Article

# The Book of Daniel - Number Twelve

Daniels bok – nummer tolv

Darkness

Mörker

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

A word or a phrase that is doubled within the inspired word is a symbol of the second angel’s message.

Ett ord eller en fras som fördubblas i det inspirerade ordet är en symbol för den andre ängelns budskap.

> And in the second year of the reign of Nebuchadnezzar Nebuchadnezzar dreamed dreams, wherewith his spirit was troubled, and his sleep brake from him. Then the king commanded to call the magicians, and the astrologers, and the sorcerers, and the Chaldeans, for to shew the king his dreams. So they came and stood before the king. And the king said unto them, I have dreamed a dream, and my spirit was troubled to know the dream. Daniel 2:1–3.

> Och i Nebukadnessars andra regeringsår drömde Nebukadnessar drömmar, varav hans ande blev oroad, och sömnen flydde från honom. Då befallde kungen att man skulle kalla på spåmännen och stjärntydarna och trollkarlarna och kaldéerna, för att de skulle ge kungen till känna hans drömmar. Så kom de och trädde fram inför kungen. Och kungen sade till dem: Jag har haft en dröm, och min ande är oroad att få veta drömmen. Daniel 2:1–3.

In the “darkness” of the night, Nebuchadnezzar dreamed of an image, but he could not recollect the dream. In a dream of the night, he dreamed of an image, but the dream of the image was as dark to his understanding as was the night when he had dreamed the dream.

I nattens ”mörker” drömde Nebukadnessar om en bildstod, men han kunde inte återkalla drömmen. I en dröm om natten drömde han om en bildstod, men drömmen om bildstoden var lika mörk för hans förståelse som den natt då han hade drömt drömmen.

> Then spake the Chaldeans to the king in Syriack, O king, live forever: tell thy servants the dream, and we will shew the interpretation. The king answered and said to the Chaldeans, The thing is gone from me: if ye will not make known unto me the dream, with the interpretation thereof, ye shall be cut in pieces, and your houses shall be made a dunghill. But if ye shew the dream, and the interpretation thereof, ye shall receive of me gifts and rewards and great honour: therefore shew me the dream, and the interpretation thereof. Daniel 2:4–7.

> Då talade kaldéerna till kungen på arameiska: O konung, lev för evigt! Berätta drömmen för dina tjänare, så skall vi tillkännage uttydningen. Kungen svarade och sade till kaldéerna: Saken har gått mig ur minnet; om ni inte gör drömmen känd för mig, jämte dess uttydning, skall ni huggas i stycken, och era hus skall göras till en dyngehög. Men om ni tillkännager drömmen och dess uttydning, skall ni av mig få gåvor och belöningar och stor ära; låt mig därför få veta drömmen och dess uttydning. Daniel 2:4–7.

The test of Nebuchadnezzar’s image dream was a test designed to identify who can provide a correct prophetic description of an image that is cloaked in darkness, along with the interpretation of the dream’s content. The second angel’s message that was joined by the Midnight Cry message in Millerite history, had been typified by Elijah at the contest at Mount Carmel. It too, was a test that would manifest, not only who was the true God, but also who was the true prophet. William Miller, who Sister White directly says was typified by Elijah, represented Elijah at Mount Carmel. Yet it was not William Miller that was being represented, as much as it was the rules of prophetic interpretation that he had been led to understand. At Mount Carmel, the prophets of the male god Baal and the prophets of the female god Ashtaroth were demonstrated to be false prophets. In the history of the Millerites, the Protestant churches were demonstrated to be false prophets as typified by Mount Carmel.

Prövningen i Nebukadnessars bilddröm var en prövning avsedd att avslöja vem som kan ge en riktig profetisk beskrivning av en bild som är höljd i mörker, tillsammans med uttolkningen av drömmens innehåll. Den andra ängelns budskap, som i Milleritrörelsens historia förenades med Midnattsropets budskap, hade förebildats av Elia vid striden på berget Karmel. Också detta var en prövning som skulle uppenbara inte endast vem som var den sanne Guden, utan också vem som var den sanne profeten. William Miller, om vilken syster White uttryckligen säger att han förebildades av Elia, representerade Elia på Karmel. Ändå var det inte så mycket William Miller som representerades, som de regler för profetisk uttolkning som han hade blivit ledd att förstå. På Karmel visades det att profeterna för den manlige guden Baal och profeterna för den kvinnliga gudinnan Astarte var falska profeter. I Milleritrörelsens historia visades de protestantiska kyrkorna vara falska profeter, såsom förebildat av berget Karmel.

When the Protestant churches manifested their rejection of the rules of prophetic interpretation of William Miller, they became the daughters of Rome. Prophetically, a daughter is an image of her mother. The test that the Protestants failed in Millerite history was the test that identified and produced an image (daughter) of the beast. It is there that the horn of true Protestantism was manifested in opposition to the horn of apostate Protestantism. Nebuchadnezzar was demanding an interpretation, and in doing so, he was providentially involved with producing a manifestation of both the false and the true prophets.

När de protestantiska kyrkorna gav uttryck åt sitt förkastande av William Millers regler för profetisk uttolkning, blev de Roms döttrar. Profetiskt sett är en dotter en avbild av sin moder. Det prov som protestanterna underkändes i den milleritiska historien var det prov som identifierade och frambringade en avbild (dotter) av vilddjuret. Det är där som den sanna protestantismens horn blev manifesterat i motsats till den avfälliga protestantismens horn. Nebukadnessar krävde en uttydning, och därigenom var han, genom försynen, delaktig i att frambringa en manifestation av både de falska och de sanna profeterna.

> They answered again and said, Let the king tell his servants the dream, and we will shew the interpretation of it. The king answered and said, I know of certainty that ye would gain the time, because ye see the thing is gone from me. But if ye will not make known unto me the dream, there is but one decree for you: for ye have prepared lying and corrupt words to speak before me, till the time be changed: therefore tell me the dream, and I shall know that ye can shew me the interpretation thereof. Daniel 2:7–9.

> De svarade åter och sade: Må konungen säga drömmen till sina tjänare, så skall vi ge dess uttydning. Konungen svarade och sade: Jag vet med visshet att ni vill vinna tid, eftersom ni ser att saken har undgått mig. Men om ni inte låter mig få veta drömmen, så finns för er endast ett enda domslut; ty ni har gjort er redo att tala lögnaktiga och fördärvliga ord inför mig, till dess att tiden förändras. Säg mig därför drömmen, så skall jag veta att ni också kan ge dess uttydning. Daniel 2:7–9.

At the conclusion of the testing periods, the distinction which had been demonstrated at Mount Carmel, and on October 22, 1844, was also illustrated in Daniel chapter two. In the three prophetic representations of Mount Carmel, Millerite history and Nebuchadnezzar’s dream of the image, the emphasis is upon correct prophetic interpretation as represented by Elijah, Miller and Daniel. The interpretation of the dream is the message that is unsealed in the history where two classes of prophets are manifested.

Vid prövningstidernas slut åskådliggjordes också i Daniel kapitel två den åtskillnad som hade blivit demonstrerad på berget Karmel och den 22 oktober 1844. I de tre profetiska framställningarna av berget Karmel, milleritrörelsens historia och Nebukadnessars dröm om bildstoden ligger betoningen på den rätta profetiska uttolkningen, sådan den representeras av Elia, Miller och Daniel. Tydningen av drömmen är det budskap som avförseglas i den historia där två klasser av profeter blir uppenbarade.

> The Chaldeans answered before the king, and said, There is not a man upon the earth that can shew the king’s matter: therefore there is no king, lord, nor ruler, that asked such things at any magician, or astrologer, or Chaldean. And it is a rare thing that the king requireth, and there is none other that can shew it before the king, except the gods, whose dwelling is not with flesh. For this cause the king was angry and very furious, and commanded to destroy all the wise men of Babylon. Daniel 2:10–12.

> Kaldéerna svarade inför kungen och sade: Det finns ingen människa på jorden som kan låta kungen få veta det som han begär; därför finns det ingen kung, herre eller härskare som har begärt sådant av någon besvärjare, stjärntydare eller kaldé. Och det som kungen begär är en alltför svår sak, och ingen annan kan låta kungen få veta det inför kungen utom gudarna, vilkas boning inte är hos kött. Därför blev kungen vred och mycket förbittrad och befallde att alla de visa i Babylon skulle förgöras. Daniel 2:10–12.

At Mount Carmel, Elijah proposed the test, and the test he proposed was not only to manifest who was the true God, but also who was the true prophet. In Daniel chapter two it is the Chaldeans that identify the test which manifested the distinction between the true and the false. They explain that the interpretation which Nebuchadnezzar is seeking can only be identified by God, and not by men. They also complained that the relationship between Nebuchadnezzar and his religious wise men was an incorrect relationship when they state that “it is a rare thing that the king requireth.” They are wishing that the king, representing the State, would keep out of the religious realm over which they have been understood to be the authorities. They are not protesting against the principles of the combination of church and state, they are protesting that Nebuchadnezzar, representing the State, is demanding to be in control of the church. They would be comfortable with a church-state relationship, if the religious leaders ruled over the state. The image of the beast test is where we decide our eternal destiny–as Nebuchadnezzar’s image dream–is a life-or-death test.

På berget Karmel föreslog Elia prövningen, och den prövning han föreslog var inte endast avsedd att uppenbara vem som var den sanne Guden, utan också vem som var den sanne profeten. I Daniels andra kapitel är det kaldéerna som anger den prövning som uppenbarade skillnaden mellan det sanna och det falska. De förklarar att den uttydning som Nebukadnessar söker endast kan fastställas av Gud och inte av människor. De klagade också över att förhållandet mellan Nebukadnessar och hans religiösa vise män var ett felaktigt förhållande, när de säger att ”det som konungen begär är för svårt”. De önskar att kungen, som representerar staten, skall hålla sig borta från den religiösa sfären, över vilken de har ansetts vara auktoriteterna. De protesterar inte mot principerna för föreningen mellan kyrka och stat; de protesterar mot att Nebukadnessar, som representerar staten, kräver att få ha kontroll över kyrkan. De skulle känna sig tillfreds med en relation mellan kyrka och stat, om de religiösa ledarna härskade över staten. Vilddjurets bilds prövning är den punkt där vi avgör vårt eviga öde – liksom Nebukadnessars dröm om bildstoden – en prövning på liv och död.

> And the decree went forth that the wise men should be slain; and they sought Daniel and his fellows to be slain. Then Daniel answered with counsel and wisdom to Arioch the captain of the king’s guard, which was gone forth to slay the wise men of Babylon: He answered and said to Arioch the king’s captain, Why is the decree so hasty from the king? Then Arioch made the thing known to Daniel. Daniel 2:13–15.

> Och befallningen utgick att de vise männen skulle dödas; och man sökte Daniel och hans följeslagare för att döda dem. Då svarade Daniel med råd och vishet Arjok, hövitsmannen för kungens livvakt, som hade gått ut för att döda de vise männen i Babylon: Han tog till orda och sade till Arjok, kungens hövitsman: Varför är befallningen från kungen så hastig? Då lät Arjok Daniel få veta saken. Daniel 2:13–15.

When Daniel is enlightened about the understanding of the life and death circumstances of the dream of the yet unknown image, he is representing the enlightenment of the one hundred and forty-four thousand to the fact that they are in the history of the second and visual test of the three-step testing process. But Daniel is not simply representing those who have chosen to eat the correct diet, and therefore passed the first test, but also represents the human representative that God had given special insight into biblical prophecy.

När Daniel blir upplyst om förståelsen av livs- och dödsomständigheterna i drömmen om den ännu okända bildstoden, representerar han upplysningen av de etthundrafyrtiofyra tusen om det faktum att de befinner sig i historien om det andra och synliga provet i den trestegs prövningsprocessen. Men Daniel representerar inte endast dem som har valt att äta den rätta kosten och därigenom bestått det första provet, utan representerar också den mänsklige representant åt vilken Gud hade gett särskild insikt i biblisk profetia.

> As for these four children, God gave them knowledge and skill in all learning and wisdom: and Daniel had understanding in all visions and dreams. Daniel 1:17.

> Och dessa fyra ynglingar gav Gud kunskap och skicklighet i all lärdom och vishet; och Daniel hade förstånd i alla syner och drömmar. Daniel 1:17.

Though the four faithful Hebrews all passed the dietary test, Daniel was selected as the messenger of visions and dreams. Daniel is representing the prophetic messenger as represented by Elijah, John the Baptist, John the Revelator, William Miller and Future for America. The prophetic messenger is never separated from the prophetic test.

Även om de fyra trofasta hebréerna alla bestod prövningen rörande kosten, utvaldes Daniel till budbärare av syner och drömmar. Daniel representerar den profetiske budbäraren såsom denne framställs genom Elia, Johannes Döparen, Johannes Uppenbararen, William Miller och Future for America. Den profetiske budbäraren är aldrig skild från det profetiska provet.

In the time of Christ, those who rejected the testimony of John, could not be benefitted by Jesus. In the Millerite history, those who rejected the first message (represented by William Miller), could not be benefitted by the second message. In both histories the faithful did not recognize where the testing process was leading to. The disciples refused to see the cross, though they were plainly told that it was to happen. The Millerites could not see the great disappointment. Daniel, when informed by Arioch of the life and death circumstances associated with Nebuchadnezzar’s image dream, did not know what the content of the dream was or where the image test was leading. All he knew was that it was a life and death situation. Daniel therefore needed time to understand the interpretation.

På Kristi tid kunde de som förkastade Johannes vittnesbörd inte ha någon nytta av Jesus. I den milleritiska historien kunde de som förkastade det första budskapet (representerat av William Miller) inte ha någon nytta av det andra budskapet. I båda dessa historiska skeenden förstod de trogna inte vart prövningsprocessen ledde. Lärjungarna vägrade att se korset, fastän de tydligt hade fått veta att det skulle ske. Milleriterna kunde inte se den stora besvikelsen. Daniel, när han av Arjok fick veta om de livs- och dödsomständigheter som var förbundna med Nebukadnessars dröm om bildstoden, visste inte vad drömmens innehåll var eller vart bildstodsprövningen ledde. Allt han visste var att det rörde sig om en livs- och dödssituation. Daniel behövde därför tid för att förstå uttydningen.

> Then Daniel went in, and desired of the king that he would give him time, and that he would shew the king the interpretation. Daniel 2:16.

> Därefter gick Daniel in och bad kungen att ge honom tid, så att han kunde tillkännage uttydningen för kungen. Daniel 2:16.

Daniel had manifested faith in the diet (methodology) he had decided to eat at the first test. Therefore he was given time, as were the disciples in the time of Christ. The time that was given to the disciples was the timespan of Christ’s death, burial, resurrection and his initial ascension, before He met with the disciples on the road to Emmaus, and then again in the upper room. Then at the end of the time He breathed upon them the Holy Spirit.

Daniel hade visat tro i den kosthållning (metodologi) som han hade beslutat sig för att följa vid det första provet. Därför gavs han tid, liksom lärjungarna på Kristi tid. Den tid som gavs åt lärjungarna var tidsrymden för Kristi död, begravning, uppståndelse och hans första himmelsfärd, innan han mötte lärjungarna på vägen till Emmaus och därefter åter i den övre salen. Sedan, vid slutet av denna tid, andades han på dem den Helige Ande.

> And when he had said this, he breathed on them, and saith unto them, Receive ye the Holy Ghost. John 20:22.

> Och när han hade sagt detta, andades han på dem och sade till dem: Tagen emot den helige Ande. Joh. 20:22.

Ezekiel prophesied and the dead bones were brought together. Then Ezekiel prophesied again and the Holy Spirit was breathed upon the newly formed bodies, and they stood up as a mighty army. When Christ breathed upon the disciples, He opened their understanding.

Hesekiel profeterade, och de döda benen fördes samman. Sedan profeterade Hesekiel åter, och den Helige Ande inblåstes i de nybildade kropparna, och de reste sig som en mäktig här. När Kristus andades på lärjungarna, öppnade Han deras förstånd.

> Then opened he their understanding, that they might understand the scriptures. Luke 24:25.

> Då öppnade han deras förstånd, så att de kunde förstå Skrifterna. Lukas 24:25.

All the prophets are speaking of the end of the world, and Daniel is no exception. The time he requested was a period of time that he might receive enlightenment. The time of waiting for the Millerites, was from the first disappointment until they recognized that they were in the tarrying time in connection with the prophecies of Matthew chapter twenty-five and of Habakkuk chapter two. The history of the tarrying time in Millerite history was fulfilled in the time of the second angel’s message. Daniel chapter two is representing that same history, so his request for time prophetically aligns with the Millerites’ tarrying time. Therefore, Daniel’s request for time and the tarrying time of the Millerites represents the tarrying time of the one hundred and forty-four thousand, which began on July 18, 2020.

Alla profeterna talar om världens ände, och Daniel är inget undantag. Den tid han begärde var en tidsperiod under vilken han kunde få upplysning. Väntetiden för milleriterna var tiden från den första besvikelsen till dess att de insåg att de befann sig i dröjsmålstiden i samband med profetiorna i Matteusevangeliet kapitel tjugofem och Habackuk kapitel två. Dröjsmålstidens historia i milleriternas historia uppfylldes under tiden för den andra ängelns budskap. Daniel kapitel två framställer samma historia, så hans begäran om tid överensstämmer profetiskt med milleriternas dröjsmålstid. Därför representerar Daniels begäran om tid och milleriternas dröjsmålstid de etthundrafyrtiofyra tusenens dröjsmålstid, vilken började den 18 juli 2020.

Daniel’s request for time to understand Nebuchadnezzar’s image dream is represented in Revelation chapter eleven as the three and a half days that the two witness lay dead in the street. In the history of the three and a half days of Revelation eleven, the three and a half days that symbolically represent a prophetic wilderness, there is a voice that cries. The human voice that is employed by the Comforter to awaken and bring the dead dry bones to life is represented by Daniel, who is given the prophetic revelation of what the dream was and what it represented. The voice crying in the wilderness has been given prophetic understanding of dreams and visions, as represented by Daniel. The voice is crying, thus identifying that he has been given the message of the Midnight Cry, and the cry is given at midnight, which represents darkness.

Daniels begäran om tid för att förstå Nebukadnessars dröm om bildstoden framställs i Uppenbarelseboken kapitel elva som de tre och en halv dagarna då de två vittnena låg döda på gatan. I historien om de tre och en halv dagarna i Uppenbarelseboken elva, de tre och en halv dagar som symboliskt representerar en profetisk ödemark, finns det en röst som ropar. Den mänskliga röst som Hjälparen använder för att väcka och ge liv åt de döda, torra benen framställs av Daniel, som får den profetiska uppenbarelsen om vad drömmen var och vad den representerade. Rösten som ropar i öknen har fått profetisk förståelse av drömmar och syner, såsom den framställs genom Daniel. Rösten ropar och identifierar därmed att han har fått midnattsropets budskap, och ropet ges vid midnatt, vilket representerar mörker.

In the deepest darkness at midnight the voice (Daniel) was given understanding of a message that was cloaked in darkness. The command given to the voice (Ezekiel), is to prophesy to the dead dry bones. As he does so, the Comforter is breathed upon the dead in the street and they are “revived.” But the revival is only accomplished by prayer. Prayer is a waymark in the history of the revival of the dead dry bones that are slain in the street. Daniel prophetically represents that waymark, right at the appropriate place where the waymark is identified.

I det djupaste mörkret vid midnatt gavs rösten (Daniel) förståelse av ett budskap som var höljt i mörker. Befallningen som ges åt rösten (Hesekiel) är att profetera till de döda, torra benen. När han gör det, inblåses Hjälparen över de döda på gatan, och de blir ”återupplivade”. Men väckelsen fullbordas endast genom bön. Bön är ett vägmärke i historien om väckelsen av de döda, torra benen som ligger slagna på gatan. Daniel representerar profetiskt detta vägmärke, just på den rätta plats där vägmärket identifieras.

> “A revival of true godliness among us is the greatest and most urgent of all our needs. To seek this should be our first work. There must be earnest effort to obtain the blessing of the Lord, not because God is not willing to bestow His blessing upon us, but because we are unprepared to receive it. Our heavenly Father is more willing to give His Holy Spirit to them that ask Him, than are earthly parents to give good gifts to their children. But it is our work, by confession, humiliation, repentance, and earnest prayer, to fulfill the conditions upon which God has promised to grant us His blessing. A revival need be expected only in answer to prayer. While the people are so destitute of God’s Holy spirit, they cannot appreciate the preaching of the Word; but when the Spirit’s power touches their hearts, then the discourses given will not be without effect. Guided by the teachings of God’s Word, with the manifestation of His Spirit, in the exercise of sound discretion, those who attend our meetings will gain a precious experience, and returning home, will be prepared to exert a healthful influence.

> ”En väckelse till sann gudsfruktan bland oss är det största och mest trängande av alla våra behov. Att söka detta bör vara vårt första arbete. Allvarliga ansträngningar måste göras för att vinna Herrens välsignelse, inte därför att Gud inte är villig att skänka oss sin välsignelse, utan därför att vi är oförberedda att ta emot den. Vår himmelske Fader är mer villig att ge sin Helige Ande åt dem som ber honom, än jordiska föräldrar är att ge goda gåvor åt sina barn. Men det är vår uppgift att genom bekännelse, ödmjukelse, omvändelse och innerlig bön uppfylla de villkor på vilka Gud har lovat att ge oss sin välsignelse. En väckelse kan förväntas endast som svar på bön. Så länge folket är så utblottat på Guds Helige Ande, kan de inte uppskatta förkunnelsen av Ordet; men när Andens kraft rör vid deras hjärtan, då skall de predikningar som hålls inte vara utan verkan. Ledda av Guds ords undervisning, med hans Andes uppenbarelse, under utövandet av sund urskillning, skall de som deltar i våra möten vinna en dyrbar erfarenhet och, när de återvänder hem, vara beredda att utöva ett hälsosamt inflytande.”

> “The old standard bearers knew what it was to wrestle with God in prayer, and to enjoy the outpouring of His Spirit. But these are passing off from the stage of action; and who are coming up to fill their places? How is it with the rising generation? Are they converted to God? Are we awake to the work that is going on in the heavenly sanctuary, or are we waiting for some compelling power to come upon the church before we shall arouse? Are we hoping to see the whole church revived? That time will never come.

> De gamla fanbärarna visste vad det innebar att kämpa med Gud i bön och att få njuta av utgjutelsen av hans Ande. Men dessa lämnar nu handlingens scen; och vilka träder fram för att fylla deras platser? Hur är det med den uppväxande generationen? Är de omvända till Gud? Är vi vakna för det verk som pågår i den himmelska helgedomen, eller väntar vi på att någon tvingande kraft skall komma över församlingen innan vi vaknar upp? Hoppas vi att se hela församlingen bli väckt till nytt liv? Den tiden kommer aldrig.

> “There are persons in the church who are not converted, and who will not unite in earnest, prevailing prayer. We must enter upon the work individually. We must pray more, and talk less. Iniquity abounds, and the people must be taught not to be satisfied with a form of godliness without the spirit and power. If we are intent upon searching our own hearts, putting away our sins, and correcting our evil tendencies, our souls will not be lifted up unto vanity; we shall be distrustful of ourselves, having an abiding sense that our sufficiency is of God.” Selected Messages, book 1, 121, 122.

> ”Det finns personer i församlingen som inte är omvända och som inte kommer att förena sig i allvarlig, segerrik bön. Vi måste gå in i arbetet var och en för sig. Vi måste be mer och tala mindre. Olagligheten överflödar, och folket måste läras att inte vara nöjt med en form av gudsfruktan utan dess ande och kraft. Om vi är inriktade på att rannsaka våra egna hjärtan, lägga bort våra synder och rätta till våra onda böjelser, kommer våra själar inte att upphöjas till fåfänglighet; vi kommer att hysa misstro till oss själva och ha en bestående känsla av att vår tillräcklighet är av Gud.” Selected Messages, bok 1, 121, 122.

Based upon faith in the diet that Daniel had chosen to eat, he was then brought into a visual testing process that required him to use the methodology that was represented by his diet, to first promise that his God would identify and explain the dream, and thereafter accomplish the presentation of that dream to the king. He possessed the correct diet, or the correct methodology, and then he was to visually manifest his faith by presenting the message of Nebuchadnezzar’s image dream that was in absolute “darkness.” His next action, was his visual manifestation of faith, for he then exercised the divine formula for God’s people when they find themselves in darkness.

Med stöd av tro på den kost som Daniel hade valt att äta fördes han därefter in i en visuell prövningsprocess som krävde att han använde den metodologi som hans kost representerade: att först lova att hans Gud skulle identifiera och uttyda drömmen, och därefter fullborda framläggandet av den drömmen inför kungen. Han ägde den rätta kosten, eller den rätta metodologin, och sedan skulle han genom att framlägga budskapet om Nebukadnessars bilddröm, som befann sig i absolut ”mörker”, synligt manifestera sin tro. Hans nästa handling var hans synliga manifestation av tro, ty då tillämpade han den gudomliga formeln för Guds folk när de befinner sig i mörker.

> “The darkness of the evil one encloses those who neglect to pray. The whispered temptations of the enemy entice them to sin; and it is all because they do not make use of the privileges that God has given them in the divine appointment of prayer. Why should the sons and daughters of God be reluctant to pray, when prayer is the key in the hand of faith to unlock heaven’s storehouse, where are treasured the boundless resources of Omnipotence? Without unceasing prayer and diligent watching we are in danger of growing careless and of deviating from the right path. The adversary seeks continually to obstruct the way to the mercy seat, that we may not by earnest supplication and faith obtain grace and power to resist temptation.” Steps to Christ, 94.

> ”Den ondes mörker omsluter dem som försummar att be. Fiendens viskade frestelser lockar dem till synd; och allt detta sker därför att de inte gör bruk av de företräden som Gud har gett dem genom bönens gudomliga anordning. Varför skulle Guds söner och döttrar vara obenägna att be, när bönen är nyckeln i trons hand för att öppna himlens förrådskammare, där den Allsmäktiges gränslösa tillgångar är förvarade? Utan oavlåtlig bön och vaksam väntan löper vi fara att bli vårdslösa och avvika från den rätta vägen. Motståndaren söker ständigt att spärra vägen till nådens tron, så att vi inte genom uppriktig bön och tro må erhålla nåd och kraft att stå emot frestelsen.” Vägen till Kristus, 94.

With the darkness of the content of Nebuchadnezzar’s dream of the night, Daniel pressed together with his three companions and prayed.

Med mörkret i innehållet i Nebukadnessars dröm om natten trängde sig Daniel tillsammans med sina tre följeslagare samman och bad.

> Then Daniel went to his house, and made the thing known to Hananiah, Mishael, and Azariah, his companions: That they would desire mercies of the God of heaven concerning this secret; that Daniel and his fellows should not perish with the rest of the wise men of Babylon. Then was the secret revealed unto Daniel in a night vision. Then Daniel blessed the God of heaven. Daniel answered and said, Blessed be the name of God for ever and ever: for wisdom and might are his: And he changeth the times and the seasons: he removeth kings, and setteth up kings: he giveth wisdom unto the wise, and knowledge to them that know understanding: He revealeth the deep and secret things: he knoweth what is in the darkness, and the light dwelleth with him. I thank thee, and praise thee, O thou God of my fathers, who hast given me wisdom and might, and hast made known unto me now what we desired of thee: for thou hast now made known unto us the king’s matter. Daniel 2:17–23.

> Därefter gick Daniel hem till sitt hus och lät Hananja, Mishael och Asarja, sina följeslagare, få veta saken, så att de skulle be himlens Gud om barmhärtighet angående denna hemlighet, för att Daniel och hans vänner inte skulle förgås tillsammans med de övriga visa männen i Babylon. Då uppenbarades hemligheten för Daniel i en nattlig syn. Då lovade Daniel himlens Gud. Daniel tog till orda och sade: Välsignat vare Guds namn från evighet till evighet, ty vishet och makt är hans. Och han förändrar tider och stunder; han avsätter kungar och uppsätter kungar; han ger vishet åt de visa och förstånd åt dem som har insikt. Han uppenbarar det djupa och fördolda; han vet vad som är i mörkret, och ljuset bor hos honom. Dig tackar jag och dig prisar jag, du mina fäders Gud, du som har gett mig vishet och makt och nu gjort mig kunnigt vad vi bad dig om; ty du har nu gjort kungens sak känd för oss. Daniel 2:17–23.

Daniel was then rewarded by Him that “knoweth what is in the darkness.” The movement for Sunday legislation is going on in darkness, and those who have made a profession of consuming the divine diet are required to recognize the formation of the image of the beast that prepares the religious and political platform for enforcing the mark of papal authority.

Daniel blev därefter belönad av Honom som ”vet vad som är i mörkret”. Rörelsen för söndagslagstiftning pågår i mörker, och de som har bekänt sig följa den gudomliga kosten är skyldiga att urskilja hur vilddjurets bild formas och därigenom bereder den religiösa och politiska plattformen för att genomdriva den påvliga auktoritetens märke.

Daniel chapter two is identifying not simply the history of the second angel in Millerite history, but more directly he is illustrating the history of the second angel in the movement of the third angel. In the testing of Nebuchadnezzar’s image dream, the test of the image of the beast is represented. The prophetic steps of God’s people awakening to the life and death circumstances of the approaching Sunday law is being very specifically identified in the books of Daniel and Revelation.

Daniels andra kapitel identifierar inte bara den andre ängelns historia i den milleritiska historien, utan mer direkt framställer det den andre ängelns historia i den tredje ängelns rörelse. I prövningen av Nebukadnessars dröm om bildstoden framställs prövningen i fråga om vilddjurets bild. De profetiska stegen i Guds folks uppvaknande till de omständigheter av liv och död som är förbundna med den annalkande söndagslagen identifieras mycket specifikt i böckerna Daniel och Uppenbarelseboken.

Daniel, represents the messenger of the history where the life-or-death message of the image dream goes forth. He stands upon the diet he has come to understand, and by faith states that God can make known the vision, but he requests time. The time is the tarrying time. At the conclusion of the tarrying time, he is given knowledge of what was in Nebuchadnezzar’s dark dream, but not simply that. He not only receives understanding of the image dream, which typifies the image of the beast and its associated test, but he is also praising God at the end of the tarrying time for God “giveth wisdom unto the wise, and knowledge to them that know understanding: He revealeth the deep and secret things: he knoweth what is in the darkness, and the light dwelleth with him.”

Daniel representerar budbäraren i den historia där bilddrömmens liv-eller-död-budskap går ut. Han står fast vid den kost han har kommit till förståelse av, och förklarar i tro att Gud kan uppenbara synen, men han begär tid. Tiden är dröjsmålstiden. Vid dröjsmålstidens slut får han kunskap om vad som fanns i Nebukadnessars mörka dröm, men inte endast det. Han får inte bara förståelse av bilddrömmen, som är en förebild för vilddjurets bild och dess därtill knutna prövning, utan han prisar också Gud vid dröjsmålstidens slut därför att Gud ”giver vishet åt de visa och kunskap åt dem som hava förstånd: Han uppenbarar det djupa och det fördolda; han vet vad som är i mörkret, och ljuset bor hos honom.”

Daniel is here placing his praise in the context that there has been an “increase of knowledge”, for he who identifies in chapter twelve that the “wise” will understand the “increase of knowledge”, and is also praising God that He had given “wisdom” and “knowledge” to “the wise.” He is directly referencing the wise virgins, and connecting his time with the tarrying time. He is placing the illustration found in chapter two directly into the perfect fulfillment of the tarrying time of Matthew twenty-five in the movement of the third angel. More significantly is the fact that the book of Revelation identifies that just before the close of probation, John was told to seal not the sayings of the prophecies of the books of Daniel and Revelation, for they are the same book.

Daniel placerar här sitt lovprisande i det sammanhanget att det har skett en ”kunskapens tillväxt”, ty han som i kapitel tolv anger att de ”visa” skall förstå ”kunskapens tillväxt”, prisar också Gud för att Han hade gett ”vishet” och ”kunskap” åt ”de visa”. Han hänvisar direkt till de visa jungfrurna och förbinder sin tid med dröjsmålets tid. Han placerar den framställning som återfinns i kapitel två direkt in i det fullkomliga uppfyllandet av dröjsmålets tid i Matteus tjugofem inom den tredje ängelns rörelse. Än mer betydelsefullt är det faktum att Uppenbarelseboken identifierar att strax före nådatidens slut fick Johannes befallningen att inte försegla utsagorna i profetiorna i Daniels och Uppenbarelsebokens böcker, ty de är samma bok.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Och han sade till mig: Försegla inte profetians ord i denna bok, ty tiden är nära. Den som gör orätt, må fortsätta att göra orätt; och den som är oren, må fortsätta att vara oren; och den som är rättfärdig, må fortsätta att vara rättfärdig; och den som är helig, må fortsätta att vara helig. Uppenbarelseboken 22:10, 11.

The time when the prophecies of Daniel and Revelation are to be unsealed is in the tarrying time of the parable of the ten virgins, and that time is represented by Daniel’s request for time. His request for time was followed by prayer, which must take place in advance of the resurrection of the dead dry bones. In the time period that the increase of knowledge and the understanding of the dream image that is cloaked in darkness was revealed, God did something else for Daniel. “He revealeth the deep and secret things.” The secret thing of the history of the Midnight Cry is the prophecy in Revelation that is unsealed just before probation closes. That “deep and secret” thing is “truth.”

Den tid då Daniels och Uppenbarelsebokens profetior skall upplåtas är dröjsmålstiden i liknelsen om de tio jungfrurna, och den tiden framställs genom Daniels begäran om tid. Hans begäran om tid följdes av bön, vilket måste äga rum före uppståndelsen av de döda, torra benen. Under den tidsperiod då kunskapens tillväxt och förståelsen av drömbilden, som är höljd i mörker, uppenbarades, gjorde Gud också något annat för Daniel. ”Han uppenbarar det som är djupt och fördolt.” Det fördolda i Midnattsropets historia är den profetia i Uppenbarelseboken som upplåts strax innan nådatiden avslutas. Denna ”djupa och fördolda” sak är ”sanning”.

Truth becomes the prophetic key that is opened to the messenger represented by Daniel that allows the hidden history of the “seven thunders” to be recognized. The hidden history is the history of three waymarks. The first is a disappointment and the last is a disappointment as illustrated in Millerite history. The Hebrew word that is translated as “truth” was created by the “Wonderful Linguist”, through the combination of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet. Jesus is the first and last, and He is the “truth.” The structure of the word that was created by the “Wonderful Linguist” identifies the three prophetic waymarks that are the hidden history of the “seven thunders,” that were to be sealed until Daniel asked for “time” and went to prayer.

Sanningen blir den profetiska nyckel som öppnas för den budbärare som representeras av Daniel och som gör det möjligt att känna igen den dolda historien om de ”sju tordönen”. Den dolda historien är historien om tre vägmärken. Det första är en besvikelse och det sista är en besvikelse, såsom detta framställs i milleriternas historia. Det hebreiska ord som översätts med ”sanning” skapades av den ”Underbare Lingvisten” genom sammansättningen av den första, trettonde och sista bokstaven i det hebreiska alfabetet. Jesus är den förste och den siste, och Han är ”sanningen”. Strukturen i det ord som skapades av den ”Underbare Lingvisten” utpekar de tre profetiska vägmärken som utgör den dolda historien om de ”sju tordönen”, vilka skulle förseglas till dess att Daniel bad om ”tid” och gick till bön.

The disappointment of July 18, 2020, was the first waymark, and it illustrates the disappointment associated with the last of three waymarks, which is the Sunday law. The middle letter, the thirteenth letter is a symbol of rebellion, and it is a symbol of the middle waymark of the hidden history of the seven thunders. The rebellion is represented by the foolish virgins at the Midnight Cry, for the Midnight Cry is the middle waymark of the three-step history of July 18, 2020, the Midnight Cry and the soon-coming Sunday law. As soon as it is midnight, time moves into the thirteenth hour, where the visible manifestation of the foolish virgins is demonstrated by their recognition that they do not have the golden oil.

Besvikelsen den 18 juli 2020 var det första vägmärket, och den åskådliggör den besvikelse som är förknippad med det sista av tre vägmärken, vilket är söndagslagen. Den mellersta bokstaven, den trettonde bokstaven, är en symbol för uppror, och den är en symbol för det mellersta vägmärket i de sju dunderens dolda historia. Upproret representeras av de fåvitska jungfrurna vid midnattsropet, ty midnattsropet är det mellersta vägmärket i den trestegshistoria som omfattar den 18 juli 2020, midnattsropet och den snart kommande söndagslagen. Så snart det är midnatt, går tiden in i den trettonde timmen, där de fåvitska jungfrurnas synliga manifestation visas genom deras insikt om att de inte har den gyllene oljan.

In the symbolic “wilderness” of the “three and a half days” of Revelation chapter eleven, God’s people are represented as being in the symbolic history of the curse of “seven times.” At the end of that period, they are to recognize that they have been scattered, that they have sinned, that their fathers have sinned, that they have been walking contrary to God and that God has been walking contrary to them. That recognition is to lead them to pray the Leviticus twenty-six prayer. That recognition that they must pray the prayer of Leviticus’s twenty-six prayer aligns prophetically with Daniel’s prayer of Daniel chapter two, and it is illustrated by Daniel’s prayer in chapter nine. The reason that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine was based upon his recognition that he was at the end of the seventy years of Jeremiah’s prophecy of the captivity of God’s people.

I den symboliska ”ödemarken” under de ”tre och en halv dagarna” i Uppenbarelsebokens elfte kapitel framställs Guds folk såsom varande i den symboliska historien av förbannelsen ”sju tider”. Vid slutet av den perioden ska de inse att de har blivit kringspridda, att de har syndat, att deras fäder har syndat, att de har vandrat i strid med Gud och att Gud har vandrat i strid med dem. Den insikten ska leda dem till att be bönen i Tredje Moseboken tjugosex. Denna insikt, att de måste be bönen i Tredje Mosebokens tjugosjätte kapitel, överensstämmer profetiskt med Daniels bön i Daniels andra kapitel, och den illustreras av Daniels bön i det nionde kapitlet. Anledningen till att Daniel bad Tredje Moseboken tjugosex-bönen i det nionde kapitlet grundade sig på hans insikt att han befann sig vid slutet av de sjuttio åren i Jeremias profetia om Guds folks fångenskap.

Those same seventy years represent the history of the sealing of God’s people. Those seventy years represent the cleansing of Malachi chapter three and Christ’s two temple cleansings. They represent the history of the test of the image of the beast. That history began on September 11, 2001, and ends at the soon-coming Sunday law. At the end of that symbolic seventy-year period, Daniel seeks a “tarrying time” so he can pray. His prayer was answered when the final secret of prophecy was revealed unto him. That revelation came while God’s true Protestant people were still in the “wilderness” scattering time after July 18, 2020. At that time the “truth” was revealed to the “voice crying in the wilderness”.

Dessa sjuttio år representerar också historien om beseglingen av Guds folk. Dessa sjuttio år representerar reningen i Malaki kapitel tre och Kristi två tempelreningar. De representerar historien om prövningen genom vilddjurets bild. Denna historia började den 11 september 2001 och slutar med den snart kommande söndagslagen. Vid slutet av denna symboliska sjuttioårsperiod söker Daniel en ”dröjsmålstid” för att kunna be. Hans bön besvarades när profetians sista hemlighet uppenbarades för honom. Denna uppenbarelse kom medan Guds sanna protestantiska folk ännu befann sig i ”öknen” under skingringstiden efter den 18 juli 2020. Vid den tiden uppenbarades ”sanningen” för ”rösten som ropar i öknen”.

We will continue Daniel chapter two in the next article.

Vi kommer att fortsätta med Daniel, kapitel två, i nästa artikel.

> And the anger of the Lord was kindled against this land, to bring upon it all the curses that are written in this book: And the Lord rooted them out of their land in anger, and in wrath, and in great indignation, and cast them into another land, as it is this day. The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:27–29.

> Och Herrens vrede upptändes mot detta land, så att han lät alla de förbannelser komma över det som är skrivna i denna bok. Och Herren ryckte upp dem ur deras land i vrede och i harm och i stor förtörnelse och kastade dem in i ett annat land, såsom det är denna dag. Det fördolda hör Herren, vår Gud, till; men det som har blivit uppenbarat hör oss och våra barn till för evigt, för att vi skall göra efter alla orden i denna lag. 5 Moseboken 29:27–29.

Back to Articles