Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Four

Daniels bok – etthundrafemtiofyra

Understanding Daniel’s Last Vision: The Significance of Belteshazzar and the Unveiling of Prophecy

Förståelsen av Daniels sista syn: betydelsen av Belteshassar och uppenbarelsen av profetian

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The last vision of Daniel consists of the last three chapters. The first of those chapters, as with the last of those three chapters identifies the experience of Daniel, and the middle chapter identifies the prophetic history that addresses the final rise and fall of the counterfeit king of the north. The first chapter is as the last, and the middle chapter represents the rebellion of the counterfeit king of the north. Daniel’s last vision, the vision of the Hiddekel River, bears the signature of Alpha and Omega, who is the Truth. As we begin to address Daniel’s last vision, we will start with verse one.

Daniels sista syn består av de tre sista kapitlen. Det första av dessa kapitel identifierar, liksom det sista av dessa tre kapitel, Daniels erfarenhet, och det mellersta kapitlet identifierar den profetiska historia som behandlar den slutliga uppgången och fallet för den falske konungen i norr. Det första kapitlet är såsom det sista, och det mellersta kapitlet representerar den falske konungen i norrs uppror. Daniels sista syn, synen vid floden Hiddekel, bär Alfa och Omegas signatur, han som är Sanningen. När vi nu börjar behandla Daniels sista syn, ska vi börja med den första versen.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I den persiske konungen Kyros tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, vars namn kallades Beltesassar; och ordet var sant, men den bestämda tiden var lång; och han förstod ordet och hade insikt i synen. Daniel 10:1.

There are several truths wrapped up in this verse. The first is Daniel’s name of “Belteshazzar”.

Det finns flera sanningar inneslutna i denna vers. Den första är Daniels namn ”Beltesassar”.

> Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. Daniel 1:7.

> Och överstehovmästaren gav dem namn: Daniel gav han namnet Beltesassar; Hananja gav han namnet Shadrak; Misael gav han namnet Meshak; och Asarja gav han namnet Abed-Nego. Daniel 1:7.

Daniel was given the name “Belteshazzar” in chapter one, and he is never identified as “Belteshazzar” again until his last vision is introduced. Belteshazzar is therefore his name in his first and last testimony. The change of a name in prophecy represents a symbol of the covenant relation between God and His people. When the Lord entered into covenant with Abram and Sarai, He changed their names to Abraham and Sarah. He changed Jacob’s name to Israel, and He promises to give His last day covenant people a new name.

Daniel fick namnet ”Beltesassar” i kapitel ett, och han identifieras därefter aldrig igen som ”Beltesassar” förrän hans sista syn introduceras. Beltesassar är därför hans namn i hans första och sista vittnesbörd. Namnbytet i profetian utgör en symbol för förbundsrelationen mellan Gud och hans folk. När Herren ingick förbund med Abram och Sarai, ändrade han deras namn till Abraham och Sara. Han ändrade Jakobs namn till Israel, och han lovar att ge sitt förbundsfolk i de sista dagarna ett nytt namn.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Isaiah 61:1, 2.

> För Sions skull vill jag inte tiga, och för Jerusalems skull vill jag inte unna mig någon ro, förrän dess rättfärdighet går fram som strålglans och dess frälsning som ett brinnande bloss. Och hednafolken skall se din rättfärdighet och alla kungar din härlighet; och du skall kallas med ett nytt namn, som Herrens mun skall nämna. Jesaja 61:1, 2.

To the Philadelphians, who are the one hundred and forty-four thousand of the last days, He also makes this promise.

Till filadelfierna, som är de etthundrafyrtiofyra tusen i de sista dagarna, ger han också detta löfte.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Den som övervinner skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig mer gå ut därifrån; och jag skall skriva på honom min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ner från himlen, från min Gud; och jag skall skriva på honom mitt nya namn. Den som har öra må höra vad Anden säger till församlingarna. Uppenbarelseboken 3:12, 13.

The prophets illustrate God’s people of the last days, and unlike Abraham, Sarah and Israel the precise meaning of Belteshazzar is unknown. The name God gives to His last day people to represent His covenant relationship is an unknown name until the time when He gives them the name. The name Belteshazzar is identifying Daniel as God’s covenant people of Philadelphia in the last days, but the actual name is hidden until the sealing, for the name is written upon their foreheads, which is also where the seal is written.

Profeterna framställer Guds folk i de sista dagarna, och till skillnad från Abraham, Sara och Israel är den exakta betydelsen av Belteshassar okänd. Det namn som Gud ger sitt folk i de sista dagarna för att representera hans förbundsrelation är ett okänt namn intill den tid då han ger dem namnet. Namnet Belteshassar identifierar Daniel som Guds förbundsfolk i Filadelfia i de sista dagarna, men det faktiska namnet är dolt fram till beseglingen, ty namnet är skrivet på deras pannor, vilket också är den plats där sigillet är skrivet.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. Revelation 14:1.

> Och jag såg, och se: ett Lamm stod på Sions berg, och med honom etthundrafyrtiofyra tusen, som hade hans Faders namn skrivet på sina pannor. Uppenbarelseboken 14:1.

Daniel is called Belteshazzar in chapter one and then in chapter ten, thus identifying himself as a symbol of the movement of the first angel, and the movement of the third angel, for chapter one, represents the first angel’s message, as previously identified in detail in earlier articles. Chapter ten therefore represents the movement of the third angel, and the covenant people of the last days. The verse then identifies Belteshazzar as a symbol of those who understand the increase of knowledge that was unsealed in the reform movement that began in 1989. This is represented by the emphasis upon what Daniel (Belteshazzar) knew.

Daniel kallas Beltesassar i kapitel ett och därefter i kapitel tio, och identifierar därigenom sig själv som en symbol för den första ängelns rörelse och den tredje ängelns rörelse; ty kapitel ett representerar den första ängelns budskap, såsom tidigare i detalj har påvisats i tidigare artiklar. Kapitel tio representerar därför den tredje ängelns rörelse och de sista dagarnas förbundsfolk. Versen identifierar då Beltesassar som en symbol för dem som förstår den tilltagande kunskap som blev upplåst i den reformrörelse som började år 1989. Detta framställs genom betoningen på vad Daniel (Beltesassar) visste.

Daniel is identified as knowing the “thing” which “was revealed unto Daniel,” “and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.” Daniel understood the “thing,” and also “the vision.” The Hebrew word “dabar,” is translated as “thing” in the verse, and it means “word.” Prophetically the “word” represents both the vision of the “seven times,” but also it represents Christ, who is the Word. Both the “seven times,” and Christ are the Rock which the builders rejected, and Daniel represents a people who understand both elements of the symbolism of the Word.

Daniel beskrivs som en som kände till ”ordet”, vilket ”uppenbarades för Daniel”; ”och ordet var sant, men den fastställda tiden var lång; och han förstod ordet och hade insikt i synen.” Daniel förstod ”ordet” och även ”synen”. Det hebreiska ordet ”dabar” översätts i versen med ”ord”, och det betyder ”ord”. Profetiskt representerar ”ordet” både synen om de ”sju tiderna”, men det representerar också Kristus, som är Ordet. Både de ”sju tiderna” och Kristus är den klippa som byggnadsarbetarna förkastade, och Daniel representerar ett folk som förstår båda elementen i Ordets symbolik.

In Daniel chapter nine, verse twenty-three we find one of the most important verses connected with the time prophecies of the twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years, which are represented by the question of Daniel chapter eight, verse thirteen, and the answer in verse fourteen. The question asks, “How long shall be the “chazon” vision identifying the trampling down of the sanctuary and host that was accomplished by paganism and then papalism?” The trampling down took twenty-five hundred and twenty years, in fulfillment of Leviticus twenty-six’s “seven times.”

I Daniel kapitel nio, vers tjugotre, finner vi en av de viktigaste verserna i samband med tidsprofetiorna om de tvåtusen trehundra åren och de tvåtusen femhundra tjugo åren, vilka representeras av frågan i Daniel kapitel åtta, vers tretton, och svaret i vers fjorton. Frågan lyder: ”Hur länge skall ”chazon”-synen vara, som identifierar nedtrampandet av helgedomen och härskaran, vilket fullbordades genom hedendomen och därefter påvedömet?” Nedtrampandet varade i tvåtusen femhundra tjugo år, till uppfyllelse av Tredje Mosebokens tjugosjätte kapitels ”sju tider”.

The answer to verse thirteen’s question was unto twenty-three hundred years, then shall the sanctuary that has been trampled down, be cleansed, and the “mareh” vision of twenty-three hundred years ties the two time prophecies together, and in verse twenty-three of Daniel nine, Gabriel is leading Daniel to understand the relation of the two visions.

Svaret på frågan i vers tretton var: till två tusen tre hundra år; därefter skall helgedomen, som har blivit nedtrampad, renas, och ”mareh”-synen om två tusen tre hundra år knyter samman de båda tidsprofetiorna, och i Daniel 9:23 leder Gabriel Daniel till att förstå sambandet mellan de två synerna.

> At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:23.

> Vid början av dina böner gick ordet ut, och jag har kommit för att kungöra det för dig; ty du är högt älskad. Förstå därför ordet och akta på synen. Daniel 9:23.

The word translated both as “understand,” “consider” in the verse is the Hebrew word “biyn,” and it means “to mentally separate”. Gabriel informs Daniel to make a mental separation between “the matter” and “the vision.” The “vision” in the verse is the Hebrew word “mareh,” and it is the vision of the twenty-three hundred years that concluded on October 22, 1844. The Hebrew word translated as “matter,” is the same word translated as “thing,” in verse one of chapter ten. It is the Hebrew word “dabar,” and it represents the vision of the twenty-five hundred and twenty years that also concluded on October 22, 1844.

Ordet som i versen översätts både med ”förstå” och ”betänka” är det hebreiska ordet ”biyn”, och det betyder ”att mentalt åtskilja”. Gabriel underrättar Daniel om att göra en mental åtskillnad mellan ”saken” och ”synen”. ”Synen” i versen är det hebreiska ordet ”mareh”, och det är synen om de tvåtusen trehundra åren som avslutades den 22 oktober 1844. Det hebreiska ord som översätts med ”saken” är samma ord som i vers ett i kapitel tio översätts med ”ting”. Det är det hebreiska ordet ”dabar”, och det representerar synen om de tvåtusen femhundra tjugo åren, som också avslutades den 22 oktober 1844.

In verse one of chapter ten, God’s covenant people of the last days are represented by Belteshazzar, and they have understood the increase of knowledge that arrived at the time of the end in 1989, that allowed them to understand the connection of the two visions, which the Millerites of the movement of the first angel only partially understood. In the verse, the vision represented as the “thing” is identified as the longest of the two prophecies, because coupled in between the two references in the verse to the “thing,” Daniel identifies the time appointed to the “thing” (the dabar) was “long”, in relation to the vision (mareh).

I vers ett i kapitel tio representeras Guds förbundsfolk i de sista dagarna av Beltesassar, och de har förstått den tilltagande kunskap som kom vid ändens tid år 1989, vilken gjorde det möjligt för dem att förstå sambandet mellan de två synerna, vilket milleriterna i den första ängelns rörelse endast delvis förstod. I versen identifieras den syn som representeras som ”saken” som den längsta av de två profetiorna, eftersom Daniel, mellan de båda hänvisningarna i versen till ”saken”, anger att den för ”saken” (dabar) utsatta tiden var ”lång”, i förhållande till synen (mareh).

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I den persiske kungen Koreshs tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, som kallades Beltesassar; och ordet var sant, men den fastställda tiden var lång; och han förstod ordet och hade insikt i synen. Daniel 10:1.

The subtle truth that the “seven times,” is the longest time prophecy which the Millerites proclaimed, is denied by Laodicean Adventism, based upon a passage that they wrest to their own destruction. By rejecting the “seven times,” in the rebellion of 1863, they do not see the relation of the two prophecies, and can only, or will only, see the next passage as identifying the twenty-three hundred years.

Den subtila sanningen att de ”sju tiderna” är den längsta tidsprofetia som milleriterna förkunnade förnekas av det laodiceiska adventismen, med stöd av ett bibelställe som de förvränger till sitt eget fördärv. Genom att förkasta de ”sju tiderna” i upproret 1863 ser de inte förhållandet mellan de två profetiorna och kan endast, eller vill endast, se följande stycke som ett identifierande av de tvåtusen trehundra åren.

> “The experience of the disciples who preached the ‘gospel of the kingdom’ at the first advent of Christ, had its counterpart in the experience of those who proclaimed the message of His second advent. As the disciples went out preaching, ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire, that the judgment was at hand, and the everlasting kingdom was to be ushered in. The preaching of the disciples in regard to time was based on the seventy weeks of Daniel 9. The message given by Miller and his associates announced the termination of the 2300 days of Daniel 8:14, of which the seventy weeks form a part. The preaching of each was based upon the fulfillment of a different portion of the same great prophetic period.” The Great Controversy, 351.

> ”Lärjungarnas erfarenhet, då de vid Kristi första ankomst predikade ’evangeliet om riket’, hade sin motsvarighet i erfarenheten hos dem som förkunnade budskapet om hans andra ankomst. Liksom lärjungarna gick ut och predikade: ’Tiden är fullbordad, och Guds rike är nära’, så förkunnade Miller och hans medarbetare att den längsta och sista profetiska tidsperiod som framställs i Bibeln höll på att gå ut, att domen var nära och att det eviga riket stod i begrepp att upprättas. Lärjungarnas förkunnelse beträffande tiden grundade sig på de sjuttio veckorna i Daniel 9. Det budskap som gavs av Miller och hans medarbetare tillkännagav avslutningen av de 2300 dagarna i Daniel 8:14, av vilka de sjuttio veckorna utgör en del. Vars och ens förkunnelse grundade sig på uppfyllelsen av en annan del av samma stora profetiska tidsperiod.” The Great Controversy, 351.

Don’t miss the inherent logic of this last passage. Laodicean Adventism does not teach the world that the Millerites thought the sanctuary to be cleansed was the heavenly sanctuary, for they, and any who wish to look at the historical record, know that the Millerites believed the sanctuary to be cleansed was the earth. The passage Laodicean Adventism wrests to their own destruction is “so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire”, which they insist is the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen.

Missa inte den inneboende logiken i detta sista stycke. Laodikeisk adventism lär inte världen att milleriterna trodde att den helgedom som skulle renas var den himmelska helgedomen, ty de, och alla som vill se efter i den historiska dokumentationen, vet att milleriterna trodde att den helgedom som skulle renas var jorden. Det stycke som laodikeisk adventism vränger till sitt eget fördärv är: ”så förkunnade Miller och hans medarbetare att den längsta och sista profetiska tidsperiod som förs fram i Bibeln var nära att löpa ut”, vilket de envist hävdar är de tvåtusen trehundra åren i Daniel kapitel åtta, vers fjorton.

Adventism’s own history books identify that the three hundred Millerite preachers ALL used the 1843 pioneer chart in their presentations, and it is crystal clear on the chart, in the rest of the historical testimony, that the “seven times,” (twenty-five hundred and twenty years), was the prophecy they identified as the “longest and last prophetic period,” which was “about to expire.” Due to their rebellion of 1863, when they rejected the foundation stone of the “seven times,” they now blindly insist that Sister White is re-writing established history in the passage from The Great Controversy.

Adventismens egna historieböcker fastslår att samtliga trehundra milleritiska predikanter använde 1843 års pionjärdiagram i sina framställningar, och det framgår kristallklart av diagrammet, liksom av resten av det historiska vittnesbördet, att ”de sju tiderna” (tvåtusen femhundra tjugo år) var den profetia som de identifierade som ”den längsta och sista profetiska perioden”, vilken ”var nära att utlöpa”. På grund av sitt uppror år 1863, då de förkastade grundstenen om ”de sju tiderna”, insisterar de nu i blindhet på att syster White omskriver den fastslagna historien i avsnittet ur The Great Controversy.

In verse one of Daniel chapter ten, Belteshazzar represents God’s people of the last days, and they understand both the question and answer of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, that Sister White identifies as the foundation and central pillar of the Advent faith. The portrayal that Daniel represents in the verse, he is marking a distinction between God’s covenant people of the last days, and Laodicean Adventism, for they are those who understand the increase of knowledge in 1989.

I den första versen i Daniels tionde kapitel representerar Beltesassar Guds folk i de sista dagarna, och de förstår både frågan och svaret i Daniel kapitel åtta, verserna tretton och fjorton, vilka syster White identifierar som adventtrons grundval och centrala pelare. Den framställning som Daniel representerar i versen markerar en åtskillnad mellan Guds förbundsfolk i de sista dagarna och laodiceisk adventism, ty dessa är de som förstår kunskapens tillväxt år 1989.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I den persiske konungen Koreshs tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, vars namn kallades Belteshassar; och ordet var sant, men den bestämda tiden var lång: och han förstod ordet och hade insikt i synen. Daniel 10:1.

Verse one is the beginning of the vision given by the Hiddekel River that ends in chapter twelve. It is there where we find the unsealing of the book of Daniel at the time of the end, so the representation of Daniel understanding both the “thing” and the “vision,” is connected with those who understand, and who are identified as the “wise,” in contrast with those who do not understand, and are identified as “wicked.” In verse ten of chapter twelve, the distinction between the two classes is represented.

Vers ett är början på den syn som gavs vid floden Hiddekel och som avslutas i kapitel tolv. Det är där vi finner avförseglingen av Daniels bok vid ändens tid; därför är framställningen av att Daniel förstod både ”saken” och ”synen” förbunden med dem som förstår och som betecknas som de ”visa”, i motsats till dem som inte förstår och som betecknas som ”ogudaktiga”. I vers tio i kapitel tolv framställs skillnaden mellan de två klasserna.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Många skall renas och göras vita och luttras; men de ogudaktiga skall handla ogudaktigt, och ingen av de ogudaktiga skall förstå; men de visa skall förstå. Daniel 12:10.

The “wise” understand, and the wicked don’t understand, and the word translated as “understand” is the same word we identified in verse twenty-three of chapter nine. It is the Hebrew word “biyn,” which means to mentally separate. The wicked do not understand the increase of knowledge, for they are unwilling to make the mental separation of the two visions that are the truths which Belteshazzar is identified as understanding in verse one, when he is identified as Belteshazzar instead of Daniel. In verse one he is identified as God’s last day covenant people, and he is identified as those who understand the two visions, that God’s people are to make a mental distinction between. Jesus illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and in chapter twelve, the wise are those who understand the prophecy of twenty-three hundred years, and its direct relationship to “the longest and last” time prophecy, which is the twenty-five hundred and twenty years.

De ”visa” förstår, och de ogudaktiga förstår inte, och det ord som översatts med ”förstå” är samma ord som vi identifierade i vers tjugotre i kapitel nio. Det är det hebreiska ordet ”biyn”, som betyder att mentalt åtskilja. De ogudaktiga förstår inte kunskapens tillväxt, ty de är ovilliga att göra den mentala åtskillnaden mellan de två synerna, vilka är de sanningar som Belteshassar identifieras med som förstående i vers ett, när han identifieras som Belteshassar i stället för Daniel. I vers ett identifieras han som Guds förbundsfolk i de sista dagarna, och han identifieras som dem som förstår de två synerna, mellan vilka Guds folk skall göra en mental åtskillnad. Jesus illustrerar slutet av en sak med början av en sak, och i kapitel tolv är de visa de som förstår profetian om tvåtusen trehundra år och dess direkta relation till den ”längsta och sista” tidsprofetian, vilken är de tvåtusen femhundra tjugo åren.

We will continue our study of Daniel’s last vision in the next article.

Vi kommer att fortsätta vår studie av Daniels sista syn i nästa artikel.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går under av brist på kunskap; eftersom du har förkastat kunskapen skall också jag förkasta dig, så att du inte längre skall vara präst inför mig. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Hosea 4:6.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:5–10.

> Också ni, såsom levande stenar, blir uppbyggda till ett andligt hus, ett heligt prästerskap, för att frambära andliga offer, som är välbehagliga för Gud genom Jesus Kristus. Ty det heter också i Skriften: Se, jag lägger i Sion en utvald, dyrbar hörnsten; och den som tror på honom skall inte komma på skam. För er alltså som tror är han dyrbar; men för dem som är olydiga har den sten som byggnadsarbetarna förkastade blivit till hörnstenens huvud, och en stötesten och en förargelseklippa, för dem som stöter sig på ordet, eftersom de är olydiga; till detta blev de också bestämda. Men ni är ett utvalt släkte, ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk, ett egendomsfolk, för att ni skall förkunna hans härliga gärningar, han som har kallat er ut ur mörkret till sitt underbara ljus. Ni som förr inte var ett folk men nu är Guds folk, ni som inte hade fått barmhärtighet men nu har fått barmhärtighet. 1 Petrus 2:5–10.

> And account that the longsuffering of our Lord is salvation; even as our beloved brother Paul also according to the wisdom given unto him hath written unto you; As also in all his epistles, speaking in them of these things; in which are some things hard to be understood, which they that are unlearned and unstable wrest, as they do also the other scriptures, unto their own destruction. Ye therefore, beloved, seeing ye know these things before, beware lest ye also, being led away with the error of the wicked, fall from your own stedfastness. 2 Peter 3:15–17.

> Och håll före att vår Herres långmodighet är till frälsning; såsom också vår älskade broder Paulus, efter den visdom som blivit honom given, har skrivit till er; likaså i alla sina brev, när han i dem talar om dessa ting; i vilka somliga ting är svåra att förstå, och dessa förvränger de olärda och obefästa, såsom också de övriga skrifterna, till sitt eget fördärv. Ni alltså, älskade, som redan på förhand vet detta, var på er vakt, så att ni inte också, genom att dras med i de laglösas villfarelse, faller från er egen fasthet. 2 Petrus 3:15–17.

> Of these things put them in remembrance, charging them before the Lord that they strive not about words to no profit, but to the subverting of the hearers. Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:14–16.

> Påminn dem om detta och besvärj dem inför Herren att inte tvista om ord, till ingen nytta, utan till åhörarnas fördärv. Bemöda dig om att träda fram inför Gud som en beprövad, en arbetare som inte behöver blygas, som rätt delar sanningens ord. Men undvik oheligt och tomt prat; ty sådant leder allt längre in i ogudaktighet. 2 Timoteusbrevet 2:14–16.

Back to Articles