Article

# Parallel Warnings - Number Five

Parallella varningar – nummer fem

The Unveiling of the Lion of the Tribe of Judah: Understanding the Closing Scenes of the Great Controversy

Uppenbarelsen av Lejonet av Juda stam: Förståelsen av de avslutande scenerna i den stora striden

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage we are still addressing, which comments on Christ as the angel in Revelation ten that descends, Christ as the mighty angel illustrates “the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan.” The “position” Christ took when He placed his right foot on the sea and left foot on dry land “denotes His supreme power and authority over the whole earth.” When Christ cried “with a loud voice,” He “cried” “as when a lion roareth.”

I det avsnitt som vi alltjämt behandlar, vilket kommenterar Kristus såsom ängeln i Uppenbarelseboken 10 som stiger ned, framställer Kristus såsom den väldige ängeln ”den roll som Han utför i de avslutande scenerna av den stora striden med Satan”. Den ”ställning” Kristus intog när Han satte sin högra fot på havet och sin vänstra fot på jorden ”betecknar Hans högsta makt och myndighet över hela jorden”. När Kristus ropade ”med hög röst”, ”ropade” Han ”såsom ett lejon ryter”.

Christ will manifest His omnipotence in “the closing scenes of the great controversy” and when Christ manifests His omnipotence, He does so as the Lion of the tribe of Judah.

Kristus kommer att uppenbara sin allmakt i ”den stora stridens avslutande skeden”, och när Kristus uppenbarar sin allmakt, gör Han det som Lejonet av Juda stam.

> “The Saviour is presented before John under the symbols of ‘the Lion of the tribe of Judah’ and of ‘a Lamb as it had been slain.’ Revelation 5:5, 6. These symbols represent the union of omnipotent power and self-sacrificing love. The Lion of Judah, so terrible to the rejectors of His grace, will be the Lamb of God to the obedient and faithful.” Acts of the Apostles, 589.

> ”Frälsaren framställs för Johannes under symbolerna ”Lejonet av Juda stam” och ”ett Lamm, såsom slaktat”. Uppenbarelseboken 5:5, 6. Dessa symboler uttrycker föreningen av allsmäktig makt och självuppoffrande kärlek. Juda lejon, så förskräckligt för dem som förkastar hans nåd, skall vara Guds Lamm för de lydiga och trogna.” Apostlagärningarna, 589.

Christ’s manifestation as the Lion of the tribe of Judah emphasizes his work in both sealing and unsealing biblical prophecy, according to His divine timing. Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.”

Kristi uppenbarelse som Lejonet av Juda stam framhäver hans verk både i att försegla och öppna den bibliska profetian, enligt hans gudomliga tid. Strax innan människans prövningstid avslutas, när ”tiden är nära”, kommer en öppning av en särskild biblisk sanning som identifierar ”det som snart måste ske”.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Jesu Kristi uppenbarelse, som Gud gav honom för att visa sina tjänare vad som snart måste ske; och han sände den och gav den till känna genom sin ängel åt sin tjänare Johannes, som har vittnat om Guds ord och om Jesu Kristi vittnesbörd och om allt det han såg. Salig är den som läser och de som hör denna profetias ord och bevarar det som är skrivet däri; ty tiden är nära. Uppenbarelseboken 1:1–3.

When the “time” that is “at hand” actually arrives into history there is a blessing pronounced upon those who read, hear “and keep those things which are written therein.” The special message is a time-sensitive message that is only recognizable when “the time is at hand.” Then—at that time, and not before—persons will be able to read, hear “and keep those things which are written” in the book of Revelation. When the “time is at hand” the blessing pronounced upon those who “readeth”, “hear” “and keep those things which are written therein” parallels the opening up of the book of Daniel at the “time of the end.”

När den ”tid” som ”är nära” verkligen inträder i historien, uttalas en välsignelse över dem som läser, hör ”och håller fast vid det som är skrivet däri”. Det särskilda budskapet är ett tidsbundet budskap som endast kan kännas igen när ”tiden är nära”. Då — vid den tiden, och inte dessförinnan — kommer människor att kunna läsa, höra ”och hålla fast vid det som är skrivet” i Uppenbarelseboken. När ”tiden är nära” motsvarar den välsignelse som uttalas över dem som ”läser”, ”hör” ”och håller fast vid det som är skrivet däri” öppnandet av Daniels bok vid ”ändens tid”.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Men du, o Daniel, tillslut orden och försegla boken intill ändens tid; många skall fara hit och dit, och kunskapen skall bli stor. Daniel 12:4.

The “many” that are running “to and fro,” (which represents the study of God’s Word) are doing so at the “time of the end” when “the words” that had been “shut up” in “the book” of Daniel are unsealed. But there is another class of virgins running to and fro just after the Sunday law in the United States.

De ”många” som löper ”hit och dit” (vilket representerar studiet av Guds Ord) gör detta vid ”ändens tid”, när ”de ord” som hade varit ”förseglade” i Daniels ”bok” öppnas. Men det finns en annan klass av jungfrur som löper hit och dit strax efter söndagslagen i Förenta staterna.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Se, dagar skall komma, säger Herren Gud, då jag skall sända hunger i landet, inte hunger efter bröd, inte heller törst efter vatten, utan efter att höra Herrens ord. Och de skall irra från hav till hav och från norr ända till öster; de skall löpa hit och dit för att söka Herrens ord men inte finna det. På den dagen skall de sköna jungfrurna och de unga männen digna av törst. De som svär vid Samarias synd och säger: Så sant din gud, Dan, lever, och: Så sant Beershebas gudstjänst lever — också de skall falla och aldrig mer resa sig. Amos 8:11–14.

The sin of Samaria was the sin represented by Ahab and Jezebel, Ahab representing the United States and Jezebel the Catholic church. Jezebel, Ahab and the false prophets at the confrontation with Elijah at Mount Carmel typify the Sunday law. At the confrontation there were two sets of unholy prophets, the prophets of Baal and the priests of the grove. Baal was one of the gods worshipped; the other that was worshipped in the groves was Ashtaroth. Baal was a male god and Ashtaroth was a female god. Together the male deity represents the state and the female the church.

Samarías synd var den synd som representerades av Ahab och Jesebel, där Ahab representerar Förenta staterna och Jesebel den katolska kyrkan. Jesebel, Ahab och de falska profeterna vid konfrontationen med Elia på berget Karmel är förebilder på söndagslagen. Vid konfrontationen fanns två grupper av oheliga profeter, Baals profeter och lundarnas präster. Baal var en av de gudar som dyrkades; den andra som dyrkades i lundarna var Astarte. Baal var en manlig gud och Astarte var en kvinnlig gud. Tillsammans representerar den manliga gudomen staten och den kvinnliga kyrkan.

The god that was set up in Dan was set up by Samaria’s first king Jeroboam, who erected a golden calf in both Bethel and Dan. Bethel means house of God and Dan means judgment, and together they represent the combination of church and state, which takes place in the United States in advance of the enforcement of Sunday-keeping. Those two golden calves were represented by Aaron’s golden calf.

Den gud som upprättades i Dan upprättades av Samaríens förste kung Jerobeam, som reste en guldkalv både i Betel och i Dan. Betel betyder Guds hus och Dan betyder dom, och tillsammans representerar de föreningen mellan kyrka och stat, vilken äger rum i Förenta staterna före genomdrivandet av söndagsfirande. Dessa två guldkalvar förebildades av Arons guldkalv.

A calf is a beast and a golden statue is an image, so the golden calf of Aaron and also the two golden calves of Jeroboam represent the combination of church and state that takes place just prior to the enforcement of the Sunday law in the United States. With Jeroboam, the two cities provide a second witness to the symbolism of the combination of church and state, which is defined as the image of the beast in the book of Revelation.

En kalv är ett vilddjur och en gyllene staty är en bild, så Arons gyllene kalv och även Jerobeams två gyllene kalvar representerar den förening av kyrka och stat som äger rum strax före genomdrivandet av söndagslagen i Förenta staterna. Hos Jerobeam utgör de två städerna ett andra vittne till symboliken i föreningen av kyrka och stat, vilken i Uppenbarelseboken definieras som vilddjurets bild.

The manner of Beersheba represents the covenant of Abraham. The first mention of the name “Beersheba” is in Genesis twenty-one, which is a passage that the apostle Paul employs to oppose those who were suggesting in his day that you must retain the ceremonial laws and circumcision in order to be saved. Paul uses the passage where the first mention of Beersheba is located. He employs that history to address two different and opposite covenants in the same story. Paul uses the son of the bondwoman (Ishmael) to represent a covenant that is based upon human power and contrasts Ishmael with Isaac who he employs to represent a covenant that is based upon God’s power. This passage of the Bible is the first time that Beersheba is mentioned, and later in history Paul employs that history to describe a situation in his personal history that had been illustrated in biblical history. Paul believed and taught that biblical history repeats.

Beershebas sätt representerar Abrahams förbund. Det första omnämnandet av namnet ”Beersheba” finns i Första Moseboken tjugoett, ett avsnitt som aposteln Paulus använder för att bemöta dem som på hans tid hävdade att man måste bevara de ceremoniella lagarna och omskärelsen för att bli frälst. Paulus använder det avsnitt där det första omnämnandet av Beersheba finns. Han använder denna historia för att behandla två olika och motsatta förbund i samma berättelse. Paulus använder slavinnans son (Ismael) för att representera ett förbund som grundar sig på mänsklig kraft och ställer Ismael i kontrast till Isak, som han använder för att representera ett förbund som grundar sig på Guds kraft. Detta bibelavsnitt är första gången som Beersheba nämns, och senare i historien använder Paulus denna historia för att beskriva en situation i sin personliga historia som hade blivit illustrerad i den bibliska historien. Paulus trodde och undervisade att den bibliska historien upprepar sig.

Even though Paul uses this passage from Genesis twenty-one to illustrate two opposite covenants, in the passage there are two covenants that God makes with Abraham, but they are not the two covenants that Paul derives from the story. In the passage God again promised to fulfill His promise of making Abraham the father of many nations through Isaac and He also promised that He would make Ishmael the father of a great nation. One passage of Scripture, four covenants referenced, and it’s the first time Beersheba is mentioned in Scriptures.

Även om Paulus använder detta avsnitt från Första Moseboken tjugoett för att belysa två motsatta förbund, finns det i avsnittet två förbund som Gud sluter med Abraham, men de är inte de två förbund som Paulus härleder ur berättelsen. I avsnittet lovade Gud åter att uppfylla sitt löfte att göra Abraham till fader för många folk genom Isak, och Han lovade också att Han skulle göra Ismael till fader för ett stort folk. Ett skriftställe, fyra förbund som åsyftas, och det är första gången Beersheba nämns i Skriften.

> Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. Genesis 21:10–14.

> Därför sade hon till Abraham: Driv ut denna slavinna och hennes son; ty denna slavinnas son skall inte ärva tillsammans med min son, med Isak. Och detta ord var mycket svårt för Abraham på grund av hans son. Men Gud sade till Abraham: Låt det inte vara svårt i dina ögon för gossens skull och för din slavinnas skull; hör hennes röst i allt som Sara säger dig, ty i Isak skall din säd uppkallas. Men också slavinnans son skall jag göra till ett folk, eftersom han är din säd. Och Abraham steg upp tidigt på morgonen och tog bröd och en vattenflaska och gav det åt Hagar och lade det på hennes axel, samt barnet, och sände bort henne. Och hon begav sig av och irrade omkring i Beershebas öken. 1 Moseboken 21:10–14.

Beersheba represents the covenant of Abraham. In the very same chapter Abraham also made a covenant with Abimelech.

Beersheba representerar Abrahams förbund. I samma kapitel slöt Abraham också ett förbund med Abimelek.

> And it came to pass at that time, that Abimelech and Phichol the chief captain of his host spake unto Abraham, saying, God is with thee in all that thou doest: Now therefore swear unto me here by God that thou wilt not deal falsely with me, nor with my son, nor with my son’s son: but according to the kindness that I have done unto thee, thou shalt do unto me, and to the land wherein thou hast sojourned. And Abraham said, I will swear.

> Och det skedde vid den tiden att Abimelek och Pikol, hans härs hövitsman, talade till Abraham och sade: Gud är med dig i allt vad du gör. Så svär nu här inför Gud att du inte skall handla svekfullt mot mig, inte heller mot min son eller min sonson, utan att du, i enlighet med den godhet som jag har visat dig, skall visa samma godhet mot mig och mot det land där du har vistats som främling. Och Abraham sade: Jag vill svära.

> And Abraham reproved Abimelech because of a well of water, which Abimelech’s servants had violently taken away. And Abimelech said, I wot not who hath done this thing: neither didst thou tell me, neither yet heard I of it, but to day.

> Och Abraham tillrättavisade Abimelek för en vattenbrunns skull, som Abimeleks tjänare med våld hade tagit ifrån honom. Och Abimelek sade: Jag vet inte vem som har gjort detta; du har inte heller underrättat mig om det, och jag har inte heller hört om det förrän i dag.

> And Abraham took sheep and oxen, and gave them unto Abimelech; and both of them made a covenant. And Abraham set seven ewe lambs of the flock by themselves. And Abimelech said unto Abraham, What mean these seven ewe lambs which thou hast set by themselves?

> Och Abraham tog får och oxar och gav dem åt Abimelek; och de slöt båda ett förbund. Och Abraham ställde sju tacklamm av hjorden för sig själva. Och Abimelek sade till Abraham: Vad betyder dessa sju tacklamm som du har ställt för sig själva?

> And he said, For these seven ewe lambs shalt thou take of my hand, that they may be a witness unto me, that I have digged this well. Wherefore he called that place Beersheba; because there they sware both of them. Thus they made a covenant at Beersheba: then Abimelech rose up, and Phichol the chief captain of his host, and they returned into the land of the Philistines. And Abraham planted a grove in Beersheba, and called there on the name of the Lord, the everlasting God.

> Och han sade: Dessa sju lamm skall du ta ur min hand, för att de må vara ett vittnesbörd för mig, att jag har grävt denna brunn. Därför kallade han den platsen Beer-Seba, eftersom de båda där svor en ed. Så slöt de ett förbund i Beer-Seba; därefter bröt Abimelek upp, liksom Pikol, hans härs överbefälhavare, och de återvände till filistéernas land. Och Abraham planterade en lund i Beer-Seba och åkallade där Herrens namn, den evige Guden.

> And Abraham sojourned in the Philistines’ land many days. Genesis 21:22–34.

> Och Abraham vistades såsom främling i filistéernas land under lång tid. 1 Moseboken 21:22–34.

Beersheba is the symbol of God’s covenant with Abraham. There are several covenant histories marked in the Bible that connect Beersheba with Abraham’s covenant. “Beer” means well and “sheba” means “seven.” Sheba is the same Hebrew word that is translated as “seven times” that William Miller correctly understood to represent the prophecy of twenty-five hundred and twenty years in Leviticus twenty-six. It was the very first “time prophecy” he discovered, and it was the first foundational truth to be set aside in 1863. In the passage where the word “sheba” is translated as “seven times” in four different verses, the punishment of God that is represented by the “seven times” is called “the quarrel of my covenant.”

Beersheba är symbolen för Guds förbund med Abraham. I Bibeln finns flera förbundshistorier som utmärker Beersheba som förbunden med Abrahams förbund. ”Beer” betyder brunn och ”sheba” betyder ”sju”. Sheba är samma hebreiska ord som översätts med ”sju gånger”, vilket William Miller med rätta förstod representera profetian om två tusen fem hundra tjugo år i Tredje Moseboken tjugosex. Det var den allra första ”tidsprofetia” han upptäckte, och det var den första grundläggande sanning som åsidosattes år 1863. I det avsnitt där ordet ”sheba” översätts med ”sju gånger” i fyra olika verser kallas Guds straff, som representeras av de ”sju gångerna”, för ”min förbunds strid”.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Då skall också jag vandra emot er och straffa er ytterligare sju gånger för era synder. Och jag skall låta svärdet komma över er, ett svärd som hämnar mitt förbunds sak; och när ni samlas inne i era städer, skall jag sända pest bland er, och ni skall bli givna i fiendens hand. 3 Moseboken 26:24, 25.

The word translated as “seven times” and represents the “quarrel” of God’s covenant in Leviticus twenty-six, which is “sheba” in the word Beersheba, is also translated twice in the book of Daniel once as “the oath” that is written in the law of Moses and once as “the curse.” Both the “oath” and the “curse” are translated from the word “sheba” for it not only means ‘seven’ but it includes the concept of a covenant or “oath” that if broken produces a “curse.”

Ordet som översätts med ”sju gånger” och representerar Guds förbunds ”tvist” i Tredje Mosebok tjugosex, vilket är ”sheba” i ordet Beersheba, översätts också två gånger i Daniels bok, en gång som ”eden” som är skriven i Mose lag och en gång som ”förbannelsen”. Både ”eden” och ”förbannelsen” översätts från ordet ”sheba”, ty det betyder inte bara ”sju” utan inrymmer också tanken på ett förbund eller en ”ed” som, om den bryts, frambringar en ”förbannelse”.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Ja, hela Israel har överträtt din lag och avvikit för att inte lyda din röst; därför har förbannelsen utgjutits över oss, och den ed som är skriven i Mose, Guds tjänares, lag, eftersom vi har syndat mot honom. Daniel 9:11.

The word “sheba” or seven that represented seven lambs offered at a well at Beersheba represents the covenant. And God’s covenant or His oath states that the obedient live and the disobedient die.

Ordet ”sheba”, eller sju, som representerade de sju lamm som offrades vid en brunn i Beersheba, representerar förbundet. Och Guds förbund, eller Hans ed, förkunnar att de lydiga lever och de olydiga dör.

Beersheba symbolizes the covenant that is represented by the faith of Abraham. So, when the “fair virgins” of Amos eight, who are also the “foolish virgins” of Matthew twenty-five, who are also the “wicked” of Daniel twelve are swearing “by the sin of Samaria” they are swearing allegiance to the mark of Jezebel (the papacy) who has committed fornication with Ahab (the United Nations) and who rules over the image of the beast (the United States).

Beer-Sheba symboliserar det förbund som representeras av Abrahams tro. När därför de ”vackra jungfrurna” i Amos åtta, som också är de ”oförståndiga jungfrurna” i Matteus tjugofem, och som också är de ”ogudaktiga” i Daniel tolv, svär ”vid Samarias synd”, så svär de trohet till Isebels märke (påvedömet), hon som har bedrivit otukt med Ahab (Förenta nationerna) och som härskar över vilddjurets bild (Förenta staterna).

When those very same “fair virgins” say “Thy god, O Dan, liveth,” they are bowing down to the golden image of a calf as identified by two witnesses (Aaron and Jeroboam). The golden calf represents the image of the beast, which is the combination of church and state.

När just dessa ”fagra jungfrur” säger: ”Din gud, o Dan, lever”, böjer de sig ner inför den gyllene bilden av en kalv, såsom den har identifierats av två vittnen (Aron och Jerobeam). Guldkalven representerar vilddjurets bild, vilken är föreningen av kyrka och stat.

When those same virgins claim the “manner” of Beersheba “liveth,” the word “manner” means “way.” This is the very same word that is used to identify the “ways” of the “old paths” in Jeremiah 6:16. Those virgins are saying that even though they have bowed to the image of the beast and accepted the mark of his authority that they are still children of Abraham. They are frantically running to and fro in God’s Word looking for the message represented by the “east” and the “north” and from “sea to sea,” and still claiming to be Seventh-day Adventists, but it is too late.

När samma jungfrur påstår att Beershebas ”väg” ”lever”, betyder ordet ”väg” just ”väg”. Det är exakt samma ord som används för att beteckna ”vägarna” i de ”gamla stigarna” i Jeremia 6:16. Dessa jungfrur säger att även om de har tillbett vilddjurets bild och tagit emot märket på dess myndighet, så är de fortfarande Abrahams barn. De springer i panik hit och dit i Guds Ord och söker efter det budskap som representeras av ”öster” och ”norr” och från ”hav till hav”, och gör fortfarande anspråk på att vara sjundedagsadventister, men det är för sent.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Men budskap från öster och från norr skall förskräcka honom; därför skall han dra ut i stor förbittring för att förgöra och fullständigt utrota många. Och han skall slå upp sitt palats tältboningar mellan haven på det härliga heliga berget; men han skall gå mot sitt slut, och ingen skall hjälpa honom. Daniel 11:44, 45.

Those virgins are looking for the message of these previous two verses. The final warning message that was unsealed at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the “countries” representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, identifies the final rise and fall of the papacy. In these two verses a message represented by the east and the north enrages the king of the north (the pope) and the final persecution begins, and it ends in verse forty-five when the papacy plants the “tabernacles” which comes from the Hebrew word meaning “tent,” (tent is a symbol of a church), but it’s “the tabernacle” of his “palace,” which represents a state. Where he places the tent that represents the combination of church and state, or as John calls it in the Revelation, the image of the beast, is “between the seas,” in the plural. The fair virgins are looking for the final warning message represented in verses forty-four and forty-five of Daniel eleven, and in the very next verse Michael stands up and probation closes. And at that time Amos 8:14 says that the fair virgins “shall fall, and never rise up again.”

Dessa jungfrur söker budskapet i dessa två föregående verser. Det slutliga varningsbudskap som avseglades vid ändens tid år 1989, då, såsom beskrivs i Daniel 11:40, de ”länder” som representerar det forna Sovjetunionen sköljdes bort av påvedömet och Förenta staterna, identifierar påvedömets slutliga uppgång och fall. I dessa två verser gör ett budskap, representerat av öster och norr, kungen i norr (påven) rasande, och den slutliga förföljelsen börjar, och den slutar i vers fyrtiofem när påvedömet uppför ”tabernaklen”, vilket kommer från det hebreiska ordet med betydelsen ”tält” (tält är en symbol för en kyrka), men det är ”tabernaklet” till hans ”palats”, vilket representerar en stat. Där han placerar tältet som representerar föreningen av kyrka och stat, eller, såsom Johannes kallar det i Uppenbarelseboken, vilddjurets bild, är ”mellan haven”, i plural. De sköna jungfrurna söker det slutliga varningsbudskap som representeras i verserna fyrtiofyra och fyrtiofem i Daniel 11, och i den allra nästa versen står Mikael upp och nådatiden avslutas. Och vid den tiden säger Amos 8:14 att de sköna jungfrurna ”skola falla och aldrig mer resa sig upp igen.”

When the fair virgins claim to be Seventh-day Adventists at the very time they are bowing to the image of the beast they are represented by John as Jews who say they are Jews but are not. They are claiming to be the children of Abraham, but they do lie.

När de sköna jungfrurna gör anspråk på att vara sjundedagsadventister just i den stund då de böjer sig för vilddjurets bild, framställs de av Johannes som judar som säger att de är judar men inte är det. De gör anspråk på att vara Abrahams barn, men de ljuger.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Se, jag skall låta dem, som hör till Satans synagoga, dem som säger att de är judar men inte är det, utan ljuger—se, jag skall låta dem komma och falla ned för dina fötter och inse att jag har älskat dig. Uppenbarelseboken 3:9.

They have accepted the mark of the papacy and thus have accepted his character. They profess to be Jews, or they profess to be Sabbath-keeping Adventists, but they then have the character of the pope, who among other things sits “in the temple of God.” They profess to be Adventists, or they profess to be in the Adventist temple, but they are no more Adventists than the pope is Christian.

De har tagit emot påvedömets märke och har därmed tagit emot hans karaktär. De bekänner sig vara judar, eller de bekänner sig vara sabbatshållande adventister, men de har då påvens karaktär, han som bland annat sitter ”i Guds tempel”. De bekänner sig vara adventister, eller de bekänner sig vara i det adventistiska templet, men de är inte mer adventister än påven är kristen.

Those running “to and fro” seeking “the word of the Lord” are not “the wise” identified in the book of Daniel—but they are identified as “virgins.” It is obvious that those who are wandering, starving and dying of thirst in the verses do not “understand” the “words of the Lord” for they are seeking that very thing in the verses. The Word of the Lord that is revealed just before probation closes is the Revelation of Jesus Christ, and the foolish, wicked or “fair virgins” are those who did not understand the increase of knowledge from the book of Daniel. They did not have the necessary oil to follow on to the wedding as Matthew teaches.

De som springer ”hit och dit” och söker ”Herrens ord” är inte ”de visa” som identifieras i Daniels bok — men de identifieras som ”jungfrur”. Det är uppenbart att de som i verserna irrar omkring, svälter och dör av törst inte ”förstår” ”Herrens ord”, eftersom de i just dessa verser söker just detta. Herrens ord som uppenbaras strax innan nådatiden avslutas är Jesu Kristi uppenbarelse, och de fåvitska, ogudaktiga eller ”sköna jungfrurna” är de som inte förstod kunskapens tillväxt från Daniels bok. De hade inte den nödvändiga oljan för att följa med vidare till bröllopet, så som Matteus lär.

That “famine” is the close of probation. Amos’ “virgins” who are seeking for bread (the Word of God) and water (the Holy Spirit) in the verses, are Daniel’s “wicked” that do not “understand”. They are Matthew’s foolish virgins who are seeking for the Holy Spirit, which together on three witnesses identifies those who realize their opportunity to prepare for the marriage is past and they have no garment to go to the wedding, for they refused to “hear” the special message that is now being unsealed. From the time when the special message is unsealed, until the close of probation is the time of the last call for salvation. To come to that time unprepared is to prepare to hear the words, “Too late!”

Denna ”hungersnöd” är nådatidens slut. Amos’ ”jungfrur”, som i verserna söker efter bröd (Guds ord) och vatten (den Helige Ande), är Daniels ”ogudaktiga” som inte ”förstår”. De är Matteus’ oförståndiga jungfrur som söker efter den Helige Ande, vilket sammantaget genom tre vittnen identifierar dem som inser att deras tillfälle att bereda sig för bröllopet är förbi och att de inte har någon klädnad att gå till bröllopet i, eftersom de vägrade att ”höra” det särskilda budskap som nu blir upplåst. Från den tid då det särskilda budskapet blir upplåst till nådatidens slut är tiden för den sista kallelsen till frälsning. Att komma till den tiden oförberedd är att bereda sig på att höra orden: ”För sent!”

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> ”Det finns en värld som ligger i ondska, i bedrägeri och villfarelse, i själva dödsskuggan, — sovande, sovande. Vilka känner själanöd för att väcka dem? Vilken röst kan nå dem? Mina tankar fördes till framtiden, då signalen skall ges. ’Se, Brudgummen kommer; gå ut för att möta honom.’ Men somliga kommer att ha dröjt med att skaffa oljan för att fylla på sina lampor, och alltför sent kommer de att finna att den karaktär, som representeras av oljan, inte kan överföras.” Review and Herald, 11 februari 1896.

The prophetic line represented by the parable of the ten virgins uses oil to represent character, but “the golden oil” and “holy oil” also represents the messages of “God’s Spirit.”

Den profetiska linje som representeras av liknelsen om de tio jungfrurna använder olja för att beteckna karaktären, men ”den gyllene oljan” och ”den heliga oljan” betecknar också budskapen från ”Guds Ande”.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> ”De smorda, som står inför hela jordens Herre, har den ställning som en gång gavs åt Satan såsom beskyddande kerub. Genom de heliga varelser som omger hans tron upprätthåller Herren en ständig förbindelse med jordens invånare. Den gyllene oljan representerar den nåd genom vilken Gud håller de troendes lampor försedda, så att de inte skall flämta till och slockna. Om inte denna heliga olja utgöts från himlen genom Guds Andes budskap, skulle ondskans makter ha fullständig kontroll över människorna.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> ”Gud vanäras när vi inte tar emot de budskap som han sänder oss. Därigenom avvisar vi den gyllene olja som han vill utgjuta i våra själar för att förmedlas till dem som är i mörker. När ropet ljuder: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom’, då ska de som inte har tagit emot den heliga oljan, som inte har vårdat Kristi nåd i sina hjärtan, finna, liksom de oförståndiga jungfrurna, att de inte är redo att möta sin Herre. De har inte i sig själva kraft att skaffa oljan, och deras liv går till spillo. Men om man ber om Guds Helige Ande, om vi bönfaller såsom Mose gjorde: ’Låt mig se din härlighet’, då utgjuts Guds kärlek i våra hjärtan. Genom de gyllene rören kommer den gyllene oljan att förmedlas till oss. ’Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot.’ Genom att ta emot de klara strålarna från Rättfärdighetens Sol lyser Guds barn som ljus i världen.” Review and Herald, 20 juli 1897.

Those running “to and fro” in Amos add to the testimony identifying the class of Seventh-day Adventist’s that reject their responsibility to “understand” the special message from the book of Revelation that is unsealed when “the time is at hand.”

De som ”far hit och dit” i Amos bidrar till det vittnesbörd som identifierar den klass av sjundedagsadventister som förkastar sitt ansvar att ”förstå” det särskilda budskapet från Uppenbarelseboken, vilket avförseglas när ”tiden är nära”.

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> ”Vi lever nu i en synnerligen farofylld tid, och ingen av oss bör vara senfärdig i att söka en beredelse för Kristi ankomst. Låt ingen följa de oförståndiga jungfrurnas exempel och tro att det är tryggt att vänta tills krisen kommer innan man vinner en karaktärens beredelse att kunna bestå i den tiden. Det kommer att vara för sent att söka Kristi rättfärdighet när gästerna kallas in och granskas. Nu är tiden att ikläda sig Kristi rättfärdighet, bröllopsklädnaden som gör er skickade att gå in till Lammets bröllopsmåltid. I liknelsen framställs de oförståndiga jungfrurna som bedjande om olja och som misslyckas att få den när de ber om den. Detta är en symbol för dem som inte har berett sig genom att utveckla en karaktär som kan bestå i en kristid. Det är som om de skulle gå till sina grannar och säga: Ge mig er karaktär, annars går jag förlorad. De visa kunde inte ge av sin olja åt de oförståndiga jungfrurnas flämtande lampor. Karaktär kan inte överföras. Den kan inte köpas eller säljas; den måste förvärvas. Herren har gett varje människa tillfälle att vinna en rättfärdig karaktär under nådatidens timmar; men han har inte berett någon väg genom vilken en mänsklig varelse kan meddela en annan den karaktär som han har utvecklat genom att gå igenom svåra erfarenheter, genom att lära lärdomar av den store Läraren, så att han kan visa tålamod under prövning och utöva tro, så att han kan flytta omöjlighetens berg. Det är omöjligt att meddela kärlekens vällukt, att ge en annan mildhet, takt och uthållighet. Det är omöjligt för ett människohjärta att utgjuta kärleken till Gud och mänskligheten i ett annat.”

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth’s Instructor, January 16, 1896.

> ”Men den dag kommer, och den är nära oss, då varje sida av karaktären skall uppenbaras genom särskild frestelse. De som förblir trogna mot principen, som utövar tro intill slutet, skall vara de som har visat sig trogna under prov och prövning under de föregående stunderna av sin prövotid och har format karaktärer efter Kristi likhet. Det skall vara de som har odlat en nära gemenskap med Kristus, som genom hans visdom och nåd har fått del av den gudomliga naturen. Men ingen människa kan ge åt en annan hjärtats hängivenhet och själens ädla egenskaper och ersätta hans brister med moralisk kraft. Vi kan var och en göra mycket för varandra genom att ge människor ett kristuslikt exempel och därigenom påverka dem att gå till Kristus för den rättfärdighet utan vilken de inte kan bestå i domen. Människor bör under bön överväga den viktiga frågan om karaktärsdaning och forma sina karaktärer efter den gudomliga förebilden.” The Youth’s Instructor, 16 januari 1896.

Back to Articles