortsätter till slutet av millenniet. Den är både undersökande och verkställande. Den fullbordas över varje människa som någonsin har levt på planeten jorden, och även över de änglar som fördrevs från himlen. Domens tidsperioder är en väsentlig insikt för Guds trofasta i de sista dagarna, ty svaret på Mikas fråga är: ”ja, Israel skall förstå domen.”

Jeremiah identifies that the ancient men of Jerusalem in the last days represent the culmination of a “perpetual backsliding,” as represented by the four generations of escalating rebellion, symbolized by Ezekiel chapter eight’s four escalating abominations. Jeremiah identifies that the ancient men are wrapped up in spiritualism, for they “worship” “the sun, the moon, and all the host of heaven.” He identifies they are to “fall, and not rise,” for “they have rejected the word of the Lord.” With these characteristics Jeremiah identifies that the “people know not the judgment of the Lord.”

Jeremia fastslår att de äldste männen i Jerusalem i den sista tiden utgör kulmen på ett ”ständigt avfall”, såsom detta framställs genom de fyra generationerna av tilltagande uppror, symboliserade av de fyra tilltagande styggelserna i Hesekiel kapitel åtta. Jeremia anger att de äldste männen är insnärjda i spiritualism, ty de ”tillbe” ”solen och månen och himlens hela härskara”. Han förklarar att de skall ”falla och icke resa sig”, ty ”de har förkastat Herrens ord”. Genom dessa kännetecken visar Jeremia att ”folket känner icke Herrens dom”.

> At that time, saith the Lord, they shall bring out the bones of the kings of Judah, and the bones of his princes, and the bones of the priests, and the bones of the prophets, and the bones of the inhabitants of Jerusalem, out of their graves: And they shall spread them before the sun, and the moon, and all the host of heaven, whom they have loved, and whom they have served, and after whom they have walked, and whom they have sought, and whom they have worshipped: they shall not be gathered, nor be buried; they shall be for dung upon the face of the earth. And death shall be chosen rather than life by all the residue of them that remain of this evil family, which remain in all the places whither I have driven them, saith the Lord of hosts. Moreover thou shalt say unto them, Thus saith the Lord; Shall they fall, and not arise? shall he turn away, and not return? Why then is this people of Jerusalem slidden back by a perpetual backsliding? they hold fast deceit, they refuse to return. I hearkened and heard, but they spake not aright: no man repented him of his wickedness, saying, What have I done? every one turned to his course, as the horse rusheth into the battle. Yea, the stork in the heaven knoweth her appointed times; and the turtle and the crane and the swallow observe the time of their coming; but my people know not the judgment of the Lord. How do ye say, We are wise, and the law of the Lord is with us? Lo, certainly in vain made he it; the pen of the scribes is in vain. The wise men are ashamed, they are dismayed and taken: lo, they have rejected the word of the Lord; and what wisdom is in them? Jeremiah 8:1–9.

> På den tiden, säger Herren, skall man föra fram Juda konungars ben och hans furstars ben och prästernas ben och profeternas ben och Jerusalems invånares ben ur deras gravar. Och man skall breda ut dem inför solen och månen och hela himlens härskara, dem som de har älskat och dem som de har tjänat och efter vilka de har vandrat och dem som de har sökt och dem som de har tillbett. De skall inte samlas ihop och inte begravas; de skall bli till gödsel på jordens yta. Och döden skall väljas framför livet av alla dem som är kvar av denna onda släkt, dem som är kvar på alla de platser dit jag har drivit dem, säger Herren Sebaot. Vidare skall du säga till dem: Så säger Herren: Skall de falla och inte resa sig igen? Skall den som vänder sig bort inte vända tillbaka? Varför har då detta folk i Jerusalem vänt sig bort i ett beständigt avfall? De håller fast vid svek, de vägrar att vända om. Jag lyssnade och hörde, men de talade inte rätt; ingen ångrade sin ondska och sade: Vad har jag gjort? Var och en vände sig till sin egen väg, såsom hästen stormar in i striden. Ja, storken under himlen känner sina bestämda tider; och turturduvan och tranan och svalan ger akt på tiden för sin ankomst; men mitt folk känner inte Herrens dom. Hur kan ni säga: Vi är visa, och Herrens lag är hos oss? Se, sannerligen, till intet har skrivarnas penna gjort den. De visa männen skall komma på skam, de skall gripas av förfäran och fångas; se, de har förkastat Herrens ord, och vilken vishet finns då i dem? Jeremia 8:1–9.

In chapter five, Jeremiah identifies those who know not the Lord’s judgment are “foolish.”

I kapitel fem betecknar Jeremia dem som inte känner Herrens dom som ”dåraktiga”.

> Run ye to and fro through the streets of Jerusalem, and see now, and know, and seek in the broad places thereof, if ye can find a man, if there be any that executeth judgment, that seeketh the truth; and I will pardon it. And though they say, The Lord liveth; surely they swear falsely. O Lord, are not thine eyes upon the truth? thou hast stricken them, but they have not grieved; thou hast consumed them, but they have refused to receive correction: they have made their faces harder than a rock; they have refused to return. Therefore I said, Surely these are poor; they are foolish: for they know not the way of the Lord, nor the judgment of their God. Jeremiah 5:1–4.

> Gå omkring genom Jerusalems gator och se nu, och ge akt, och sök på dess öppna platser, om ni kan finna en man, om där finns någon som skipar rätt och söker sanningen; då skall jag förlåta det. Och även om de säger: Så sant Herren lever, så svär de dock falskt. O Herre, är inte dina ögon vända till sanningen? Du har slagit dem, men de har inte sörjt; du har förtärt dem, men de har vägrat ta emot tillrättavisning; de har gjort sina ansikten hårdare än klippan; de har vägrat att vända om. Därför sade jag: Förvisso är dessa arma; de är dåraktiga, ty de känner inte Herrens väg, inte sin Guds rätt. Jeremia 5:1–4.

In the last days Laodicean Adventism, those who are represented as the foolish virgins of the parable of the ten virgins, which Sister White identifies represents the “experience of the Adventist people,” “know not the way of the Lord, nor the judgment of their God.” In the next chapter Jeremiah identifies that “the way” of the Lord is the “old paths,” but the foolish Laodicean Adventists refuse to walk therein, or to hearken to the sound of the trumpet. The “trumpet” is a symbol of judgment, which of course, the foolish Laodicean Adventists do not know.

I de sista dagarna känner den laodiceiska adventismen, de som i liknelsen om de tio jungfrurna framställs såsom de oförståndiga jungfrurna, vilka syster White säger representerar ”adventfolkets erfarenhet”, ”varken Herrens väg eller sin Guds dom”. I nästa kapitel identifierar Jeremia att Herrens ”väg” är de ”gamla stigarna”, men de oförståndiga laodiceiska adventisterna vägrar att vandra på dem eller att lyssna till basunens ljud. ”Basunen” är en symbol för dom, vilken de oförståndiga laodiceiska adventisterna naturligtvis inte känner.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Så säger Herren: Stå vid vägarna och se efter, och fråga efter de gamla stigarna, var den goda vägen är, och vandra på den, så skall ni finna ro för era själar. Men de sade: Vi vill inte vandra på den. Jag satte också väktare över er och sade: Hör trumpetens ljud. Men de sade: Vi vill inte höra. Hör därför, ni folk, och lär känna, du församling, vad som är bland dem. Hör, o jord: se, jag skall låta olycka komma över detta folk, frukten av deras tankar, därför att de inte har lyssnat till mina ord, inte heller till min lag, utan förkastat den. Jeremia 6:16–19.

The “evil” that is brought upon the “congregation” that refused to “hearken to the sound of the trumpet,” and “walk” in “the old paths,” where the “rest” of the latter rain would be found, occurs when the “congregation” “rejects His law” at the soon coming Sunday law.

Det ”onda” som drabbar ”församlingen”, vilken vägrade att ”lyssna till basunens ljud” och ”vandra” på ”de gamla stigarna”, där den sena regnets ”vila” skulle finnas, inträffar när ”församlingen” ”förkastar hans lag” vid den snart kommande söndagslagen.

The triple application of Elijah identifies the work of a messenger and movement in the time of the executive judgment, which begins at the soon-coming Sunday law. Closely related to the triple application of Elijah is the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant. The triple application of the messenger that prepares the way is identifying a work by a messenger and movement in the time of the investigative judgment. The messenger who prepares the way, and Elijah are closely related triple applications, as is the triple application of Rome with the triple application of Babylon’s fall, but they possess important distinctions that are associated with the judgment of God.

Elijas trefaldiga tillämpning identifierar verket av en budbärare och en rörelse under tiden för den verkställande domen, vilken börjar vid den snart annalkande söndagslagen. Nära besläktad med Elijas trefaldiga tillämpning är den trefaldiga tillämpningen av den budbärare som bereder vägen för Förbundets Budbärare. Den trefaldiga tillämpningen av den budbärare som bereder vägen identifierar ett verk genom en budbärare och en rörelse under tiden för undersökningsdomen. Den budbärare som bereder vägen, och Elia, är nära besläktade trefaldiga tillämpningar, liksom Roms trefaldiga tillämpning med den trefaldiga tillämpningen av Babylons fall, men de besitter viktiga åtskillnader som är förbundna med Guds dom.

The triple applications of Elijah and the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant are associated with two distinct works of judgment which are accomplished by God, through His chosen messenger and the movement that joins to the message of the messenger. Those two works are associated with two distinct periods of judgment, although there is overlap between the symbols.

Elijas trefaldiga tillämpningar och den trefaldiga tillämpningen av den budbärare som bereder vägen för Förbundets Budbärare är förbundna med två skilda domsverk som Gud utför genom sin utvalde budbärare och den rörelse som sluter sig till budbärarens budskap. Dessa två verk är förbundna med två skilda domsperioder, även om det finns en överlappning mellan symbolerna.

The work of the third and final Elijah is in relation to the executive judgment of the threefold union of modern Babylon, and the work of the messenger who prepares the way, is in relation to the investigative judgment and cleansing of God’s people. Malachi chapter three, is introduced with the last verse of chapter two.

Den tredje och siste Elias verk står i relation till den verkställande domen över den trefaldiga föreningen i det moderna Babylon, och den budbärares verk som bereder vägen står i relation till rannsakningsdomen och reningen av Guds folk. Malaki kapitel tre introduceras med den sista versen i kapitel två.

> Ye have wearied the Lord with your words. Yet ye say, Wherein have we wearied him? When ye say, Everyone that doeth evil is good in the sight of the Lord, and he delighteth in them; or, Where is the God of judgment? Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 2:17–3:4.

> Ni har tröttat ut Herren med era ord. Men ni säger: Vari har vi tröttat ut honom? När ni säger: Var och en som gör det onda är god i Herrens ögon, och han har behag i dem; eller: Var är domens Gud? Se, jag skall sända min budbärare, och han skall bereda vägen för mig. Och Herren, som ni söker, skall plötsligt komma till sitt tempel, förbundets budbärare, som ni har er glädje i; se, han kommer, säger Herren Sebaot. Men vem kan uthärda dagen då han kommer, och vem kan bestå när han uppenbarar sig? Ty han är såsom en guldsmeds eld och såsom tvättares lut. Han skall sitta såsom en som smälter och renar silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren offergåvor i rättfärdighet. Då skall Juda och Jerusalems offergåva behaga Herren, såsom i forna dagar och såsom i gångna år. Malaki 2:17–3:4.

In the last days, according to the testimony of Malachi, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1888. The rebellion of 1888, was typified by the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, and the doctrinal argument of Korah’s rebellion was whether those who do evil, are still righteous in the sight of the Lord.

I de sista dagarna är Gud, enligt Malakis vittnesbörd, förtröttad på den laodiceiska adventismen, som håller fast vid 1888 års uppror. 1888 års uppror förebildades av Korachs, Datans och Abirams uppror, och den läromässiga tvistefrågan i Korachs uppror var huruvida de som gör det onda fortfarande är rättfärdiga i Herrens ögon.

> Now Korah, the son of Izhar, the son of Kohath, the son of Levi, and Dathan and Abiram, the sons of Eliab, and On, the son of Peleth, sons of Reuben, took men: And they rose up before Moses, with certain of the children of Israel, two hundred and fifty princes of the assembly, famous in the congregation, men of renown: And they gathered themselves together against Moses and against Aaron, and said unto them, Ye take too much upon you, seeing all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord? Numbers 16:1–3.

> Men Korach, Jishars son, Kehats son, Levis son, och Datan och Abiram, Eliabs söner, och On, Pelets son, Rubens söner, tog män till sig. Och de reste sig upp mot Mose tillsammans med några av Israels barn, två hundra femtio furstar i menigheten, ansedda män i församlingen, män med namn. Och de samlade sig mot Mose och mot Aron och sade till dem: Ni tar för mycket på er, eftersom hela menigheten är helig, var och en av dem, och Herren är mitt ibland dem. Varför upphöjer ni då er själva över Herrens menighet? 4 Moseboken 16:1–3.

In the last days, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1957, which is simply the manifestation of the rebellion of 1888, placed into an official statement. The book, Questions on Doctrine enshrined the rebellion of 1888, which was a repetition of the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, according to the testimony of the angel who instructed Sister White that she must stay at the conference of 1888, in order to record the repetition of history of Korah’s rebellion. Two-hundred and fifty men of renown gathered together with Korah, Dathan and Abiram, against Moses, God’s representative in the rebellion.

I de sista dagarna är Gud uttröttad av den laodiceiska adventismen, som håller fast vid 1957 års uppror, vilket helt enkelt är manifestationen av 1888 års uppror, infört i ett officiellt uttalande. Boken Questions on Doctrine befäste 1888 års uppror, som var en upprepning av Koras, Datans och Abirams uppror, enligt vittnesbördet från den ängel som undervisade syster White om att hon måste stanna kvar vid 1888 års konferens för att nedteckna historiens upprepning av Koras uppror. Tvåhundrafemtio ansedda män slöt sig samman med Kora, Datan och Abiram mot Mose, Guds representant, i upproret.

The twenty-five men that bow to the sun in Ezekiel chapter eight, represent a tithe, or a tenth of the two hundred and fifty men that offered incense in the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, which typified the leaders of the rebellion of 1888, whose doctrinal rebellion was formalized in 1957, with the publishing of the book Questions on Doctrine.

De tjugofem män som tillber solen i Hesekiel kapitel åtta representerar ett tionde, eller en tiondel, av de två hundra femtio män som frambar rökelse i Koras, Datans och Abirams uppror, vilka förebildade ledarna för upproret år 1888, vars läromässiga uppror formaliserades år 1957 genom utgivningen av boken Questions on Doctrine.

The rebellion of Korah, Dathan and Abiram rejected the “judgment” which God had rendered, pronouncing them to wander in the wilderness for forty years. Laodicean Adventism began to wander in the wilderness of Laodicea in 1863, after they rejected the Laodicean message which was presented in 1856, that produced the judgment of wandering in the wilderness for many more years, due to their lack of faith. In the rebellion of 1888, they were still unwilling to accept the Laodicean message which was brought by Elders Jones and Waggoner.

Korachs, Datans och Abirams uppror förkastade den ”dom” som Gud hade fällt, genom vilken han förkunnade att de skulle vandra i öknen i fyrtio år. Laodiceisk adventism började vandra i Laodiceas öken år 1863, efter att de hade förkastat det laodiceiska budskap som framlades 1856, vilket medförde domen att vandra i öknen under många ytterligare år på grund av deras brist på tro. I upproret 1888 var de fortfarande ovilliga att ta emot det laodiceiska budskap som bars fram av äldstebröderna Jones och Waggoner.

Those who rebelled in 1888, not only rejected the spiritual authority of Elders Jones and Waggoner, but the authority of the prophetess Ellen White and the authority of the Holy Spirit too, for they acted out the idea that the whole congregation was equally holy.

De som gjorde uppror år 1888 förkastade inte bara den andliga auktoriteten hos äldstebröderna Jones och Waggoner, utan också auktoriteten hos profetissan Ellen White och den Helige Andes auktoritet, ty de handlade utifrån föreställningen att hela församlingen var lika helig.

In 1863, they had returned to eat with the lying prophet of Bethel, and in doing so they ultimately accepted the definition of salvation that was represented by the rebellion of Korah, and then officially enshrined the false doctrine in the book, Questions on Doctrine. That doctrine is a false definition of “justification by faith.”

År 1863 hade de återvänt för att äta tillsammans med den lögnaktige profeten i Betel, och därigenom antog de till sist den definition av frälsning som representerades av Koras uppror, och därefter stadfäste de officiellt den falska läran i boken Questions on Doctrine. Den läran är en falsk definition av ”rättfärdiggörelse genom tro”.

The rebellion of 1863 was the beginning of the rejection of Miller’s jewels that were reflected upon Habakkuk’s two tables. In Habakkuk chapter two, the “debate” of verse one ultimately produces two classes of worshippers who are manifested over their disagreement of the message that tarried.

Upproret år 1863 var början på förkastandet av Millers juveler, vilka återgavs på Habackuks två tavlor. I Habackuk kapitel två frambringar ”striden” i vers ett slutligen två klasser av tillbedjare, vilka uppenbaras genom sin oenighet om det budskap som dröjde.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Se, hans själ är uppblåst och är inte rättsinnig i honom; men den rättfärdige skall leva genom sin tro. Habackuk 2:4.

The “faith” of the “just” in the “debate” of Habakkuk chapter two, was based upon the “vision” that had been plainly written upon tables. In the rebellion of 1863, the first step to remove what was written on the tables was accomplished by those who no longer possessed the faith of the “just.” The rebellion of 1863, represented the first seed of the rebellion that would ultimately enshrine a false definition of the doctrine of justification by faith in 1957.

Den ”tro” hos den ”rättfärdige” i ”striden” i Habackuk kapitel två grundade sig på den ”syn” som tydligt hade skrivits på tavlor. I upproret 1863 fullbordades det första steget i att avlägsna det som var skrivet på tavlorna av dem som inte längre ägde den ”rättfärdiges” tro. Upproret 1863 utgjorde det första fröet till den revolt som slutligen skulle stadfästa en falsk definition av läran om rättfärdiggörelse genom tro år 1957.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> ”Herren sände i sin stora barmhärtighet ett högst dyrbart budskap till sitt folk genom äldstebröderna Waggoner och Jones. Detta budskap skulle på ett mer framträdande sätt ställa den upphöjde Frälsaren, offret för hela världens synder, inför världen. Det framställde rättfärdiggörelse genom tro på Borgensmannen; det inbjöd människorna att ta emot Kristi rättfärdighet, som uppenbaras i lydnad för alla Guds bud. Många hade förlorat Jesus ur sikte. De behövde få sina ögon riktade mot hans gudomliga person, hans förtjänster och hans oföränderliga kärlek till människosläktet. All makt har blivit given i hans händer, för att han må utdela rika gåvor åt människorna och meddela den ovärderliga gåvan av sin egen rättfärdighet åt den hjälplöse mänsklige redskapet. Detta är det budskap som Gud befallde skulle ges till världen. Det är den tredje ängelns budskap, som skall förkunnas med hög röst och åtföljas av utgjutelsen av hans Ande i rikt mått.” Testimonies to Ministers, 91.

> “The truth for this time, the third angel’s message, is to be proclaimed with a loud voice, meaning with increasing power, as we approach the great final test.” The 1888 Materials, 1710.

> ”Sanningen för denna tid, den tredje ängelns budskap, skall förkunnas med hög röst, det vill säga med tilltagande kraft, allteftersom vi närmar oss det stora slutliga provet.” The 1888 Materials, 1710.

> “The time of test is just upon us, for the loud cry of the third angel has already begun in the revelation of the righteousness of Christ, the sin-pardoning Redeemer. This is the beginning of the light of the angel whose glory shall fill the whole earth.” Selected Messages, book 1, 362.

> ”Prövningens tid är nu alldeles över oss, ty den tredje ängelns höga rop har redan börjat i uppenbarelsen av Kristi rättfärdighet, den syndaförlåtande Återlösaren. Detta är början till ljuset från den ängel vars härlighet skall uppfylla hela jorden.” Selected Messages, bok 1, s. 362.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Det sena regnet skall falla över Guds folk. En mäktig ängel skall komma ned från himlen, och hela jorden skall upplysas av hans härlighet.” Review and Herald, 21 april 1891.

Back to Articles