Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Daniels bok – Nummer fyrtiotvå

Connecting Links

Förbindelselänkar

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Johannes Döparen var en profet som utgjorde en förbindande länk.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> ”Profeten Johannes var den förbindande länken mellan de två hushållningarna. Som Guds representant trädde han fram för att visa förhållandet mellan lagen och profeterna och den kristna hushållningen. Han var det mindre ljuset, vilket skulle följas av ett större. Johannes sinne upplystes av den helige Ande, så att han kunde sprida ljus över sitt folk; men inget annat ljus har någonsin lyst eller kommer någonsin att lysa så klart över den fallna människan som det som utgick från Jesu undervisning och exempel. Kristus och hans uppdrag hade endast dunkelt förståtts såsom förebildade i de skugglika offren. Inte ens Johannes hade fullt ut förstått det kommande, odödliga livet genom Frälsaren.” Messias, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Jesus var också en profetisk förbindelselänk.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> ”Kristus har banat vägen från jorden till himlen. Han utgör den förbindande länken mellan de två världarna. Han för Guds kärlek och nedlåtelse till människan och för människan genom sina förtjänster upp för att möta Guds försoning. Kristus är vägen, sanningen och livet. Det är ett hårt arbete att steg för steg, mödosamt och långsamt, gå vidare framåt och uppåt på renhetens och helighetens stig. Men Kristus har i rikligt mått sörjt för att meddela ny kraft och gudomlig styrka vid varje framåtskridande steg i det gudomliga livet. Detta är den kunskap och erfarenhet som alla händerna på kontoret önskar, och måste ha, annars drar de dagligen vanära över Kristi sak.” Testimonies, band 3, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Johannes Döparens profetiska verk innefattade att förbinda den jordiska helgedomens hushållning med den himmelska helgedomen. De första ord Johannes yttrade när han för första gången såg Jesus var:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Nästa dag såg Johannes Jesus komma till sig och sade: Se Guds Lamm, som borttager världens synd. Johannes 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Men även om Johannes skulle identifiera övergången från det gamla Israel till det andliga Israel, var hans förståelse av denna övergång begränsad.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> ”Kristus sade till Johannes försvar: ’Men vad gick ni ut för att se? En profet? Ja, säger jag er, och mer än en profet.’ Johannes var inte endast en profet för att förutsäga framtida händelser, utan han var ett löftets barn, uppfylld av den helige Ande från sin födelse, och av Gud förordnad att utföra ett särskilt verk som reformator, genom att bereda ett folk för att ta emot Kristus. Profeten Johannes var den förbindande länken mellan de två hushållningarna.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> Judearnas religion bestod, till följd av deras avfall från Gud, till största delen av ceremonier. Johannes var det mindre ljuset, som skulle följas av ett större ljus. Han skulle skaka folkets förtröstan på deras traditioner och kalla deras synder till deras åminnelse och leda dem till omvändelse, så att de kunde bli beredda att uppskatta Kristi verk. Gud meddelade sig åt Johannes genom inspiration och upplyste profeten, så att han kunde avlägsna den vidskepelse och det mörker från de uppriktiga judarnas sinnen, som genom falska läror under generationer hade samlat sig över dem.

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> ”Den minste lärjunge som följde Jesus, som bevittnade hans underverk och lyssnade till hans gudomliga undervisningens lektioner och hörde de tröstande orden som föll från hans läppar, var mer gynnad än Johannes Döparen, ty han hade ett klarare ljus. Intet annat ljus har lyst, eller skall någonsin lysa, över den syndiga, fallna människans förstånd, utom det som blev, och blir, meddelat genom Honom som är världens ljus. Kristus och hans uppdrag hade endast dunkelt förståtts genom de skuggartade offren. Till och med Johannes tänkte att Kristi regering skulle vara i Jerusalem och att han skulle upprätta ett jordiskt rike, vars undersåtar skulle vara heliga.” Review and Herald, 8 april 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Aposteln Paulus var också en förbindelselänkande profet som skulle identifiera de profetiska tillämpningarna av den bokstavliga övergången till det andliga. Han förstod att det bokstavliga Jerusalem inte längre var profetians Jerusalem, ty det hade då övergått till det himmelska Jerusalem.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Ty detta Agar är Sinai berg i Arabien och svarar mot det nuvarande Jerusalem, och hon är i slaveri med sina barn. Men det Jerusalem som är där ovan är fritt, och det är vår allas moder. Galaterbrevet 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

I andra kapitlet av 2 Thessalonikerbrevet, som vi har betraktat, identifierade Paulus det bokstavliga hedniska Rom som den makt som höll det andliga påvliga Rom tillbaka från att bestiga tronen fram till år 538. I kapitlet identifierar han att ”syndens människa”, som sitter i Guds tempel, var samme ”kung” som Daniel identifierade i kapitel elva, vers trettiosex. Beviset för att ”kungen i norr” i de sista sex verserna av Daniel 11 är påvedömet blev nyckeln till att fastställa den sanningens ram som användes av Future for America utifrån kunskapens tillväxt år 1989.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

I samma kapitel identifierade Paulus det hedniska Roms verk att hålla påvedömets framväxt tillbaka, intill den tid då det hedniska Rom skulle tas bort, och identifierade därmed att ”det dagliga” i Daniels bok var det hedniska Rom. Den sanningen blev själva nyckeln till att fastställa den sanningens struktur som frambringade kunskapens ökning år 1798.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

I William Millers historia förkunnades budskapet när en övergång från den filadelfiska till den laodiceiska rörelsen skulle äga rum. I Future for Americas historia äger nu övergången från en laodiceisk rörelse till den filadelfiska rörelsen rum.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Den sanning som Paulus framlade i 2 Thessalonikerbrevet, vilken identifierade övergången från det bokstavliga hedniska Rom till det andliga påvliga Rom, blev ramen för Millers profetiska förståelse. Både Johannes Döparen och Paulus blev uppresta för att förklara övergången från det bokstavliga till det andliga. William Miller var förebildad av Johannes Döparen, och i hans verk var det av avgörande betydelse att han erkände relationen mellan det hedniska och det påvliga Rom samt övergången dem emellan, den övergång som Johannes blev upprest att identifiera.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

Det finns fem hänvisningar till ”det dagliga” i Daniels bok, och de föregår alltid en symbol för den påvliga makten. I sammanhanget av den profetiska övergång som vi betraktar innefattar alla fem hänvisningarna övergången från det bokstavliga Rom till det andliga Rom. ”Det dagliga” i Daniels bok är en av de sanningar som framställs på Habackuks två tavlor, och är därför en grundläggande sanning som skulle försvaras; en sanning som slutligen skulle bli övertäckt av falska och förfalskade juveler och mynt. Det är ingen tillfällighet att varje sanning som framställs på de två heliga diagrammen har direkta inspirerade bekräftelser i Ellen Whites skrifter. Att förkasta någon av de grundläggande sanningarna (däribland ”det dagliga”) är att samtidigt förkasta Profetians Andes auktoritet.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Sedan såg jag beträffande det ’dagliga’, att ordet ’offer’ hade tillagts genom mänsklig vishet och inte hör till texten; och att Herren gav den rätta förståelsen av det åt dem som förkunnade ropet om domens stund. När enhet rådde, före 1844, var nästan alla förenade i den rätta förståelsen av det ’dagliga’; men sedan 1844 har, i förvirringen, andra uppfattningar omfattats, och mörker och förvirring har följt.” Review and Herald, 1 november 1850.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

De som ”gav domenstimens rop” förstod ”det dagliga” som en symbol för hedendomen och/eller det hedniska Rom. Deras förståelse inbegrep också insikten att ordet ”offer” inte hörde hemma i stället i Daniel, där det hade tillagts av översättarna (genom mänsklig visdom) i King James-bibeln. Pionjärernas förståelse inbegrep vidare att ”det dagliga” alltid framställdes i samband med en av de två symbolerna för den påvliga makten, och att hedendomen (”det dagliga”) alltid föregick den påvliga symbolen. De identifierades alltid i den ordningsföljd i vilken de trädde in i den profetiska historien. Daniels och Uppenbarelsebokens böcker avviker aldrig från den historiska ordningen att hedendom föregår påvedöme, och när Uppenbarelseboken introducerar den tredje ödeläggande makten, den falske profeten, upprätthålls denna ordningsföljd alltid.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Utan Paulus undervisning om att profetians bokstavliga ting övergick till det andliga under den tidsperiod som hör till korset uppstår ett dilemma i samband med Kristi förutsägelse om Jerusalems förstöring, vilken återfinns i alla evangelierna utom Johannes. De två symbolerna för påvedömet som är förbundna med ”det dagliga” i Daniels bok är förödelsens styggelse och förödelsens överträdelse. Dessa två symboler representerar vilddjurets märke (styggelsen) och vilddjurets bild (överträdelsen).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Överträdelsen som tillåter påvedömet att mörda dem som det betraktar som kättare är föreningen mellan kyrka och stat, där kyrkan har herraväldet över förhållandet. Således framställer Daniel föreningen mellan kyrka och stat, som är den påvliga vilddjursmaktens bild, såsom förödelsens överträdelse. Bibeln identifierar avgudadyrkan som en styggelse, och hela den påvliga maktens avgudadyrkan framställs genom dess avgudasabbat, vilken Johannes kallar vilddjurets märke, och Daniel kallar den styggelse som ödelägger.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> Och från ett av dem sköt ett litet horn upp, som växte utomordentligt mycket åt söder och åt öster och mot det härliga landet. Och det växte ända upp till himlens härskara; och det kastade några av härskaran och av stjärnorna ned till jorden och trampade på dem. Ja, det upphöjde sig ända till härskarans furste, och genom honom togs det dagliga offret bort, och platsen för hans helgedom störtades omkull. Och en här gavs åt det mot det dagliga offret på grund av överträdelse, och det kastade sanningen till marken; och det handlade och hade framgång. Daniel 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Vi kommer att behandla dessa verser mer ingående i en annan artikel, men i vers elva var den makt som upphöjde sig mot Kristus det hedniska Rom, när de försökte döda honom vid hans födelse och sedan slutligen gjorde det vid korset. Versen säger att ”genom honom” (det hedniska Rom) ”togs det dagliga bort”. Det hebreiska ord som översatts med ”togs bort” är ”rum”, och det betyder ”att lyfta upp och upphöja”. Det hedniska Rom skulle lyfta upp och upphöja hedendomens religion, och just detta gjorde de i historien. Det är därför de kallas ”det hedniska Rom”.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Nästa vers anger att det påvliga Rom gavs en ”här” (militär makt) som var emot, eller skulle övervinna, ”det dagliga” (hedendomen). Också detta är ett historiskt faktum, ty militär styrka användes av påvedömet (även om det aldrig har haft någon egen armé) för att övervinna det hinder som lagts i vägen för dess uppgång till makten. Den makten kom från det hedniska Rom. Den militära makt som det använde gavs åt det genom ”överträdelse”, ty den överträdelse som gjorde det möjligt för det att behärska de kungars arméer som satte det på tronen år 538, var överträdelsen i föreningen mellan kyrka och stat. Först behandlas det hedniska Rom i vers elva, där den studerande underrättas om att det hedniska Rom skulle resa sig mot Kristus och att det skulle upphöja hedendomens religion.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Nästa vers beskriver den överträdelse i föreningen mellan kyrka och stat som gjorde det möjligt för påvedömet att övervinna och undanröja det hinder som det hedniska Rom hade utövat mot henne. Historien bekräftar tillämpningen av båda dessa verser. ”Det dagliga” representerar antingen det hedniska Rom, den makt som stod emot Kristus, eller hedendomens religion, vilken upphöjdes av det hedniska Rom. Symbolen för ”det dagliga” följs därefter av påvedömet, eftersom den identifierar den överträdelse mellan kyrka och stat som är det som utrustar påvedömet med en här för att utföra dess smutsiga arbete. Daniels tredje användning av ”det dagliga” är den fråga som frambringar svaret, vilket utgör adventismens centrala pelare.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till den som talade: Hur lång tid avser synen om det dagliga offret och förödelsens överträdelse, genom vilken både helgedomen och hären blir nedtrampade? Daniel 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

I denna vers ställs frågan om hur länge synen skall vara, och därmed efterfrågas ett svar som anger en varaktighet, inte en tidpunkt. Frågan gäller inte på vilket datum synen skall uppfyllas, utan vilken synens varaktighet är. Versen frågar inte ”När?”, den frågar: ”Hur länge?” Synen handlar om hedendomens ödeläggande makter, framställda som ”det dagliga”, och påvedömet såsom framställt genom påvedömets överträdelse, vilken fullbordas när hon begår otukt med jordens kungar. Dessa två ödeläggande makter, hedendomen följd av påvedömet, skulle förtrampa helgedomen och hären under en period av ”sju tider”.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Det är viktigt att inse att nedtrampandet av den bokstavliga helgedomen, som började på Babylons tid och fortsatte fram till Jerusalems förstörelse genom det hedniska Rom år 70 e.Kr., utfördes av hedniska makter från början av denna historia till dess slut. Således var det bokstavlig hedendom i plural som trampade ned den bokstavliga helgedomen och den bokstavliga härskaran (Guds folk). Men det var det andliga Rom som trampade ned det andliga Jerusalem och det andliga Israel.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Men förgården som är utanför templet skall du lämna utanför och inte mäta; ty den är given åt hedningarna, och den heliga staden skall de trampa under fötterna i fyrtiotvå månader. Och jag skall ge makt åt mina två vittnen, och de skall profetera i ett tusen två hundra sextio dagar, klädda i säcktyg. Uppenbarelseboken 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Johannes Döparen var en sammanbindande länkprofet som identifierade hushållningens övergång från den jordiska helgedomen till den himmelska, utan att känna fullheten av sitt verk. Paulus var en sammanbindande länkprofet som identifierade hushållningens övergång från det bokstavliga Israel (härskarorna) till det andliga Israel. Det Jerusalem som trampades ner i fyrtiotvå månader var det andliga Jerusalem.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> ”De här omnämnda tidsperioderna — fyrtiotvå månader” och ”ett tusen två hundra sextio dagar” — är desamma och representerar båda den tid under vilken Kristi kyrka skulle lida förtryck från Rom. De 1260 åren av påvlig överhöghet började år 538 e.Kr. och skulle därför upphöra år 1798. Vid den tiden tågade en fransk armé in i Rom och tog påven till fånga, och han dog i landsflykt. Även om en ny påve kort därefter blev vald, har den påvliga hierarkin sedan dess aldrig mer kunnat utöva den makt som den tidigare besatt.” The Great Controversy, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Paulus påpekade att vid den övergång som ägde rum i korsets historia blev det andliga Jerusalem, som ”är där ovan”, den stad som Gud utvalde att sätta sitt namn till, och det bokstavliga Jerusalem upphörde att vara det Jerusalem som avses i Bibelns profetia.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Ty detta Agar är berget Sinai i Arabien och motsvarar det Jerusalem som nu är och som är i träldom med sina barn. Men det Jerusalem som är där ovan är fritt, och det är vår allas moder. Galaterbrevet 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Denna sanning är väsentlig att förstå rätt, och den felaktiga tillämpningen av det bokstavliga Jerusalem som symbol i Bibelns profetior är en del av det bedrägeri som jesuiterna skapade för att undergräva sanningen att påven i Rom är antikrist. Denna falska lära frambringar inom den avfälliga protestantismen en uppfattning som får dem att felaktigt se på den moderna judiska nationen Israel som en profetisk symbol. Det bokstavliga Jerusalem upphörde att vara Guds Jerusalem vid korsets tid.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> ”Staden Jerusalem är inte längre en helig plats. Guds förbannelse vilar över den på grund av förkastandet och korsfästelsen av Kristus. En mörk skuldbeläggande fläck vilar över den, och aldrig mer skall den vara en helig plats förrän den har renats genom himlens renande eldar. Vid den tid då denna av synd förbannade jord renas från varje fläck av synd, skall Kristus åter stå på Olivberget. När hans fötter vilar på det, skall det klyvas itu och bli en vidsträckt slätt, beredd för Guds stad.” Review and Herald, 30 juli 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Betydelsen av åtskillnaden mellan det bokstavliga Jerusalem och det andliga Jerusalem kommer att behandlas när vi betraktar Kristi profetia om världens ände. Fjärde gången Daniel identifierar ”det dagliga” är i kapitel elva.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Och härskaror skall stå på hans sida, och de skall orena den starka helgedomen, och de skall avskaffa det dagliga offret, och de skall uppställa förödelsens styggelse. Daniel 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Denna vers identifierar det hedniska Roms verk i att sätta påvedömet på jordens tron år 538. ”Armarna” representerar det hedniska Roms militära styrka, som trädde upp till stöd för påvedömet med början hos Klodvig, frankernas kung, år 496. Olika europeiska kungar verkade för påvedömets upphöjelse efter Klodvig, men versen identifierar fyra ting som de europeiska kungarna (armarna) gjorde för påvedömet, sedan de hade överträtt genom att ingå en allians mellan kyrka och stat med Tyrus sköka.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

När de väl hade ställt sig på påvedömets sida, ”orenade” eller förstörde de staden Rom, som var symbolen för styrkan hos såväl det hedniska som det påvliga Rom. Den orenande handling som avses i versen utfördes gång på gång genom åren, i det att staden Rom utsattes för fortlöpande militära angrepp. Dessa europeiska kungar (armarna) skulle också ”ta bort det dagliga”. Det hebreiska ord som i denna vers översatts med ”ta bort” är inte ”rum”, såsom det var i kapitel åtta. I denna vers är det ord som översatts med ”ta bort” ”sur”, och det betyder att avlägsna. De europeiska kungarnas armar skulle avlägsna det hedniska motståndet mot påvedömets uppstigande år 508. Sedan skulle dessa armar år 538 sätta påvedömet på jordens tron. Och vid kyrkomötet i Orléans, just det året, genomförde påvedömet en söndagslag.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Söndagen som gudstjänstdag är vad syster White kallar den ”avgudiska” sabbaten, och avgudadyrkan är den fullkomliga bibliska definitionen av ordet ”styggelse”. År 538 uppställde det hedniska Roms armar den förödelsens styggelse.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> ”Alla som kommer att upphöja och tillbe avgudasabaten, en dag som Gud inte har välsignat, hjälper djävulen och hans änglar med hela kraften av den förmåga Gud har gett dem, vilken de har förvänt till en orätt användning. Inspirerade av en annan ande, som förblindar deras omdöme, kan de inte se att upphöjelsen av söndagen helt och hållet är den katolska kyrkans inrättning.” Selected Messages, bok 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Profetian och historien bekräftar den tillämpning vi just har identifierat för vers trettioett. När vi säger att profetian bekräftar denna tillämpning, syftar vi på det faktum att det finns andra profetior som behandlar samma förhållanden, utan att vi för den skull för in dem i framställningen här och nu. Den femte och sista gången Daniel använder ”det dagliga” återfinns i kapitel tolv.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Och från den tid då det dagliga offret avskaffas och den förödelsens styggelse upprättas, skall det gå ett tusen två hundra nittio dagar. Salig är den som uthärdar och når fram till ett tusen tre hundra trettiofem dagar. Daniel 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Profetia och historia bekräftar att motståndet mot påvedömets uppstigande i huvudsak upphörde år 508, när det sista av tre geografiska hinder (goterna) rycktes upp, såsom Daniel kapitel sju anger.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Jag betraktade hornen, och se, bland dem steg ett annat litet horn upp, inför vilket tre av de första hornen rycktes upp med rötterna; och se, detta horn hade ögon såsom människoögon och en mun som talade stora ord. Daniel 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

De tre hornens undanröjande illustreras på de två heliga tavlorna, och när det tredje av dessa tre geografiska hinder drevs ut ur staden Rom år 508, undanröjdes motståndet mot påvemaktens uppkomst. Uppresandet som omtalas i vers elva representerar de trettio åren mellan 508 och 538. Det utpekar trettio år under vilka förberedelsen för att upprätta syndens människa i Guds tempel fullbordades.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Ordet som översatts med ”tages bort” är också ”sur”, vilket betyder att avlägsna, och år 508 avlägsnades (togs bort) motståndet mot påvedömets uppstigande. Från detta datum för dig ett tusen två hundra nittio år till 1798 och påvedömets dödliga sår. Ett tusen tre hundra trettiofem dagar för dig till den första besvikelsen och början på dröjsmålstiden alldeles vid slutet av år 1843. Versen utlovar en välsignelse åt dem som ”kommer” till 1843. Ordet ”kommer” betyder att beröra. Den första dagen år 1844 markerar den första besvikelsen, men den sista dagen av 1843 berör det första ögonblicket av 1844. Den sista dagen av ett år berör den första dagen av det följande året. Välsignelsen som är förknippad med detta datum bekräftas av historien och profetian.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Vi skall i nästa artikel fortsätta vår behandling av betydelsen av ”det dagliga” som en grundläggande sanning.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> ”Alla de budskap som gavs från 1840–1844 skall nu framställas med kraft, ty det finns många människor som har förlorat orienteringen. Budskapen skall gå ut till alla församlingarna.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> ”Kristus sade: ’Saliga är era ögon, ty de ser, och era öron, ty de hör. Ty sannerligen säger jag er att många profeter och rättfärdiga män har önskat få se det som ni ser, men har inte sett det, och få höra det som ni hör, men har inte hört det’ [Matteus 13:16, 17]. Saliga är de ögon som såg det som sågs år 1843 och 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> ”Budskapet gavs. Och det bör inte vara någon fördröjning i att upprepa budskapet, ty tidens tecken uppfylls; det avslutande verket måste utföras. Ett stort verk kommer att utföras på kort tid. Ett budskap kommer snart att ges enligt Guds förordnande, och det kommer att svälla till ett högt rop. Då skall Daniel stå upp på sin lott för att avge sitt vittnesbörd.” Manuscript Releases, volym 21, 437.

Back to Articles