Article

# The Book of Daniel - Number Seventy

Daniels bok – Talet sjuttio

From Ancient Tables to Modern Responsibilities: Unveiling the Covenant Journey

Från uråldriga tavlor till nutida ansvar: Att avtäcka förbundets vandring

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified the responsibility of ancient Israel to present a living testimony of the two tables to the world. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified their responsibility to present a living testimony of all four tables to the world.

När Herren ingick förbund med det gamla Israel, gav Han två tavlor som grundval och symbol för förbundsrelationen. De två tavlorna angav också det gamla Israels ansvar att frambära ett levande vittnesbörd om de två tavlorna inför världen. När Herren ingick förbund med det moderna Israel, gav Han två tavlor som grundval och symbol för förbundsrelationen. De två tavlorna angav också deras ansvar att frambära ett levande vittnesbörd om alla fyra tavlorna inför världen.

The two tables were given to literal ancient Israel just after God delivered them out of the literal slavery of Egyptian bondage, and brought them through the disappointment of the Red Sea crossing. The period of time that literal ancient Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as four hundred and thirty years, and while in bondage literal ancient Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

De två tavlorna gavs åt det bokstavliga forntida Israel strax efter att Gud hade befriat dem ur den bokstavliga egyptiska träldomens slaveri och fört dem genom besvikelsen vid övergången av Röda havet. Den tidsperiod under vilken det bokstavliga forntida Israel var i träldom hade i profetian uttryckligen angivits som fyrahundratrettio år, och under sin träldom glömde det bokstavliga forntida Israel bort sjundedagssabbaten och upphörde att hålla den.

The two tables were given to spiritual modern Israel just after God delivered them out of the spiritual slavery of Catholic bondage, and brought them through the great disappointment of 1844. The period of time that spiritual modern Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as twelve hundred and sixty years, and while in bondage spiritual modern Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

De två tavlorna gavs åt det andliga moderna Israel strax efter att Gud hade befriat dem ur den andliga träldomen under det katolska oket och fört dem genom den stora besvikelsen år 1844. Den tidsperiod under vilken det andliga moderna Israel befann sig i träldom hade i profetian särskilt angivits som ett tusen två hundra sextio år, och medan det var i träldom glömde det andliga moderna Israel den sjundedagens sabbat och upphörde att hålla den.

In the very history when God provided the two tables to Moses to take to ancient Israel, his brother Aaron was making a golden image of a calf. The two tables of the Ten Commandments identify that God is a jealous God, and His jealousy is especially manifested against idolatry, and as Moses descended the mount, ancient Israel was dancing naked around a golden image that had been produced by the one who had been chosen as God’s spokesman.

I själva den historiska stund då Gud gav de två tavlorna åt Mose för att föra dem till det forntida Israel, höll hans bror Aron på att göra en gyllene bild av en kalv. De två tavlorna med de tio budorden visar att Gud är en svartsjuk Gud, och hans svartsjuka kommer särskilt till uttryck mot avgudadyrkan, och när Mose steg ned från berget dansade det forntida Israel naket kring en gyllene bild som hade framställts av den som hade utvalts till att vara Guds talesman.

> And Moses told Aaron all the words of the Lord who had sent him, and all the signs which he had commanded him. And Moses and Aaron went and gathered together all the elders of the children of Israel: And Aaron spake all the words which the Lord had spoken unto Moses, and did the signs in the sight of the people. Exodus 4:28–30.

> Och Mose omtalade för Aron alla de ord som Herren hade talat till honom och sänt honom med, samt alla de tecken som han hade befallt honom att göra. Och Mose och Aron gick och sammankallade alla de äldste bland Israels barn. Och Aron talade alla de ord som Herren hade sagt till Mose och gjorde tecknen inför folket. 2 Moseboken 4:28–30.

The brother of the prophet who led ancient Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of the image of jealousy. The husband of the prophetess who led modern Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of 1863, and 1863 marks the first generation of Adventism as being represented as an image of jealousy being placed at the entry of the gate of the altar.

Brodern till den profet som ledde det forntida Israel under förbundshistorien när de två förbundstavlorna gavs, var ledaren i upproret kring svartsjukans bild. Maken till den profetissa som ledde det moderna Israel under förbundshistorien när de två förbundstavlorna gavs, var ledaren i upproret år 1863, och 1863 utmärker adventismens första generation såsom representerad av en svartsjukans bild som ställs vid ingången till altarets port.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Sedan sade han till mig: Du människobarn, lyft nu dina ögon mot norr. Så lyfte jag mina ögon mot norr, och se, där norrut vid altarets port stod denna avbild av svartsjuka i ingången. Hesekiel 8:5.

The “altar” is a symbol of Christ.

”Altaret” är en symbol för Kristus.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> ”Vi löper fara att sammanblanda det heliga och det vanliga. Den heliga elden från Gud skall användas i våra ansträngningar. Det sanna altaret är Kristus; den sanna elden är den helige Ande. Detta är vår inspiration. Endast när den helige Ande leder och vägleder en människa är hon en trygg rådgivare. Om vi vänder oss bort från Gud och från Hans utvalda för att rådfråga främmande altaren, skall vi få svar efter våra gärningar.” Selected Messages, bok 3, s. 300.

The “gate” is the church.

”Porten” är kyrkan.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> ”För den ödmjuka, troende själen är Guds hus på jorden himmelens port. Lovsången, bönen, de ord som uttalas av Kristi representanter, är av Gud förordnade medel för att bereda ett folk för församlingen där ovan, för den högre gudstjänst i vilken intet orent kan komma in.” Testimonies, band 5, s. 491.

In 1863, Laodicean Adventism became a legally registered church and ceased to be a movement. They “entered” into church history at that point. In 1863, the church of Christ entered into a legal association with the government of the United States. In that year they also introduced a counterfeit chart to replace the two sacred tables of Habakkuk. As soon as the second table was prepared, in terms of prophetic history those typified by Aaron were preparing a counterfeit image.

År 1863 blev det laodiceiska adventistsamfundet en lagligen registrerad kyrka och upphörde att vara en rörelse. De ”trädde in” i kyrkohistorien vid den tidpunkten. År 1863 inträdde Kristi kyrka i en rättslig förbindelse med Förenta staternas regering. Det året införde de också ett förfalskat diagram för att ersätta Habackuks två heliga tavlor. Så snart den andra tavlan var färdigställd förberedde, i den profetiska historiens termer, de som förebildades av Aron en förfalskad avbild.

The second Commandment is the most specific warning against idolatry and the worship of images. It is also where God identifies His character as a jealous God. It is also there that He sets forth the principle that He reserves judgment upon the wicked unto the third and fourth generations. The Ten Commandments are a transcript of Christ’s character.

Det andra budet är den mest specifika varningen mot avgudadyrkan och dyrkan av bilder. Det är också där Gud uppenbarar sin karaktär som en nitälskande Gud. Det är också där han fastslår principen att han låter domen över de ogudaktiga drabba intill tredje och fjärde generationen. De tio budorden är en avbild av Kristi karaktär.

> “For the rejection of Christ, with the results that followed, they were responsible. A nation’s sin and a nation’s ruin were due to the religious leaders.

> För förkastandet av Kristus, med de följder som därefter inträdde, bar de ansvaret. En nations synd och en nations undergång var de religiösa ledarnas verk.

> “In our day are not the same influences at work? Of the husbandmen of the Lord’s vineyard are not many following in the steps of the Jewish leaders? Are not religious teachers turning men away from the plain requirements of the word of God? Instead of educating them in obedience to God’s law, are they not educating them in transgression? From many of the pulpits of the churches the people are taught that the law of God is not binding upon them. Human traditions, ordinances, and customs are exalted. Pride and self-satisfaction because of the gifts of God are fostered, while the claims of God are ignored.

> ”Är det inte samma inflytanden som är verksamma i vår tid? Följer inte många av dem som brukar Herrens vingård i de judiska ledarnas fotspår? Leder inte religiösa lärare människor bort från Guds ords klara krav? I stället för att fostra dem till lydnad för Guds lag, fostrar de dem inte då till överträdelse? Från många av kyrkornas predikstolar lärs folket att Guds lag inte är bindande för dem. Mänskliga traditioner, stadgar och seder upphöjs. Högmod och självtillfredsställelse på grund av Guds gåvor främjas, medan Guds anspråk ignoreras.

> “In setting aside the law of God, men know not what they are doing. God’s law is the transcript of His character. It embodies the principles of His kingdom. He who refuses to accept these principles is placing himself outside the channel where God’s blessings flow.” Christ’s Object Lessons, 305.

> ”När människorna åsidosätter Guds lag, vet de inte vad de gör. Guds lag är en avskrift av hans karaktär. Den förkroppsligar hans rikes principer. Den som vägrar att godta dessa principer ställer sig utanför den kanal där Guds välsignelser flödar.” Kristi liknelser, s. 305.

The character of Christ is His image, and it includes that He is a jealous God. God’s jealousy was manifested in Christ when He twice cleansed the temple. In the first temple cleansing the disciples who witnessed the work were then led to remember that the Scriptures referenced God’s jealousy.

Kristi karaktär är hans avbild, och i detta ingår att han är en nitälskande Gud. Guds nitälskan uppenbarades i Kristus när han två gånger renade templet. Vid den första tempelreningen leddes de lärjungar som bevittnade handlingen att då komma ihåg att Skrifterna hänvisade till Guds nitälskan.

> And the Jews’ Passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. John 2:13–17.

> Och judarnas påsk var nära, och Jesus gick upp till Jerusalem. Och i templet fann han dem som sålde oxar och får och duvor, och växlarna som satt där. Och när han hade gjort en gissel av små rep, drev han ut dem alla ur templet, även fåren och oxarna; och han slog ut växlarnas pengar och välte borden. Och till dem som sålde duvor sade han: Ta bort detta härifrån; gör inte min Faders hus till ett marknadshus. Och hans lärjungar kom ihåg att det var skrivet: Nitälskan för ditt hus har förtärt mig. Johannes 2:13–17.

In the Scriptures, both the Hebrew and the Greek the word “zealous” is also the word “jealous.” They are the same word. When Christ cleansed the temple, He was manifesting God’s jealousy, which is the attribute of God’s character that is identified in the second commandment, and it is especially manifested against idolatry. When Moses descended the mount with the two tables and understood what Aaron had done and what the people were doing, he broke the two tables. The two tables were the true image of jealously, for they were physical representations that identified God as a jealous God. When Moses broke the two tables, he was manifesting the very jealousy that is identified in the second commandment.

I Skrifterna är ordet ”nitisk” på både hebreiska och grekiska också ordet ”svartsjuk”. Det är samma ord. När Kristus renade templet, gav Han uttryck åt Guds svartsjuka, som är en egenskap i Guds karaktär som identifieras i det andra budordet, och den tar sig särskilt uttryck mot avgudadyrkan. När Mose steg ned från berget med de två tavlorna och förstod vad Aron hade gjort och vad folket höll på med, krossade han de två tavlorna. De två tavlorna var den sanna bilden av svartsjuka, ty de var fysiska framställningar som identifierade Gud som en svartsjuk Gud. När Mose krossade de två tavlorna, gav han uttryck åt just den svartsjuka som identifieras i det andra budordet.

> And Moses turned, and went down from the mount, and the two tables of the testimony were in his hand: the tables were written on both their sides; on the one side and on the other were they written. And the tables were the work of God, and the writing was the writing of God, graven upon the tables. And when Joshua heard the noise of the people as they shouted, he said unto Moses, There is a noise of war in the camp. And he said, It is not the voice of them that shout for mastery, neither is it the voice of them that cry for being overcome: but the noise of them that sing do I hear. And it came to pass, as soon as he came nigh unto the camp, that he saw the calf, and the dancing: and Moses’ anger waxed hot, and he cast the tables out of his hands, and brake them beneath the mount. Exodus 32:15–19.

> Och Mose vände sig och gick ned från berget, och de två vittnesbördets tavlor var i hans hand; tavlorna var skrivna på båda sina sidor; på ena sidan och på den andra var de skrivna. Och tavlorna var Guds verk, och skriften var Guds skrift, inristad på tavlorna. Och när Josua hörde folkets larm då de ropade, sade han till Mose: Det är härskri i lägret. Men han sade: Det är varken ljudet av dem som ropar i seger, eller ljudet av dem som ropar i nederlag; ljudet av dem som sjunger är vad jag hör. Och det skedde, när han kom nära lägret, att han såg kalven och dansen; och Moses vrede upptändes, och han kastade tavlorna ur sina händer och krossade dem nedanför berget. 2 Moseboken 32:15–19.

The two tables were the testimony of God’s character. The character of God is the image that is to be formed in men through the righteousness of Christ. The two tables are the true image of jealousy, and Aaron had produced a counterfeit image of jealousy at the very time that the true image of jealousy was being delivered to ancient Israel. Those who have Christ formed within have His image, and the robe of His righteousness, yet Aaron’s celebrants were dancing naked, for they were Laodiceans. Laodiceans are “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.”

De två tavlorna var vittnesbördet om Guds karaktär. Guds karaktär är den avbild som skall formas i människorna genom Kristi rättfärdighet. De två tavlorna är den sanna svartsjukans avbild, och Aron hade framställt en förfalskad svartsjukans avbild just vid den tid då den sanna svartsjukans avbild överlämnades åt det forntida Israel. De som har Kristus gestaltad i sitt inre har Hans avbild och Hans rättfärdighets klädnad, men Arons festdeltagare dansade nakna, ty de var laodicéer. Laodicéer är ”eländiga, ynkliga, fattiga, blinda och nakna.”

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:25.

> Och när Mose såg att folket var naket — ty Aron hade gjort det naket, till dess skam bland dess fiender —. 2 Mosebok 32:25.

In 1856, seven years before the counterfeit chart was produced, both James and Ellen White identified that the movement had transitioned into the Laodicean condition. In 1863, Adventism was as spiritually “naked” as was ancient Israel literally “naked” as they danced around the counterfeit image of jealousy. The counterfeit that Aaron had made was an idol made of gold, but it was an image of a calf, which is a beast. It was an image of the beast, and also an image to the beast. The golden calf was an image of the beast, but it also had been dedicated to the gods that Aaron unrighteously declared had delivered Israel from Egyptian bondage.

År 1856, sju år innan det förfalskade diagrammet framställdes, identifierade både James och Ellen White att rörelsen hade övergått i det laodiceiska tillståndet. År 1863 var adventismen andligen lika ”naken” som det forntida Israel bokstavligen var ”naket” när de dansade omkring den förfalskade avbilden av svartsjukan. Det förfalskade föremål som Aron hade gjort var en avgud av guld, men det var en bild av en kalv, som är ett vilddjur. Det var vilddjurets bild, och också en bild åt vilddjuret. Guldkalven var en bild av vilddjuret, men den hade också blivit invigd åt de gudar som Aron orättfärdigt förklarade hade befriat Israel från den egyptiska träldomen.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. And they rose up early on the morrow, and offered burnt offerings, and brought peace offerings; and the people sat down to eat and to drink, and rose up to play. Exodus 32:4–6.

> Och han tog emot det ur deras hand och formade det med ett mejselverktyg, sedan han hade gjort det till en gjuten kalv; och de sade: Dessa är dina gudar, Israel, som har fört dig upp ur Egyptens land. Och när Aron såg det, byggde han ett altare framför det; och Aron lät utropa och sade: I morgon är det en högtid åt Herren. Och de steg upp tidigt följande morgon och offrade brännoffer och bar fram tackoffer; och folket satte sig ned för att äta och dricka och steg upp för att leka. 2 Mosebok 32:4–6.

The golden calf was an image of a beast, but it was dedicated to false gods, and so it was also an image (offering) to the beast. The image was made of gold, which is the symbol of Babylon, and it was a calf, which is the highest form of offering in the sanctuary service. It was dedicated to the gods of Egypt. Mystery Babylon (for all the prophetic testimonies identify the end of the world) consists of a woman riding upon a beast. The beast the woman rides is the United Nations (ten kings), and is a symbol of the dragon, atheism and Egypt. The woman herself is a counterfeit of God’s true church. The golden calf that Aaron dedicated to the gods of Egypt typified the great whore of Revelation seventeen, who is Babylon (gold), riding upon a beast (Egypt) and a counterfeit church (calf).

Guldkalven var en avbild av ett vilddjur, men den var invigd åt falska gudar och var därför också en avbild (offergåva) åt vilddjuret. Avbilden var gjord av guld, vilket är symbolen för Babylon, och den var en kalv, vilket är den högsta formen av offer i helgedomstjänsten. Den var invigd åt Egyptens gudar. Det stora Babylon i hemlighetens gestalt (ty alla de profetiska vittnesbörden identifierar världens ände) består av en kvinna som rider på ett vilddjur. Vilddjuret som kvinnan rider är Förenta nationerna (tio kungar) och är en symbol för draken, ateismen och Egypten. Kvinnan själv är en förfalskning av Guds sanna kyrka. Guldkalven som Aron invigde åt Egyptens gudar var en förebild på den stora skökan i Uppenbarelseboken sjutton, som är Babylon (guld), ridande på ett vilddjur (Egypten) och en förfalskad kyrka (kalv).

At the same time Aaron built an altar, which, as just defined, represents Christ, the true altar. He then instituted a counterfeit system of worship, for he proclaimed a feast to the Lord on the following day. Aaron’s golden calf was an image “of” and “to” the beast, and it was set up “before” a counterfeit Christ, and a day was set aside to celebrate his false system of worship.

Samtidigt byggde Aron ett altare, vilket, såsom nyss har fastställts, representerar Kristus, det sanna altaret. Han instiftade därefter ett förfalskat gudstjänstsystem, ty han utlyste en högtid åt Herren påföljande dag. Arons guldkalv var en bild ”av” och ”åt” vilddjuret, och den restes upp ”framför” en förfalskad Kristus, och en dag avsattes för att fira hans falska gudstjänstsystem.

The United States is the power that sets up an image to the beast and then forces the world to follow its example. The United States has power to force that system of worship upon the world, and it does so in sight of the beast “before” it.

Förenta staterna är den makt som upprättar en bild åt vilddjuret och sedan tvingar världen att följa dess exempel. Förenta staterna har makt att påtvinga världen detta system av tillbedjan, och det gör det i vilddjurets åsyn, ”inför” det.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> Och jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden; och det hade två horn lika ett lamms, och det talade såsom en drake. Och det utövar det första vilddjurets hela makt inför honom och förmår jorden och dem som bor där att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår hade blivit läkt. Uppenbarelseboken 13:11, 12.

The man of sin, who is the papacy, is the sea beast of Revelation thirteen. When the United States speaks as a dragon, at the soon-coming Sunday law, it then begins to force the world to set up an image to the beast “before” it. The beast before the United States (the earth beast), is the papacy (the sea beast). The papacy is a counterfeit Christ, and Aaron had set up his golden image, before a counterfeit Christ, for Christ is the true altar. Aaron then instituted a false system of worship as represented by the proclamation of the feast day that was to take place on the next day. The United States also forces a false system of worship, and it is also associated with a counterfeit day of worship.

Syndens män, som är påvedömet, är havsodjuret i Uppenbarelseboken tretton. När Förenta staterna talar som en drake, vid den snart annalkande söndagslagen, börjar det då tvinga världen att upprätta en bild åt odjuret ”framför” det. Odjuret framför Förenta staterna (jordodjuret) är påvedömet (havsodjuret). Påvedömet är en falsk Kristus, och Aron hade rest upp sin gyllene bild framför en falsk Kristus, ty Kristus är det sanna altaret. Aron införde därefter ett falskt gudstjänstsystem, såsom det representeras av tillkännagivandet av högtidsdagen som skulle äga rum följande dag. Förenta staterna framtvingar också ett falskt gudstjänstsystem, och det är likaledes förbundet med en förfalskad tillbedjansdag.

When Moses descended the mount, the controversy was between the true and the false image of jealousy—the image of Christ or the image of Satan. The counterfeit consisted of a counterfeit Christ (the altar), a counterfeit experience (Laodicean), a counterfeit day of worship (“tomorrow is a feast of the Lord”). The rebellion of the golden calf represents the rebellion of the soon-coming Sunday law, but it also represents the rebellion of Laodicean Adventism in 1863.

När Mose steg ned från berget stod striden mellan den sanna och den falska svartsjukebilden – Kristi avbild eller Satans avbild. Förfalskningen bestod av en förfalskad Kristus (altaret), en förfalskad erfarenhet (Laodiceisk), en förfalskad gudstjänstdag (”i morgon är det en Herrens högtid”). Guldkalvens uppror representerar upproret i den snart kommande söndagslagen, men det representerar också den laodiceiska adventismens uppror år 1863.

In 1863, a counterfeit table was introduced to cover up the jewels of Miller’s dream as represented upon Habakkuk’s two tables. Those two tables had been typified by the two tables Moses received on the mount. In 1863, a legal connection was made with the government of the United States, thus ending the Millerite movement and legally registering the Laodicean movement as the Seventh-day Adventist church. That relationship was represented by Aaron’s image to the beast, which prophetically is defined as the combination of Church and State, thus typifying the Millerites establishing a Church-State relationship in 1863, and also typifying the United States at the soon-coming Sunday law.

År 1863 infördes en förfalskad tavla för att dölja juvelerna i Millers dröm såsom de framställdes på Habackuks två tavlor. Dessa två tavlor hade förebildats genom de två tavlor som Mose tog emot på berget. År 1863 upprättades en juridisk förbindelse med Förenta staternas regering, varigenom milleritrörelsen avslutades och den laodiceiska rörelsen lagligen registrerades som Sjundedagsadventistsamfundet. Detta förhållande framställdes genom Arons vilddjursbild, vilken profetiskt definieras som föreningen mellan kyrka och stat, och därmed förebildar milleriterna när de år 1863 upprättade ett förhållande mellan kyrka och stat, och förebildar även Förenta staterna vid den snart annalkande söndagslagen.

Aaron’s naked dancing fools, representing the counterfeit experience of Laodicea, is just as the Millerite movement had become in 1856. The spiritual experience represented by Aaron’s dancing fools was contrasted with the experience of Moses, who was manifesting the jealousy of God’s character towards idolatry. A “dance” in prophecy is a symbol of deception, and Aaron’s dancing fools, also represented the deception that is brought about by the United States as it forces the world to “dance” to Nebuchadnezzar’s band, while the whore of Tyre sings her songs.

Arons nakna dansande dårar, som representerar Laodiceas förfalskade erfarenhet, är precis vad milleritrörelsen hade blivit år 1856. Den andliga erfarenhet som representerades av Arons dansande dårar stod i kontrast till Moses erfarenhet, då han gav uttryck åt Guds karaktärs nitälskan mot avgudadyrkan. En ”dans” i profetian är en symbol för bedrägeri, och Arons dansande dårar representerade också det bedrägeri som åstadkoms av Förenta staterna när det tvingar världen att ”dansa” till Nebukadnessars orkester, medan skökan från Tyrus sjunger sina sånger.

In 1863, the Laodicean Millerite movement transitioned to the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church. As identified in previous articles, in 1863, Jericho was rebuilt, for Jericho is a symbol of the affluence of Laodicea and serves as a counterfeit of the city of Jerusalem. In 1863, the introduction of a counterfeit prophetic chart represented a repetition of the history of Aaron, the golden calf and the dancing fools. The history of the Red Sea deliverance has been repeatedly employed by Sister White to illustrate the history of early Adventism, and this application aligns perfectly with the history of Moses and Aaron in the controversy over the image of jealousy.

År 1863 övergick den laodiceiska milleritiska rörelsen till den juridiskt registrerade laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan. Såsom påvisats i tidigare artiklar återuppbyggdes Jeriko år 1863, ty Jeriko är en symbol för Laodiceas välstånd och tjänar som en förfalskning av staden Jerusalem. År 1863 utgjorde införandet av en förfalskad profetisk karta en upprepning av historien om Aron, guldkalven och de dansande dårarna. Historien om befrielsen vid Röda havet har upprepade gånger använts av syster White för att belysa den tidiga adventismens historia, och denna tillämpning överensstämmer fullkomligt med historien om Mose och Aron i striden om avundenhetens bild.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began as an image of jealousy was placed in the gate (church), which was before the altar (Christ). That first generation then “entered” into an escalating history of abominations.

År 1863 började den första generationen av det laodiceiska adventismen, då en svartsjukans avgudabild sattes upp i porten (församlingen), som var framför altaret (Kristus). Denna första generation ”gick därefter in” i en tilltagande historia av styggelser.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Då sade han till mig: Människobarn, lyft nu dina ögon mot norr. Och jag lyfte mina ögon mot norr, och se, norr om altarets port stod denna nitälskans avbild vid ingången. Hesekiel 8:5.

We will continue these considerations in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa betraktelser i nästa artikel.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> ”Hurdan är vårt tillstånd i denna fruktansvärda och högtidliga tid? Ack, vilket högmod som råder i församlingen, vilket hyckleri, vilket bedrägeri, vilken kärlek till klädsel, lättsinne och förströelse, vilken strävan efter överhöghet! Alla dessa synder har förmörkat sinnet, så att de eviga tingen inte har urskilts. Skall vi inte rannsaka Skrifterna, så att vi må veta var vi befinner oss i denna världens historia? Skall vi inte bli upplysta beträffande det verk som fullbordas för oss i denna tid, och den ställning som vi såsom syndare bör inta medan detta försoningsverk pågår? Om vi hyser någon omsorg om våra själars frälsning, måste vi genomföra en avgjord förändring. Vi måste söka Herren med sann botfärdighet; vi måste med djup själslig ånger bekänna våra synder, för att de må bli utplånade.

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> ”Vi får inte längre dröja kvar på den förtrollade marken. Vi närmar oss hastigt slutet på vår prövotid. Må varje själ fråga sig: Hur står jag inför Gud? Vi vet inte hur snart våra namn kan komma på Kristi läppar och våra fall bli slutgiltigt avgjorda. Vad, o, vad skall dessa avgöranden bli? Skall vi räknas bland de rättfärdiga, eller skall vi räknas till de ogudaktiga?

> “Let the church arise, and repent of her backslidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands His servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death.

> ”Må församlingen resa sig och omvända sig från sina avfall inför Gud. Må väktarna vakna och ge basunen en tydlig klang. Det är en bestämd varning som vi har att förkunna. Gud befaller sina tjänare: ’Ropa med full hals, skona inte, höj din röst som en basun och förkunna för mitt folk deras överträdelse, för Jakobs hus deras synder’ (Jesaja 58:1). Folkets uppmärksamhet måste vinnas; om detta inte kan ske, är all ansträngning gagnlös; även om en ängel från himlen skulle stiga ner och tala till dem, skulle hans ord inte göra mera gott än om han talade in i dödens kalla öra.”

> “The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self-exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.” Selected Messages, book 1, 125, 126.

> ”Församlingen måste väckas till handling. Guds Ande kan aldrig komma in förrän hon bereder vägen. Det bör ske en allvarlig hjärterannsakan. Det bör finnas förenad, uthållig bön och genom tron ett åberopande av Guds löften. Det bör finnas, inte en klädsel av kroppen i säcktyg, såsom i forna tider, utan en djup förödmjukelse i själen. Vi har inte den första anledningen till självgratulation och självupphöjelse. Vi bör ödmjuka oss under Guds mäktiga hand. Han skall träda fram för att trösta och välsigna de sanna sökarna.” Selected Messages, bok 1, 125, 126.

Back to Articles