Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fourteen

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan – nummer fjorton

Number Fourteen

Nummer fjorton

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of “God’s marvelous works,” is also represented by the prophetic question of “how long.” The history represented in those two, and many other symbols, represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period there is a debate over the true and the many other false latter rain messages. There is only one genuine latter rain message. The story line of the sacred history where God performs His marvelous works is placed within the context of the book of Joel where the “new wine” is cut off from one class while being poured out upon the other class.

Historien om ”Guds underbara verk” representeras också genom den profetiska frågan ”hur länge”. Den historia som framställs i dessa två, och många andra symboler, representerar de etthundrafyrtiofyratusens beseglingstid. Under denna period pågår en strid om det sanna budskapet om det sena regnet och de många andra falska budskapen om det sena regnet. Det finns endast ett äkta budskap om det sena regnet. Handlingslinjen i den heliga historien, där Gud utför sina underbara verk, är placerad inom ramen för Joels bok, där ”det nya vinet” avskärs från den ena klassen medan det utgjuts över den andra klassen.

There are a few contrasts in the book of Joel that are to be noted. The root of the word “parable” means “placing beside” and inherently involves a contrast of two classes. We have touched some of the ‘contrasts’ in the book of Joel previously, pointing out that the crown of pride that is worn by the drunkards that rule Jerusalem is contrasted with those who wear the crown of glory. We have not yet shared how the symbol of joy is the opposite, but a counterpart of being ashamed, but it is, and we intend to show that. The subject of alpha and omega is also located in the book of Joel and that principle of the first illustrating the last is also confirmed by Peter’s two sermons in the book of Acts.

Det finns några kontraster i Joels bok som bör uppmärksammas. Roten till ordet ”liknelse” betyder ”att ställa vid sidan av” och innefattar till sin natur en kontrast mellan två slag. Vi har tidigare berört några av ”kontrasterna” i Joels bok och påpekat att högmodets krona, som bärs av de druckna som härskar i Jerusalem, står i kontrast till dem som bär härlighetens krona. Vi har ännu inte visat hur glädjens symbol är motsatsen till, men samtidigt en motsvarighet till, att stå med skam, men så är det, och det ämnar vi visa. Ämnet alfa och omega finns också i Joels bok, och den principen att det första åskådliggör det sista bekräftas även genom Petrus två predikningar i Apostlagärningarna.

Acts chapter two takes place on Pentecost at 9 AM (the third hour) and chapter three is the ninth hour (3 PM) the time of the evening sacrifice. In Acts two the message Peter proclaims is in the upper room of a private residence, but his sermon in chapter three is given in the temple. They are tied together by the call to repentance in both meetings. Same message, two geographical places representing the symbol of a doubling within the Pentecostal message that is divided between the courtyard and the temple. In Revelation eleven John is told to measure the temple, but leave off the courtyard for it was given to the Gentiles.

Apostlagärningarna kapitel två utspelar sig på pingstdagen klockan 9 på morgonen (tredje timmen), och kapitel tre vid nionde timmen (klockan 15), tiden för aftonoffret. I Apostlagärningarna 2 förkunnar Petrus budskapet i övre salen i en privat bostad, men hans predikan i kapitel 3 hålls i templet. De binds samman av kallelsen till omvändelse i båda sammankomsterna. Samma budskap, två geografiska platser som representerar symbolen för en fördubbling inom pingstbudskapet, vilket är uppdelat mellan förgården och templet. I Uppenbarelseboken elva blir Johannes tillsagd att mäta templet, men att lämna förgården, ty den har blivit given åt hedningarna.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Och åt mig gavs en rörstav, lik en mätstav; och ängeln stod där och sade: Stå upp och mät Guds tempel och altaret och dem som tillber därinne. Men förgården som ligger utanför templet skall du lämna därhän och inte mäta den; ty den är given åt hedningarna, och den heliga staden skall de trampa under sina fötter i fyrtiotvå månader. Uppenbarelseboken 11:1, 2.

Thus, the doubling of the two sermons and the division of the two sermon’s location, identifies two audiences for the latter rain in the book of Joel. One audience is the Gentiles outside the temple and the other is the Jews in the temple. In the judgment of the living the house of God is judged first, and from 9/11 unto the Sunday law the temple is judged, and from the Sunday law until the close of human probation the Gentiles are judged. That judgment occurs during the latter rain identified by Peter as being set forth in the book of Joel. What the courtyard (the Gentiles) and the temple (God’s church) in the division represented in Acts chapters two and three, is also the distinction in Joel of the former rain and the latter rain. The former rain arrived at 9/11 and is poured out while God’s temple is being judged. When that process is finished the latter rain is poured out upon the Gentiles in the courtyard.

Så identifierar alltså fördubblingen av de två predikningarna och uppdelningen av de två predikningarnas plats två mottagare för det sena regnet i Joels bok. Den ena mottagargruppen är hedningarna utanför templet och den andra är judarna i templet. I domen över de levande döms Guds hus först, och från 11 september fram till söndagslagen döms templet, och från söndagslagen fram till nådatidens slut döms hedningarna. Den domen äger rum under det sena regnet, vilket Petrus anger som framställt i Joels bok. Vad förgården (hedningarna) och templet (Guds församling) i den uppdelning som återges i Apostlagärningarna kapitel två och tre representerade, är också åtskillnaden i Joel mellan det tidiga regnet och det sena regnet. Det tidiga regnet anlände den 11 september och utgjuts medan Guds tempel blir dömt. När den processen är avslutad utgjuts det sena regnet över hedningarna i förgården.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> Gläd er då, ni Sions barn, och fröjda er i Herren, er Gud; ty han har givit er höstregnet i rätt mått, och han skall låta regnet falla ner för er, höstregnet och vårregnet, i den första månaden. Joel 2:23.

It is not my point currently to identify the prophetic distinction between joy and being ashamed, but the verse informs God’s people to “be glad” because of the latter rain message. The latter rain message produces prophetic joy in God’s people. That being said the subject of the former or early rain, followed by the latter rain is an illustration of the stone of stumbling that was set aside and marveled at. The symbol of the corner stone that ultimately becomes the cap stone is what is marvelous in the eyes of both God and His people.

Det är inte min avsikt här att identifiera den profetiska åtskillnaden mellan glädje och att stå med skam, men versen upplyser Guds folk att ”glädja sig” på grund av budskapet om det senare regnet. Budskapet om det senare regnet frambringar profetisk glädje hos Guds folk. Med detta sagt är ämnet om det förra eller tidiga regnet, följt av det senare regnet, en illustration av den stötesten som åsidosattes och som man förundrades över. Symbolen för hörnstenen, som slutligen blir slutstenen, är det som är underbart i både Guds och hans folks ögon.

The marvelous stone represents the Alpha and Omega of prophecy. The principle of the alpha and omega in terms of prophetic application is identified by Alpha and Omega repeatedly in His Word, and He is the Word. For this reason, that what has been revealed of this principle has been revealed to us and our children forever. The year 1863 is the cap stone of Bible prophecy, and it is the cap stone of the period of the third angel from 1844 unto 1863. 1844 was the foundation stone 1863 the cap stone of that prophetic period. 1844 to 1863 is an established prophetic period, just as established as 538 unto 1798. The fact that mankind does not know something which God has established, does not make that thing un-established!

Den märkliga stenen representerar profetians Alfa och Omega. Principen om alfa och omega i fråga om profetisk tillämpning identifieras gång på gång av Alfa och Omega i Hans Ord, och Han är Ordet. Av denna anledning har det som har uppenbarats om denna princip blivit uppenbarat för oss och våra barn för evigt. År 1863 är Bibelprofetians slutsten, och det är slutstenen för den tredje ängelns period från 1844 till 1863. 1844 var grundstenen, 1863 slutstenen för den profetiska perioden. 1844 till 1863 är en fastställd profetisk period, lika fastställd som 538 till 1798. Det faktum att mänskligheten inte känner till något som Gud har fastställt, gör inte den saken ofastställd!

We ended the previous article with the following passage.

Vi avslutade den föregående artikeln med följande avsnitt.

> “I was shown that his relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel. There were murmurers against Moses, when in adverse circumstances, and there have been murmurers against him.” Testimonies, volume 3, 85.

> ”Jag visades att hans förhållande till Guds folk i vissa avseenden liknade Moses förhållande till Israel. Det fanns sådana som knotade mot Mose under ogynnsamma omständigheter, och det har också funnits sådana som knotat mot honom.” Testimonies, band 3, s. 85.

In 1863, James White represented “in some respects” “Moses to Israel.”

År 1863 framställde James White sig ”i vissa avseenden” såsom ”Mose för Israel”.

The period of 1844 unto 1863 was typified in the period of the Red Sea deliverance unto the first Kadesh. The first Kadesh is an alpha and the second Kadesh is the omega—providing two forty-year periods that lead to Kadesh and both ended in rebellion.

Tidsperioden från 1844 till 1863 förebildades av perioden från befrielsen vid Röda havet till det första Kadesh. Det första Kadesh är ett alfa och det andra Kadesh är omega—och därmed framträder två fyrtioårsperioder som leder till Kadesh och båda slutade i uppror.

The Spirit of Prophecy aligns the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. The Bible aligns the Red Sea crossing with the cross, and Sister White confirms the disappointment of the disciples at the cross was typifying the great disappointment of 1844. It was the Lord’s will to go directly into the Promise Land, and the geographical marker of the entrance into the Promise Land was Jericho, which is where in this second week of December, 2025, that the archeologists just dug out ancient Jericho—only to find to their dismay that the fallen walls they discovered there had all fallen outward, not inward as they always do during a siege. In an ancient siege the walls were beaten down and pushed over towards the inside. Not so with Jericho.

Profetians Ande sammanställer övergången över Röda havet med den stora besvikelsen år 1844. Bibeln sammanställer övergången över Röda havet med korset, och syster White bekräftar att lärjungarnas besvikelse vid korset var en förebild för den stora besvikelsen år 1844. Det var Herrens vilja att gå direkt in i det utlovade landet, och det geografiska kännetecknet för ingången till det utlovade landet var Jeriko, vilket är den plats där arkeologerna nu, under denna andra vecka i december 2025, just har grävt fram det forntida Jeriko—bara för att till sin förfäran finna att de fallna murar de upptäckte där alla hade fallit utåt, inte inåt såsom de alltid gör under en belägring. Vid en forntida belägring slogs murarna ner och störtades inåt. Så var det inte med Jeriko.

> So the people shouted when the priests blew with the trumpets: and it came to pass, when the people heard the sound of the trumpet, and the people shouted with a great shout, that the wall fell down flat, so that the people went up into the city, every man straight before him, and they took the city. Joshua 6:20.

> Då höjde folket ett härskri, medan prästerna stötte i basunerna. Och när folket hörde basunklangen och uppgav ett högt härskri, föll muren platt till marken, så att folket drog upp in i staden, var och en rakt framför sig, och de intog staden. Josua 6:20.

The archeologists also found jars with food, identifying that when the walls came down it was not a long drawn-out siege. It also answered a question among the archeological group as to why the biblical record of the fall of Jericho identifies them going “up” into Jericho over a hill or ramp, which they now know was created when the walls fell outward.

Arkeologerna fann också kärl med föda, vilket visar att när murarna föll var det inte fråga om en långvarig belägring. Det besvarade också en fråga bland arkeologerna om varför den bibliska skildringen av Jerikos fall beskriver att de gick ”upp” in i Jeriko över en kulle eller ramp, vilken man nu vet uppstod när murarna föll utåt.

The first obstacle which announced the entrance into the Promised Land was Jericho, a city of influence and wealth. Jericho is 1863, and Jericho is a subject of Bible prophecy, not only as an illustration of the Sunday law time period, but also in connection with its fall and rise. Jericho also had its own specific prophetic curse pronounced upon it. Joshua pronounced a curse upon the man who rebuilt Jericho, and in so doing identified that the man who rebuilt Jericho would lose his youngest and oldest sons in the re-building of that cursed city. One son was to be lost at the laying of the foundation and the other at the raising of the gate. That prophecy was fulfilled, and the record of its fulfillment is recorded in the Bible, making Jericho an established biblical symbol.

Det första hinder som tillkännagav inträdet i det utlovade landet var Jeriko, en stad av inflytande och rikedom. Jeriko är 1863, och Jeriko är ett ämne i Bibelns profetia, inte endast som en illustration av söndagslagens tidsperiod, utan också i samband med dess fall och uppresning. Jeriko hade också sin egen särskilda profetiska förbannelse uttalad över sig. Josua uttalade en förbannelse över den man som återuppbyggde Jeriko och angav därigenom att den man som återuppbyggde Jeriko skulle förlora sina yngsta och äldsta söner under återuppbyggandet av den förbannade staden. Den ene sonen skulle gå förlorad när grunden lades, och den andre när porten restes. Den profetian uppfylldes, och redogörelsen för dess uppfyllelse är nedtecknad i Bibeln, vilket gör Jeriko till en fastslagen biblisk symbol.

Within its historical demise, and in its prophetic curse, followed by the historical fulfillment of that prophecy, we find three witnesses speaking about Jericho in 1863. All three of those testimonies are to be applied to 1863. Those three witnesses stand together just as three Moses’s stand prophetically at the end of their respective forty-year periods. One of those forty-year periods is clearly aligned with Millerite history, establishing that all three representations of Moses at the end of each forty-year period align with the history of 1863—the history of the third angel.

I dess historiska undergång, och i dess profetiska förbannelse, följd av den historiska uppfyllelsen av den profetian, finner vi tre vittnen som talar om Jeriko år 1863. Alla dessa tre vittnesbörd skall tillämpas på 1863. Dessa tre vittnen står tillsammans, alldeles som tre gestalter av Mose profetiskt står vid slutet av sina respektive fyrtioårsperioder. En av dessa fyrtioårsperioder är tydligt knuten till milleriternas historia, vilket fastslår att alla tre framställningar av Mose vid slutet av varje fyrtioårsperiod sammanfaller med historien år 1863—den tredje ängelns historia.

Two of those three witnesses of Moses’ forty years end at Kadesh, the third conclusion of the forty years was the Jordan River, and the conclusion of the second was the Red Sea. The conclusion of the first forty years was Moses fleeing Egypt. All three are describing a flight out of Egypt in fulfillment of Abraham’s four-hundred and thirty year prophecy of bondage in Egypt.

Två av de tre vittnesbörden om Moses fyrtio år slutar vid Kadesh; den tredje avslutningen av de fyrtio åren var Jordanfloden, och avslutningen av den andra var Röda havet. Avslutningen av de första fyrtio åren var Moses flykt från Egypten. Alla tre beskriver en flykt ut ur Egypten som en uppfyllelse av Abrahams profetia om fyra hundra trettio års träldom i Egypten.

Moses’ three forty-year periods, whose endings (capstone) represents a type of deliverance from Egypt, were a fulfillment of Abraham’s prophecy of captivity in and deliverance out of Egyptian bondage. As the prophesied deliverer of Abraham’s covenant promise, Moses himself began by being saved out of the water, as his name means. Thereafter Moses led God’s people through the waters of the Red Sea and thereafter to the shore of the deliverance, represented by the Jordan River. The alpha of Moses life was saving from the water of the Nile and omega was the salvation represented by the water of the Jordan River. The alpha of Moses life illustrated by the experience defined by his name and his parents, being godly parents knew that the baby had been sentenced to death, as he would be forty years later after killing the Egyptian. As godly parents who knew their son needed to be saved from the death sentence, prepared for him an ark, that passed from the Hebrew world unto the Egyptian world, just as Moses left at the end of forty years the Egyptian world for the Hebrew world.

Moses tre fyrtioårsperioder, vilkas avslutningar (slutsten) representerar en förebild till befrielsen från Egypten, var en uppfyllelse av Abrahams profetia om fångenskap i och befrielse ur den egyptiska träldomen. Såsom den profeterade befriare som utgjorde uppfyllelsen av Abrahams förbundslöfte började Mose själv med att räddas upp ur vattnet, såsom hans namn betyder. Därefter förde Mose Guds folk genom Röda havets vatten och sedan till befrielsens strand, representerad av Jordanfloden. Alfa i Moses liv var räddningen ur Nilens vatten, och omega var den frälsning som representerades av Jordanflodens vatten. Alfa i Moses liv, åskådliggjord genom den erfarenhet som definierades av hans namn och hans föräldrar, innebar att dessa, såsom gudfruktiga föräldrar, visste att barnet hade dömts till döden, liksom han fyrtio år senare skulle bli efter att ha dödat egyptiern. Som gudfruktiga föräldrar, som visste att deras son behövde räddas undan dödsdomen, beredde de åt honom en ark, som gick från den hebreiska världen över till den egyptiska världen, liksom Mose vid slutet av fyrtio år lämnade den egyptiska världen för den hebreiska världen.

Moses repeated the story of Noah in his salvation from the water. The very first mention of Moses as the “deliverer” of Abraham’s four-hundred and thirty year covenant prophecy was a repetition of the history where God entered into covenant with mankind, therefore bringing Abraham’s covenant prophecy of a chosen people together with the covenant promise to all mankind. This identifies a baptism in the transfer of the baby Moses to Pharaoh’s daughter, for the death was acknowledged by the parent’s work, the burial is represented by the ark upon the water, and the resurrection is Pharaoh’s daughter.

Mose upprepade berättelsen om Noa i sin frälsning ur vattnet. Det allra första omnämnandet av Mose som ”befriaren” i Abrahams förbundsprofetia om de fyrahundratrettio åren var en upprepning av den historia där Gud ingick förbund med mänskligheten och förde därmed samman Abrahams förbundsprofetia om ett utvalt folk med förbundslöftet till hela mänskligheten. Detta utpekar ett dop i överlämnandet av barnet Mose till faraos dotter, ty döden bekräftades genom föräldrarnas handling, begravningen framställs av arken på vattnet, och uppståndelsen är faraos dotter.

Moses’ life begins with the baptism of Noah’s ark being typified. This then means that from the outset the number “8” is associated with Moses, for the root of his covenant relationship began with the number “8” from the covenant of Noah, and his work was to institute the rite of circumcision on the “eighth” day. He was then tested and he failed on the very rite. Moses life begins with a baptism and forty years later there is a death (of an Egyptian) that marks the point where the Egyptian Moses dies and becomes strictly a son of Abraham. The beginning and ending of Moses’s first forty years is represented by a baptism. The first identified a transition from Hebrew to Egyptian and the last from Egyptian to Hebrew. Forty years after that, Moses takes God’s people through the baptism of the Red Sea, on his way to the baptism at the Jordan, which he never made.

Moses liv börjar med att Noas arks dop förebildas. Detta innebär således att talet ”8” redan från början är förbundet med Moses, ty roten till hans förbundsrelation hade sin begynnelse i talet ”8” genom Noas förbund, och hans uppgift var att instifta omskärelsens rit på den ”åttonde” dagen. Han sattes därefter på prov och misslyckades just i fråga om denna rit. Moses liv börjar med ett dop, och fyrtio år senare inträffar en död (av en egyptier) som markerar den punkt där den egyptiske Moses dör och blir uteslutande en Abrahams son. Början och slutet av Moses första fyrtio år representeras av ett dop. Det första utmärkte en övergång från hebré till egyptier och det sista från egyptier till hebré. Fyrtio år därefter för Moses Guds folk genom Röda havets dop, på väg mot dopet vid Jordan, vilket han aldrig nådde.

God’s people under the guidance of Joshua entered the Promised Land without Moses for he died just before the baptism of the Jordan River arrived. Moses said, and Peter repeated that the Lord thy God would raise up a prophet like unto Moses. The prophet who was typified by Moses was Christ, and He began His work exactly where Moses left off. He began His work at His baptism, and that baptism was the exact place Joshua baptized ancient Israel when they crossed the Jordan into the Promised Land. The gospels inform us that John was baptizing at Bethabara, which is the crossing point, and means ferry crossing.

Guds folk gick under Josuas ledning in i det utlovade landet utan Mose, ty han dog strax innan Jordanflodens dopplats nåddes. Mose sade, och Petrus upprepade, att Herren, din Gud, skulle låta en profet lik Mose uppstå. Den profet som förebildades genom Mose var Kristus, och Han började sitt verk exakt där Mose slutade. Han började sitt verk vid sitt dop, och det dopet ägde rum på exakt den plats där Josua döpte det forntida Israel när de gick över Jordan in i det utlovade landet. Evangelierna upplyser oss om att Johannes döpte i Bethabara, vilket är övergångsplatsen och betyder färjeövergång.

The Red Sea is the symbol of the rebellion of Egypt, identifying Moses prophetic testimony in this line as truth. The Nile River to the Red Sea (sometimes called a river) and on to the Jordan. Moses, meaning ‘saved out of the water’ begins and ends his testimony at the water of deliverance, and each of those waters manifest two classes of worshippers.

Röda havet är symbolen för Egyptens uppror och bekräftar därmed Moses profetiska vittnesbörd i denna linje såsom sanning. Från Nilen till Röda havet (som ibland kallas en flod) och vidare till Jordan. Mose, vars namn betyder ”räddad ur vattnet”, börjar och avslutar sitt vittnesbörd vid befrielsens vatten, och vart och ett av dessa vatten uppenbarar två slag av tillbedjare.

The first forty years of Moses represents the first angel’s message and the second forty years is the second angel, the third being the third. The three angels possess their own peculiar prophetic characteristics such as that all three messages are represented in the first message. We have demonstrated this phenomenon publicly for years in connection with the first three chapters of the book of Daniel.

Mose första fyrtio år representerar den första ängelns budskap, och de andra fyrtio åren den andra ängeln, den tredje den tredje. De tre änglarna har sina egna särskilda profetiska kännetecken, såtillvida att alla tre budskapen är representerade i det första budskapet. Vi har i åratal offentligt påvisat detta fenomen i samband med de tre första kapitlen i Daniels bok.

Daniel feared God in chapter one and refused to eat the Babylonian diet, and God glorified him in the second and dietary visual test that followed, which led to the judgment and third test carried out by Nebuchadnezzar himself. Daniel chapter one is the first angel of Revelation fourteen who announces “fear God,” “give him glory” as Daniel did in the second dietary and visual test, for “the hour of the judgment” of Nebuchadnezzar has come.

Daniel fruktade Gud i kapitel ett och vägrade att äta den babyloniska kosten, och Gud förhärligade honom i det andra kost- och synprovet som följde, vilket ledde till domen och det tredje prov som utfördes av Nebukadnessar själv. Daniel kapitel ett är den första ängeln i Uppenbarelseboken fjorton, som förkunnar: ”Frukta Gud”, ”ge honom ära”, såsom Daniel gjorde i det andra kost- och synprovet, ty ”stunden för hans dom” över Nebukadnessar har kommit.

The first forty years of Moses’s life began because his parents feared God. When Pharaoh’s daughter saw the ark in the water, Moses had passed the second test, which is a visual test. Then Pharaoh’s daughter judged that he was not to die. Judgment also arrived at the end of the first forty; when He slew the Egyptian and had to flee Egypt.

De första fyrtio åren av Moses liv började därför att hans föräldrar fruktade Gud. När faraos dotter såg arken i vattnet, hade Mose bestått det andra provet, vilket är ett visuellt prov. Då fann faraos dotter att han inte skulle dö. Dom kom också vid slutet av de första fyrtio åren, när han dödade egyptiern och måste fly från Egypten.

In the second forty years, the second angel of Revelation fourteen announcing the fall of Babylon was typified by the fall of Egypt. In that fall, at the end of the forty years there was a tremendous manifestation of the power of God, as there was at the end of the second angel’s message during the Midnight Cry of 1844.

Under de andra fyrtio åren förebildades den andre ängeln i Uppenbarelseboken fjorton, som förkunnar Babylons fall, av Egyptens fall. I det fallet, vid slutet av de fyrtio åren, skedde en väldig uppenbarelse av Guds makt, liksom det skedde vid slutet av den andre ängelns budskap under midnattsropet år 1844.

The third forty years begins with the judgment of death being pronounced on virtually the entire congregation, and it ends with the judgment of death upon the leader of that congregation.

De tredje fyrtio åren börjar med att dödsdomen uttalas över så gott som hela församlingen, och de slutar med dödsdomen över den församlingens ledare.

Sister White identifies that our work is to combine the three angels’ messages.

Syster White framhåller att vårt arbete är att förena de tre änglarnas budskap.

> “The Lord is about to punish the world for its iniquity. He is about to punish religious bodies for their rejection of the light and truth which has been given them. The great message, combining the first, second, and third angels’ messages, is to be given to the world. This is to be the burden of our work.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

> ”Herren står i begrepp att straffa världen för dess missgärning. Han står i begrepp att straffa de religiösa samfunden för deras förkastande av det ljus och den sanning som har givits dem. Det stora budskapet, som förenar den förste, den andre och den tredje ängelns budskap, skall förkunnas för världen. Detta skall vara tyngdpunkten i vårt arbete.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volym 7, 950.

Moses’ first forty years represents the first angel of Revelation fourteen, and his second period of forty years is the second angel and the third forty-year period is the third angel. Our “great message” is to combine “the first, second, and third angels’ messages” which places all three symbols of Moses’ in 1863, and therefore three Moses’ at the Sunday law.

Moses första fyrtio år representerar den första ängeln i Uppenbarelseboken fjorton, och hans andra period om fyrtio år är den andra ängeln, och den tredje fyrtioårsperioden är den tredje ängeln. Vårt ”stora budskap” är att förena ”den första, den andra och den tredje ängelns budskap”, vilket placerar alla tre av Moses symboler i 1863, och därför tre Mosegestalter vid söndagslagen.

1844 to 1863 includes two witnesses of both forty-year periods that led to Kadesh. Inspiration identifies that a third cannot exist without a first and a second, the first forty years of Moses’ life must also represent 1844 to 1863. Moses is killing the Egyptian in 1863, along with Moses striking the Rock with his rod of authority and also when Moses asks to see God’s glory in the history of the rebellion of the golden calf. There are three Moses’ at 1863 and the Sunday law, and they are all forty years old.

1844 till 1863 innefattar två vittnen om de båda fyrtioårsperioder som ledde till Kadesh. Inspirationen identifierar att en tredje inte kan existera utan en första och en andra; de första fyrtio åren av Moses liv måste därför också representera 1844 till 1863. Mose dödar egyptiern år 1863, liksom Mose slår på Klippan med sin auktoritets stav, och även när Mose ber att få se Guds härlighet i historien om guldkalvsupproret. Det finns tre Mose vid 1863 och söndagslagen, och de är alla fyrtio år gamla.

Moses’ three periods each contain a deliverance by water; Moses in the basket aligns with Moses through the Red Sea which aligns with Moses twice at the Jordan River: the Nile, the Red Sea and twice at the Jordan. Waters of deliverance are represented in each of the three periods, for they all align with the period when the water of deliverance is being poured out during the latter rain period.

Moses tre perioder innehåller var och en en befrielse genom vatten; Mose i korgen motsvarar Mose genom Röda havet, vilket motsvarar Mose två gånger vid Jordanfloden: Nilen, Röda havet och två gånger vid Jordan. Befrielsens vatten framställs i var och en av de tre perioderna, ty de överensstämmer alla med den tid då befrielsens vatten utgjuts under senregnsperioden.

At the end of the third period of forty years Moses struck the Rock with his rod. At the end of the second forty years his rod parted the Red Sea. At the end of the first forty years, he rejected the rod of Egyptian authority, chose to suffer with his people.

Vid slutet av den tredje fyrtioårsperioden slog Mose på Klippan med sin stav. Vid slutet av de andra fyrtio åren delade hans stav Röda havet. Vid slutet av de första fyrtio åren förkastade han den egyptiska myndighetens stav och valde att lida med sitt folk.

At the end of the first period an Egyptian died, and at the end of the second period the military, firstborn and leadership of Egypt died. At the end of the third period the nation of Israel, Aaron and Moses had all died. These are three parallel histories that “line upon line” each represent 1844 unto 1863—the history of the third angel, which in turn represents 9/11 to the Sunday law, and the Pentecostal season when the waters of deliverance are poured out.

Vid slutet av den första perioden dog en egyptier, och vid slutet av den andra perioden dog Egyptens militär, förstfödda och ledarskap. Vid slutet av den tredje perioden hade Israels nation, Aron och Mose alla dött. Dessa är tre parallella historier som ”rad på rad” var och en representerar 1844 till 1863—den tredje ängelns historia, vilken i sin tur representerar 11 september till söndagslagen, och den pingsttid då befrielsens vatten utgjuts.

Moses is at both rebellions at Kadesh, and the Kadesh rebellions are both capstones in their respective periods. They both represent 1863, which is also the capstone of the period of the third angel, starting with the alpha in 1844 unto the capstone of 1863. When considering the marvelous light of the stone that begins as the foundation and ends as the cap stone it is recognized that the capstone is always prophetically larger. The few drops at the beginning of the Pentecostal season, leading to the full outpouring at the capstone on the day of Pentecost, illustrates this truth.

Mose är närvarande vid båda upproren i Kadesh, och upproren i Kadesh utgör båda slutstenen i sina respektive perioder. De representerar båda 1863, som också är slutstenen för den tredje ängelns period, vilken börjar med alfan år 1844 och sträcker sig fram till slutstenen år 1863. När man betraktar det underbara ljuset från stenen, som börjar som grundstenen och slutar som slutstenen, inser man att slutstenen alltid är profetiskt större. De få dropparna i början av pingstsäsongen, vilka leder fram till det fulla utgjutandet vid slutstenen på pingstdagen, illustrerar denna sanning.

At 9/11, the sprinkling began and it ends at the full outpouring at the Sunday law. This truth identifies Moses’ sin at the second and omega Kadesh as a greater sin than the rebellion in the first alpha Kadesh rebellion. The alpha rebellion produced the death of an entire nation, and omega rebellion produced the death of one man (Moses), but the one man’s sin was greater than the entire nations corporate sin. The man who sins dies, and at that level there is no distinction between the sins of Moses or any other Israelite, but prophetically Moses’ striking Christ a second time was greater, for it was the capstone of that forty-year period.

Den 11 september började bestänkelsen, och den avslutas med det fullständiga utgjutandet vid söndagslagen. Denna sanning identifierar Moses synd vid det andra och omega-Kadesj som en större synd än upproret vid det första, alfa-Kadesj-upproret. Alfa-upproret medförde döden för en hel nation, och omega-upproret medförde en enda mans död (Moses), men denne ene mans synd var större än hela nationens kollektiva synd. Den människa som syndar skall dö, och på den nivån finns ingen åtskillnad mellan Moses synder och någon annan israelits, men profetiskt sett var det större att Mose slog Kristus en andra gång, ty det var slutstenen på den fyrtioåriga perioden.

The rebellion of Moses at the second omega Kadesh was a greater sin than the rebellion of the children of Israel rejecting the message of Joshua and Caleb. Moses prophetically stands at 1863, where he dies in the wilderness for his rebellion. Moses also stands at 1863, where the former covenant people die in the wilderness for their rebellion, but Moses did not participate in that rebellion. 1863 aligns with the Sunday law, as does Aaron’s rebellion of the golden calf. That history, which aligns with Kadesh, 1863, and the Sunday law, Moses is praying to see God’s glory.

Mose uppror vid det andra omega-Kadesh var en större synd än Israels barns uppror, när de förkastade Josuas och Kalebs budskap. Mose står profetiskt vid 1863, där han dör i öknen för sitt upprors skull. Mose står också vid 1863, där det tidigare förbundsfolket dör i öknen för sitt upprors skull, men Mose deltog inte i det upproriska handlandet. 1863 sammanfaller med söndagslagen, liksom Arons uppror med guldkalven. I denna historia, som sammanfaller med Kadesh, 1863 och söndagslagen, ber Mose att få se Guds härlighet.

Kadesh represents 1863, and Moses is at both Kadesh’s, so upon two biblical witnesses, who are both cap stones we establish that the third forty-year period which does not end at Kadesh represents 1863 as well. There ‘Moses the unsanctified’ is crucifying Christ afresh, as he rejects the Rock. In 1863, and the giving of the Law at Sinai, ‘Moses the sanctified’ is seeking Gods’ character. In 1863 Moses represents a wise and also a foolish virgin.

Kadesh representerar 1863, och Mose befinner sig vid båda Kadesh, så utifrån två bibliska vittnen, som båda är slutstenar, fastslår vi att den tredje fyrtioårsperioden, som inte slutar vid Kadesh, också representerar 1863. Där korsfäster ”Mose, den ohelgade” Kristus på nytt, när han förkastar Klippan. År 1863, och vid lagens givande på Sinai, söker ”Mose, den helgade” Guds karaktär. År 1863 representerar Mose såväl en vis som en fåvitsk jungfru.

> “The Pharisee and the publican represent two great classes into which those who come to worship God are divided. Their first two representatives are found in the first two children that were born into the world.” Christ’s Object Lessons, 152.

> ”Fariseen och publikanen representerar två stora klasser i vilka de som kommer för att tillbe Gud är indelade. Deras två första representanter återfinns i de två första barn som föddes in i världen.” Kristi liknelser, s. 152.

At Kadesh and 1863, Moses represents “two great classes into which those who” “worship God are divided”. Moses is an example of the one hundred and forty-four thousand as is Peter.

Vid Kadesh och 1863 representerar Mose ”två stora klasser i vilka de” ”som tillber Gud är indelade”. Mose är ett exempel på de etthundrafyrtiofyra tusen, liksom Petrus.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> ”För var och en av de grupper som representeras av farisén och publikanen finns en lärdom i aposteln Petrus historia. Under sin första tid som lärjunge ansåg Petrus sig vara stark. Liksom farisén var han i sin egen uppskattning ’icke såsom andra människor äro’. När Kristus, aftonen före sitt förräderi, förvarnade sina lärjungar: ’I skolen denna natt alla komma på fall för min skull’, förklarade Petrus självsäkert: ’Om än alla andra komma på fall, så skall dock icke jag det.’ Mark 14:27, 29. Petrus kände inte sin egen fara. Självtillit vilseledde honom. Han trodde sig kunna stå emot frestelsen; men inom några få timmar kom prövningen, och med förbannelser och eder förnekade han sin Herre.” Christ’s Object Lessons, 152.

At the Sunday law, which is 1863, Peter represents two classes. Those who receive the mark of the beast or those who receive the seal of God. When Jesus changed Simon’s name to Peter, it symbolized the one-hundred and forty-four thousand. That understanding is also symbolized by multiplying Peter’s name using the number from the letter position in the English alphabet. If we use that same technique on 1863, we get 144.

Vid söndagslagen, som är 1863, representerar Petrus två klasser: dem som tar emot vilddjurets märke och dem som tar emot Guds insegel. När Jesus ändrade Simons namn till Petrus symboliserade det de etthundrafyrtiofyra tusen. Den förståelsen symboliseras också genom att multiplicera värdet av namnet Petrus utifrån bokstävernas plats i det engelska alfabetet. Om vi använder samma metod på 1863, får vi 144.

Two of the three symbols of Moses which align with 1863, establish that the third period must align also. The two lines of Kadesh identify the story of the wise and foolish virgins, and the third period identifies an attempt to employ human effort to accomplish a godly work. To trust in human power as did Moses with the Egyptian represents trust in human authority over ordained authority.

Två av Mose tre symboler som sammanfaller med 1863 fastslår att också den tredje perioden måste sammanfalla. De två linjerna vid Kadesh identifierar berättelsen om de kloka och de oförståndiga jungfrurna, och den tredje perioden identifierar ett försök att använda mänsklig ansträngning för att utföra ett gudomligt verk. Att förtrösta på mänsklig makt, såsom Mose gjorde med egyptiern, representerar förtröstan på mänsklig auktoritet framför förordnad auktoritet.

Sister White states her husbands, “relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel.” In 1863, Moses was represented by James White. In 1863, James White is slaying an Egyptian, striking Christ a second time and praying for the rebels who rejected the message of “rest” set forth by Joshua and Caleb. Moses is both a foolish virgin when he struck the Rock a second time and a wise virgin as he interceded for the rebels of Israel.

Syster White säger att hennes makes ”förhållande till Guds folk i vissa avseenden liknade Moses till Israel”. År 1863 representerades Mose av James White. År 1863 dödar James White en egyptier, slår Kristus en andra gång och ber för de upprorsmakare som förkastade budskapet om ”vila” som framlades av Josua och Kaleb. Mose är både en fåvitsk jungfru när han slog på Klippan en andra gång och en klok jungfru när han gick i förbön för Israels upprorsmakare.

We will close this article with the passage in Numbers fourteen where Moses is at 1863, when he is given a view of God’s glory in the parallel history represented by the golden calf rebellion.

Vi skall avsluta denna artikel med avsnittet i Fjärde Moseboken fjorton där Mose befinner sig vid 1863, när han får en uppenbarelse av Guds härlighet i den parallella historia som representeras av upproret kring guldkalven.

In the passage the Lord asks “how long” would he have to deal with the rebels of Israel, which is the same question Isaiah asked the Lord in chapter six. Notice that the book of Numbers places this history in the period when the earth is lightened with God’s glory, as the angels also marked in verse three of Isaiah six. 9/11 was the foundation stone of the history of 1844 to 1863 and the Sunday law is the capstone. The setting in Numbers is nothing less than an illustration of the song or the parable of the vineyard, as ancient Israel is being passed by as the Lord entered into covenant with Joshua.

I avsnittet frågar Herren: ”hur länge” han skulle behöva handskas med Israels upprorsmakare, vilket är samma fråga som Jesaja ställde till Herren i kapitel sex. Lägg märke till att Fjärde Moseboken förlägger denna historia till den period då jorden upplyses av Guds härlighet, såsom änglarna också angav i vers tre i Jesaja 6. 9/11 var grundstenen för historien från 1844 till 1863 och söndagslagen är slutstenen. Situationen i Fjärde Moseboken är ingenting mindre än en illustration av sången eller liknelsen om vingården, då det forntida Israel blir förbigånget medan Herren ingick förbund med Josua.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt.

> Och hela menigheten höjde sin röst och ropade, och folket grät den natten. Och alla Israels barn knotade mot Mose och mot Aron; och hela menigheten sade till dem: O att vi hade dött i Egyptens land! Eller o att vi hade dött i denna öken! Och varför har Herren fört oss till detta land, för att vi skall falla för svärd, så att våra hustrur och våra barn blir till rov? Vore det inte bättre för oss att vända tillbaka till Egypten? Och de sade till varandra: Låt oss välja en ledare och vända tillbaka till Egypten.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying,

> Då föll Mose och Aron ned på sina ansikten inför hela Israels barns församlade menighet. Och Josua, Nuns son, och Kaleb, Jefunnes son, som hörde till dem som hade utforskat landet, rev sönder sina kläder. Och de talade till hela Israels barns menighet och sade:

> The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not.

> Landet som vi drog igenom för att bespeja är ett utomordentligt gott land. Om Herren har behag till oss, skall han föra oss in i detta land och ge det åt oss, ett land som flyter av mjölk och honung. Gör endast inte uppror mot Herren och frukta inte folket i landet, ty de är vårt bröd; deras skydd har vikit ifrån dem, och Herren är med oss. Frukta dem inte.

> But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them?

> Men hela menigheten sade att man skulle stena dem med stenar. Då visade sig Herrens härlighet i uppenbarelsetältet inför alla Israels barn. Och Herren sade till Mose: Hur länge skall detta folk förakta mig? Och hur länge skall det dröja innan de tror mig, trots alla de tecken som jag har gjort bland dem?

> I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they.

> Jag skall slå dem med pest och förskjuta dem från arvet, och av dig skall jag göra ett folk större och mäktigare än de.

> And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> Och Mose sade till Herren: Då skall egyptierna få höra det, ty du har med din makt fört detta folk upp från dem. Och de skall berätta det för invånarna i detta land, ty de har hört att du, Herre, är mitt ibland detta folk, att du, Herre, låter dig ses ansikte mot ansikte, att din molnsky står över dem och att du går framför dem, om dagen i en molnstod och om natten i en eldstod. Om du nu dödar hela detta folk såsom en enda man, då skall de folk som har hört ryktet om dig tala och säga: Därför att Herren inte förmådde föra detta folk in i det land som han med ed hade lovat dem, därför har han dödat dem i öknen.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now.

> Och nu ber jag dig: låt min Herres makt vara stor, såsom du har talat och sagt: Herren är långmodig och rik på barmhärtighet, han förlåter missgärning och överträdelse, men lämnar ingalunda den skyldige ostraffad, utan låter fädernas missgärning drabba barnen intill tredje och fjärde ledet. Förlåt därför, ber jag dig, detta folks missgärning efter din stora barmhärtighet, liksom du har förlåtit detta folk från Egypten ända till nu.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord.

> Och Herren sade: Jag har förlåtit enligt ditt ord. Men så sant jag lever skall hela jorden bli uppfylld av Herrens härlighet.

> Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. (Now the Amalekites and the Canaanites dwelt in the valley.) Tomorrow turn you, and get you into the wilderness by the way of the Red sea.

> Ty alla dessa män, som har sett min härlighet och mina tecken, vilka jag gjorde i Egypten och i öknen, och som nu har frestat mig dessa tio gånger och inte har lyssnat till min röst, skall sannerligen inte få se det land som jag med ed lovade deras fäder; ingen av dem som förtörnat mig skall få se det. Men min tjänare Kaleb, därför att en annan ande var i honom och han helt har följt mig, honom skall jag föra in i det land dit han gick; och hans säd skall besitta det. (Amalekiterna och kananéerna bodde nu i dalen.) Vänd om i morgon och bryt upp till öknen på vägen mot Röda havet.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, How long shall I bear with this evil congregation, which murmur against me? I have heard the murmurings of the children of Israel, which they murmur against me. Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. But your little ones, which ye said should be a prey, them will I bring in, and they shall know the land which ye have despised. But as for you, your carcases, they shall fall in this wilderness. And your children shall wander in the wilderness forty years, and bear your whoredoms, until your carcases be wasted in the wilderness. After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise.

> Och Herren talade till Mose och till Aron och sade: Hur länge skall jag stå ut med denna onda menighet, som knotar mot mig? Jag har hört Israels barns knotande, det som de knotar mot mig. Säg till dem: Så sant jag lever, säger Herren, såsom ni har talat i mina öron, så skall jag göra med er: Era döda kroppar skall falla i denna öken; och alla ni som blev mönstrade, efter hela ert antal, från tjugo års ålder och däröver, ni som har knotat mot mig, ni skall sannerligen inte komma in i det land, om vilket jag med ed har lovat att låta er bo där, utom Kaleb, Jefunnes son, och Josua, Nuns son. Men era små barn, om vilka ni sade att de skulle bli ett byte, dem skall jag föra in, och de skall lära känna det land som ni har föraktat. Men vad er angår, era döda kroppar, de skall falla i denna öken. Och era barn skall vandra omkring i öknen i fyrtio år och bära följderna av er otukt, till dess att era döda kroppar har förtärts i öknen. Efter antalet av de dagar under vilka ni bespejade landet, fyrtio dagar, en dag för varje år, skall ni bära era missgärningar i fyrtio år, och ni skall få erfara mitt brutna löfte.

> I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. And the men, which Moses sent to search the land, who returned, and made all the congregation to murmur against him, by bringing up a slander upon the land, Even those men that did bring up the evil report upon the land, died by the plague before the Lord.

> Jag, Herren, har sagt det: jag skall förvisso göra så med hela denna onda menighet, som har samlat sig mot mig; i denna öken skall de förgås, och där skall de dö. Och de män som Mose hade sänt för att bespeja landet, och som vände tillbaka och fick hela menigheten att knorra mot honom genom att sprida ett ont rykte om landet, ja, de män som hade spritt det onda ryktet om landet, dog genom hemsökelsen inför Herren.

> But Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of the men that went to search the land, lived still. Numbers 14:1–38.

> Men Josua, Nuns son, och Kaleb, Jefunnes son, som hörde till de män som hade gått för att bespeja landet, levde fortfarande. 4 Moseboken 14:1–38.

We will continue these thoughts in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa tankegångar i nästa artikel.

Back to Articles