Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Jesu Kristi uppenbarelse – Nummer nio

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Jesajas sista profetiska berättelse: Uppenbarelsen om Kristus och de 144 000:s profetiska roll

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Jesajas bok, och särskilt Jesajas sista profetiska framställning i kapitel fyrtio till sextiosex, är en framställning som betonar en handfull viktiga profetiska sanningar, direkt förbundna med Jesu Kristi uppenbarelse, vilken nu avtäcks när vi närmar oss slutet av människans nådatid. En av dessa sanningar är uppenbarelsen av Alfa och Omega. Ingen annan bok i Bibeln kommer i närheten av Jesajas vittnesbörd om det drag i Guds karaktär som åskådliggör slutet av en sak tillsammans med början av en sak.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Vem har verkat och utfört detta, han som från begynnelsen kallade släktena fram? Jag, Herren, den förste, och med de sista; jag är han. Jesaja 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

Det är i Jesaja som Gud anger vad det är som bevisar att Gud är Gud.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Så säger Herren, Israels konung, och hans återlösare, Herren Sebaot: Jag är den förste, och jag är den siste, och förutom mig finns ingen Gud. Och vem kan, såsom jag, kalla fram det och förkunna det och lägga fram det för mig, sedan jag insatte det forntida folket? Och det som kommer, och det som skall komma, må de förkunna för dem. Frukta inte och var inte förskräckta: har jag inte från den tiden låtit dig höra det och förkunnat det? Ni är ju mina vittnen. Finns det någon Gud förutom mig? Nej, det finns ingen Gud; jag känner ingen. Jesaja 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Jesajas sista profetiska framställning betonar den fullkomliga och slutliga uppfyllelsen av den Hjälpares ankomst som Jesus utlovade.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Hören på mig, ni som far efter rättfärdighet, ni som söker Herren: se på klippan varifrån ni har blivit huggna, och på hålet i den grop varifrån ni har blivit upptagna. Se på Abraham, er fader, och på Sara, som födde er; ty när han ännu var ensam kallade jag honom och välsignade honom och förökade honom. Ty Herren skall trösta Sion: han skall trösta alla hennes öde platser; och han skall göra hennes öken lik Eden och hennes ödemark lik Herrens lustgård; fröjd och glädje skall finnas därinne, tacksägelse och lovsångens röst. Jesaja 51:1–3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Hjälparen anlände i juli 2023. En annan sanning som betonas i Jesajas framställning är den dolda, tredelade historien om de sju åskorna, vilken utgör strukturen för ”emeth”, det hebreiska ord som bildades av den hebreiska alfabetets första, trettonde och sista bokstäver.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> Ett dån från staden, en röst från templet, Herrens röst, som vedergäller sina fiender. Jesaja 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

En annan viktig sanning som framställs i Jesaja är Islams roll som redskapet för Guds verkställande dom, först över Förenta staterna och därefter över världen för genomdrivandet av söndagstvång.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> Med måtta, när den skjuter fram, går du till rätta med den; han hejdar sin hårda vind på östanvindens dag. Jesaja 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Alla dessa sanningar skulle kunna kategoriseras som beståndsdelar av midnattsropets budskap, vilket i liknelsen om de tio jungfrurna utgör framställningen av budskapet i Jesu Kristi uppenbarelse, som Fadern gav åt Jesus, som gav den åt Gabriel, som gav den åt Johannes, som skrev ned den och sände den till församlingarna. Vi har använt Jesajas sista berättelse för att understödja den profetiska händelselinje som börjar i Uppenbarelsebokens elfte kapitel, och vi har nu kommit till det tolfte kapitlet, där vi finner att kvinnan klädd i solen framställs med den symbolik som så kraftfullt bekräftas av Jesaja, nämligen att Kristus illustrerar slutet på en sak genom början på en sak.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Och ett stort tecken visade sig i himlen: en kvinna, klädd i solen, och månen under sina fötter, och på sitt huvud en krona av tolv stjärnor. Och hon var havande och ropade i barnsnöd och vånda för att föda. Och ett annat tecken visade sig i himlen; och se, en stor röd drake, med sju huvuden och tio horn, och sju kronor på sina huvuden. Och hans stjärt drog med sig en tredjedel av himlens stjärnor och kastade dem ned på jorden. Och draken stod framför kvinnan som skulle föda, för att sluka hennes barn så snart det hade blivit fött. Och hon födde ett gossebarn, som skulle styra alla folk med järnspira; och hennes barn rycktes upp till Gud och till hans tron. Uppenbarelseboken 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Kvinnan i Uppenbarelseboken tolv är en symbol för Guds utvalda folk genom historien. De tolv stammarna i det forntida, bokstavliga Israel representerar början på Guds utvalda förbundsfolk. De tolv stammarna förebildar slutet på det forntida, bokstavliga Israel, då Kristus utvalde tolv lärjungar. Dessa tolv lärjungar vid slutet av det forntida, bokstavliga Israel var också de tolv apostlarna vid början av det moderna, andliga Israel. Två vittnen från början och ett vittne från slutet förenas för att fastställa tre vittnen, vilka identifierar de etthundrafyrtiofyra tusen som slutet på det moderna, andliga Israel.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

De etthundrafyrtiofyra tusen är också den banerfana som förkastades av sina bröder. De är den banerfana som var en dal av döda, förtorkade ben, liggande på den stora stadens gata, Sodoms och Egyptens, vilka mördades av vilddjuret som steg upp ur avgrunden. De är den banerfana som är kronans stenar, vilka kvinnan bär på sitt huvud.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> Och HERREN, deras Gud, skall på den dagen frälsa dem såsom sin hjords får; ty de skall vara såsom stenarna i en krona, upplyfta såsom ett banér över hans land. Sakarja 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Baneret, vilket utgörs av de etthundrafyrtiofyra tusen, är stenar, liksom Kristus.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> Och alla drack samma andliga dryck; ty de drack ur den andliga klippa som följde dem, och den klippan var Kristus. 1 Korinthierbrevet 10:4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Kristus är en förebild för de etthundrafyrtiofyra tusen, och Petrus instämmer med Paulus i att Kristus är den ”levande stenen” som förkastades, och Petrus framhöll också att Guds folk likaledes är ”levande stenar”.

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> När ni kommer till honom, den levande stenen, som visserligen blev förkastad av människor men utvald av Gud och dyrbar, blir också ni, såsom levande stenar, uppbyggda till ett andligt hus, ett heligt prästerskap, för att frambära andliga offer som genom Jesus Kristus är välbehagliga för Gud. 1 Petrus 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

De etthundrafyrtiofyra tusen är inte endast stenarna i kvinnans krona; de är kronan själv.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> För Sions skull vill jag inte tiga, och för Jerusalems skull vill jag inte unna mig någon ro, förrän dess rättfärdighet bryter fram såsom ett sken, och dess frälsning såsom ett brinnande bloss. Och hednafolken skall se din rättfärdighet, och alla kungar din härlighet; och du skall få ett nytt namn, som Herrens mun skall nämna. Du skall också vara en härlighetens krona i Herrens hand och ett kungligt diadem i din Guds hand. Jesaja 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Kristus är en förebild för de etthundrafyrtiofyra tusen. Han är Klippan, och de är ”stenar”. De är ”en härlighetens krona i Herrens hand”, och Kristus är härlighetens krona.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> På den dagen skall HERREN Sebaot vara en härlighetens krona och en skönhetens diadem för kvarlevan av sitt folk, och en domens ande för den som sitter till doms, och en styrka för dem som driver striden tillbaka till porten. Jesaja 28:5, 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

När man betraktar talet tolv i sammanhanget av början och slut, representerar kvinnan det utvalda förbundsfolket från det forntida Israel vid berget Sinai, ända fram till historien om de etthundrafyrtiofyra tusen. De har förebildats av Kristus, och hans födelse förebildade uppståndelsen av de döda, torra benen från gatan där de hade mördats den 18 juli 2020. Den tvåstegsprocess som Hesekiel trettiosju så kärnfullt identifierar, och som bringar dessa två profeter till liv, ”omnämns först” i skapelsen av Adam.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Adam skapades i två steg. Han formades först, därefter andades Kristus in livsanden i honom, liksom anden från de fyra vindarna i Hesekiel gav de förtorkade benen liv. Adam skapades som en fullt mogen man, men hans skapelse var likväl hans födelse. De etthundrafyrtiofyra tusen föds efter tre och en halv symboliska dagar av att ha legat döda på gatan som löper genom dödens dal. De etthundrafyrtiofyra tusen föds av kvinnan som födde ”gossbarnet, som skulle styra alla folk med en järnstav”. Såsom en symbol för församlingen genom historien representerar kvinnan i Uppenbarelseboken tolv samma symbolik som ”berget” i Daniel två.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> ”Uppenbarelseboken är en förseglad bok, men den är också en öppnad bok. Den återger underbara händelser som skall äga rum i de sista dagarna av denna jords historia. Denna boks läror är bestämda, inte mystiska och obegripliga. I den tas samma profetiska linje upp som i Daniel. Vissa profetior har Gud upprepat och därigenom visat att vikt måste fästas vid dem. Herren upprepar inte sådant som inte är av stor betydelse.” Manuscript Releases, volym 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Samma profetiska linje som återfinns i Daniel tas upp i Uppenbarelseboken. Daniels sten, som är uthuggen ur berget utan händer, är Petrus’ ”levande stenar”, vilka ”uppbyggs till ett andligt hus, ett heligt prästerskap”, och Daniels sten representerar också de etthundrafyrtiofyra tusen. Berget är Guds församling genom historien.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> Och i dessa kungars dagar skall himlens Gud upprätta ett rike som aldrig i evighet skall förstöras; och riket skall inte överlämnas åt något annat folk, utan det skall krossa och göra slut på alla dessa riken, och självt skall det bestå för evigt. Eftersom du såg att stenen blev uthuggen ur berget utan människohänder och att den krossade järnet, kopparen, leran, silvret och guldet, så har den store Guden kungjort för kungen vad som skall ske härefter; och drömmen är viss, och dess uttydning tillförlitlig. Daniel 2:44, 45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Midnattsropsbudskapet från de etthundrafyrtiofyra tusen framställs också som det sena regnet, och det är under det sena regnets tid som Gud ”upprättar” det rike som representeras av Daniels sten.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> ”Det sena regnet kommer över dem som är rena — då skall alla ta emot det såsom förr.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> ”När de fyra änglarna släpper taget, kommer Kristus att upprätta sitt rike. Ingen får det sena regnet utom de som gör allt de kan. Kristus skulle hjälpa oss. Alla skulle kunna segra genom Guds nåd, genom Jesu blod. Hela himlen är intresserad av verket. Änglarna är intresserade.” Spalding and Magan, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Islams fyra vindar släpps lösa vid söndagslagen, och därefter upprättar Kristus sitt rike. Detta sker i de andliga rikenas dagar i Daniel kapitel två. De fyra sista andliga rikena i Nebukadnessars dröm förebildades av de fyra första bokstavliga rikena. Det bokstavliga Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom representerar det andliga Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Det andliga Babylon är huvudet av guld, som fick ett dödligt sår år 1798, såsom förebildat genom att Nebukadnessar tillfälligt avlägsnades från makten under ”sju tider”. När den trefaldiga föreningen av draken, vilddjuret och den falske profeten bildar det åttonde riket, som är av de sju, kommer det att bestå av alla de andliga rikena, representerade i Nebukadnessars bildstod i kapitel två. Påvedömet dött och påvedömet uppväckt utgör det andliga guldhuvudet i början och slutet av bildstoden fyra andliga riken. Förenta staterna, såsom det andra av de fyra rikena, framställs som det andliga Medo-Persien. Förenta nationerna, såsom det tredje av de fyra rikena, framställs som det andliga Grekland, och tillsammans utgör de alla den trefaldiga föreningen av draken, vilddjuret och den falske profeten för att upprätta det åttonde riket, som är av de sju. Påvedömet är antikrist och söker efterlikna Kristus. I detta avseende är påvedömet, av de sista fyra andliga rikena, det första och det sista.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Stenen, som höggs ut ur berget, blir till ett rike som uppfyller hela jorden, och den uppreses till ett baner ”i dessa konungars dagar”, ty alla bildstodens andliga riken är verksamt representerade i ”de sista dagarna”. Upphöjandet av baneret, vilket är upprättandet av Kristi rike, äger rum när islams fyra vindar släpps lösa och det sena regnet utgjuts utan mått vid söndagslagen.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Stenen som höggs ut ur berget skall krossa alla jordens andliga riken, representerade av ”järnet, kopparen, leran, silvret och guldet”. De etthundrafyrtiofyra tusen representerar Kristus, som i Uppenbarelseboken tolv är ”gossbarnet”, vars födelse förebildade de etthundrafyrtiofyra tusens födelse. ”Gossbarnet” skall ”styra alla folk med järnspira”. Med den spiran skall han krossa folken.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Jag vill kungöra Herrens beslut: Han sade till mig: Du är min Son, jag har i dag fött dig. Be mig, så skall jag ge dig hednafolken till arvedel och jordens yttersta gränser till egendom. Du skall krossa dem med järnspira, slå dem i stycken såsom ett lerkärl. Psalm 2:7–9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Guds Son blev född av Fadern. Många tar denna sanning och förvränger den till sin egen undergång. ”Född” betyder att ge liv åt, men vi vet att det aldrig har funnits en tid då Kristus inte existerade.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> ”Men Anden säger uttryckligen att i de yttersta tiderna skall somliga avfalla från tron och hålla sig till förförande andar och onda andars läror, genom hycklande lögnare, som har sitt samvete brännmärkt med glödande järn.” Före de sista utvecklingarna i avfallets verk kommer det att råda en förvirring i tron. Det kommer inte att finnas klara och bestämda uppfattningar om Guds hemlighet. Den ena sanningen efter den andra kommer att fördärvas. ”Och erkänt stor är gudaktighetens hemlighet: Gud blev uppenbarad i köttet, rättfärdigad i Anden, sedd av änglar, predikad för hedningarna, trodd i världen, upptagen i härlighet.” Det finns många som förnekar Kristi preexistens och därför förnekar hans gudom; de tar inte emot honom som en personlig Frälsare. Detta är ett fullständigt förnekande av Kristus. Han var Guds enfödde Son, som var ett med Fadern från begynnelsen. Genom honom blev världarna skapade.” Signs of the Times, 28 maj 1894.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

När Kristus identifieras som Faderns ”födde”, anger detta en sanning som är förknippad med Kristus, en sanning som fördärvas om den tvingas in i den mänskliga föräldraskapets modell. Vi kan inte bedöma Gud utifrån vårt mänskliga perspektiv. Vi kan endast bedöma Gud så som Han själv framlägger sin bedömning av sig själv.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> Den ogudaktige må överge sin väg och den orättfärdige sina tankar; och han må vända om till Herren, så skall han förbarma sig över honom, och till vår Gud, ty han skall ge riklig förlåtelse. Ty mina tankar är inte era tankar, inte heller är era vägar mina vägar, säger Herren. Ty liksom himlarna är högre än jorden, så är mina vägar högre än era vägar och mina tankar högre än era tankar. Jesaja 55:7–9.

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

Att förvränga ordet ”född” för att hävda att det fanns en tid då Fadern födde Kristus är att ge ”akt på förföriska andar och onda andars läror”. För syftet med vår nuvarande studie påvisar jag endast att kvinnan i Uppenbarelseboken tolv skulle föda ”gossen”, som skall styra folken med en järnstav. De etthundrafyrtiofyra tusen skall också styra folken med en järnstav.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Församlingen i Tyatira återkommer när påvedömets dödliga sår läks genom söndagslagen. I den historien är löftet som ges åt Guds folk att de som övervinner skall regera över ”hednafolken” med ”en järnstav”.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> Och den som segrar och intill slutet bevarar mina gärningar, åt honom skall jag ge makt över folken. Och han skall styra dem med en järnstav; såsom en krukmakares kärl skall de slås i spillror, liksom jag har fått av min Fader. Uppenbarelseboken 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Guds folk, som befinner sig i den slutliga manifestationen av församlingen i Tyatira, är de etthundrafyrtiofyra tusen. Kvinnan födde i begynnelsen Kristus, och i slutet föder hon de etthundrafyrtiofyra tusen, som följer Lammet.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> Och de sjöngo liksom en ny sång inför tronen och inför de fyra varelserna och de äldste; och ingen kunde lära sig den sången utom de etthundrafyrtiofyra tusen, som voro friköpta från jorden. Dessa äro de som icke hava befläckat sig med kvinnor; ty de äro jungfrur. Dessa äro de som följa Lammet varthelst det går. Dessa hava blivit friköpta från människorna såsom en förstlingsfrukt åt Gud och åt Lammet. Uppenbarelseboken 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Kristus föddes ”först”, och de etthundrafyrtiofyra tusen följer Lammet, och därför föds de ”sist”. Kristus blev ”uppryckt till Gud”, liksom de två vittnena i Uppenbarelseboken elva. Båda hennes barn stiger upp till Fadern.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> Och hon födde ett gossebarn, som skulle regera över alla folk med järnspira; och hennes barn blev uppryckt till Gud och till hans tron. Uppenbarelseboken 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Kristus, såsom Härskarornas Herre, är också ”Jakobs del”, och Israel är ”hans arvedels stav”, och Israel är också hans ”stridsyxa” och hans ”krigsvapen”, vilka han använder för att ”slå sönder folken”.

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Jakobs del är inte såsom deras; ty han är den som har danat allt, och Israel är hans arvedels spira; HERREN Sebaot är hans namn. Du är min stridshammare och mina krigsvapen; ty med dig skall jag krossa hednafolk, och med dig skall jag fördärva kungariken. Jeremia 51:19, 20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

Kristus och de etthundrafyrtiofyra tusen härskar båda och slår sönder folken med en järnstav. Kristus är ”Jakobs arvedel”, men så är också hans folk.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Ty HERRENS del är hans folk; Jakob är hans arvedels lott. 5 Moseboken 32:9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Stenen som blev uthuggen ur berget, vilken representerar Guds församling, är den slutliga manifestationen av Hans församling som fyller jorden med Hans härlighet, och de brukas som Guds stridsyxa för att slå mot bildstodens fötter och förvandla dessa riken till ”agn från sommartröskplatserna”. Dessa riken blåses bort av vinden.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Då blev järnet, leran, kopparen, silvret och guldet allesammans krossade och blev som agnar på sommartröskplatserna; och vinden förde bort dem, så att ingen plats mer fanns för dem. Och stenen som träffade bildstoden blev ett stort berg och uppfyllde hela jorden. Daniel 2:35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Det var nödvändigt att placera symboliken kring kvinnan i sammanhanget av baneret som upplyfts till himlen, ty Uppenbarelseboken kapitel tolv identifierar början på ett krig mellan Kristus och Satan som började i himlen, och därigenom identifierar det ett krig i himlen som utmärker slutet på den stora striden mellan Kristus och Satan. Uppenbarelseboken kapitel tolv och tretton skildrar den stora stridens sista krig, och det gör de genom att framställa Satans representanter och de etthundrafyrtiofyra tusen kämpande i himlarna.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

I nästa artikel kommer vi att gå vidare till att behandla kriget i himlen i de ”yttersta dagarna”, vilket förebildades av det krig i himlen som började i begynnelsen.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> Och jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden; och det hade två horn lika ett lamm, och det talade såsom en drake. Och det utövar det första vilddjurets hela makt inför det, och förmår jorden och dem som bor på den att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår hade blivit läkt. Och det gör stora tecken, så att det till och med får eld att falla ned från himlen på jorden i människors åsyn, och det förleder dem som bor på jorden genom de tecken som det fått makt att göra inför vilddjuret; och det säger till dem som bor på jorden att de skall göra en bild åt vilddjuret, som hade ett sår av svärd och ändå levde. Och det fick makt att ge livsande åt vilddjurets bild, så att vilddjurets bild till och med kunde tala och låta döda alla dem som inte tillbad vilddjurets bild. Och det förmår alla, små och stora, rika och fattiga, fria och trälar, att ta emot ett märke på sin högra hand eller på sina pannor, så att ingen kan köpa eller sälja utom den som har märket eller vilddjurets namn eller talet för dess namn. Här gäller det vishet. Den som har förstånd må räkna ut vilddjurets tal, ty det är en människas tal, och dess tal är sex hundra sextiosex. Uppenbarelseboken 13:11–18.

Back to Articles