Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eleven

Rom upprättar synen – talet elva

Understanding the Triple Application of Prophecy: September 11, 2001, and the Final Testing Process for Laodicean Adventism

Att förstå profetians tredubbla tillämpning: den 11 september 2001 och den slutliga prövningsprocessen för laodiceisk adventism

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Just as August 11, 1840, confirmed the rules adopted by Miller, after September 11, 2001 it was seen by those willing to see, that the prophetic principles adopted by Future for America were the true biblical methodology of the latter rain, as set forth in Isaiah chapter twenty-eight. The application of reform line upon reform line as set forth in sacred history established that September 11, 2001, was a repetition of August 11, 1840.

På samma sätt som den 11 augusti 1840 bekräftade de regler som antagits av Miller, blev det efter den 11 september 2001 tydligt för dem som var villiga att se, att de profetiska principer som antagits av Future for America var den sanna bibliska metodologin för det sena regnet, såsom den framställs i Jesaja kapitel tjugoåtta. Tillämpningen av reformlinje på reformlinje, såsom den framställs i den heliga historien, fastställde att den 11 september 2001 var en upprepning av den 11 augusti 1840.

It was seen that as the mighty angel of Revelation ten descended in 1840, He typified His descent in 2001. Both angels descended as a prophecy of Islam was fulfilled. The movement then grew as men and women responded to the effectiveness of the methodology. The leadership of Laodicean Seventh-day Adventism was passed by at the time of the end in 1989, and now that church entered into its final testing process, as the Lord began to select the movement of the third angel to be His last-day spokesmen.

Det sågs att när den väldige ängeln i Uppenbarelseboken tio steg ned år 1840, förebildade han sitt nedstigande år 2001. Båda änglarna steg ned i samband med att en profetia om islam uppfylldes. Rörelsen växte därefter när män och kvinnor gensvarade på metodens verkningsfullhet. Den laodiceiska sjundedagsadventismens ledarskap förbigicks vid ändens tid år 1989, och nu inträdde den kyrkan i sin slutliga prövningsprocess, när Herren började utvälja den tredje ängelns rörelse till att vara sina talesmän i de sista dagarna.

A premier rule of the rules given for the last days was the triple application of prophecy. Especially so at that time was the triple application of the three woes, which so clearly upheld the event of September 11, 2001. When that truth was honestly investigated, those who were then being led to Jeremiah’s “old paths,” by hearts seeking for the truth, the prophetic fulfillment, along with the validity of the rules of prophetic interpretation adopted by the movement of the third angel was recognized as valid.

En främsta regel bland de regler som gavs för de sista dagarna var profetians trefaldiga tillämpning. Särskilt vid den tiden var så den trefaldiga tillämpningen av de tre veen, vilka så tydligt bekräftade händelsen den 11 september 2001. När den sanningen ärligt undersöktes, erkände de som då leddes till Jeremias ”gamla stigar” genom hjärtan som sökte sanningen, den profetiska uppfyllelsen tillsammans med giltigheten hos de regler för profetisk uttolkning som antagits av den tredje ängelns rörelse som giltiga.

It was seen that the correct pioneer understanding of the history of the first woe of Revelation chapter nine represented Islam. The false prophet Mohammed was seen to be the king of that history. In that history Islam would attack the Roman Empire, and their mode of warfare was specifically identified as striking suddenly and unexpectedly. In that regard it was understood that the very mode of warfare of Islam provided the etymological roots of the word “assassin.” In that history Islam would hurt the armies of Rome, and the period concluded under the line of a one-hundred-and-fifty-year time prophecy. When that time prophecy ended on July 27, 1449, the time prophecy and history of the second woe began.

Det sågs att pionjärernas riktiga förståelse av historien om det första ve i Uppenbarelsebokens nionde kapitel representerade islam. Den falske profeten Muhammed sågs vara kungen i den historien. I den historien skulle islam angripa Romarriket, och deras sätt att föra krig identifierades uttryckligen som att slå till plötsligt och oväntat. I det avseendet förstod man att just islams sätt att föra krig gav de etymologiska rötterna till ordet ”assassin”. I den historien skulle islam skada Roms härar, och perioden avslutades under linjen av en tidprofetia på etthundrafemtio år. När den tidprofetian upphörde den 27 juli 1449 började tidprofetian och historien om det andra ve.

It began another time-prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days, that ended on August 11, 1840. In that history the ruler that represented the prophetic work of Islam was Ottman, who had been typified by Mohammed in the history of the first woe. Chapter nine says that in the history of the second woe, Islam would kill the armies of Rome. They would still exercise the mode of warfare, attacking suddenly and unexpectedly, but in that history gunpowder was first invented and employed, so the second woe represented a mode of warfare represented by the assassin’s sudden attack, plus it included explosives.

Det inledde ännu en tidsprofetia om trehundranittioett år och femton dagar, som slutade den 11 augusti 1840. I den historien var den härskare som representerade Islams profetiska verk Ottman, som hade förebildats av Mohammed i historien om det första ve. Kapitel nio säger att Islam i historien om det andra ve skulle döda Roms härar. De skulle fortfarande utöva samma krigföringssätt och anfalla plötsligt och oväntat, men i den historien uppfanns och användes krutet för första gången, så det andra ve representerade ett krigföringssätt som framställs genom mördarens plötsliga angrepp, och dessutom innefattade det sprängämnen.

On September 11, 2001 the third woe of Islam suddenly struck the spiritual armies of Rome with explosives. That event marked the beginning of several lines of prophetic truth, but it had clearly been established upon the two previous witnesses of the first and second woe. The event clearly demonstrated that just as the empowerment of the Millerite history of August 11, 1840, when the prophecy of Islam of the second woe was fulfilled and the angel of Revelation ten descended, that when the prophecy of Islam of the third woe arrived, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen on that date.

Den 11 september 2001 drabbade Islams tredje ve plötsligt Roms andliga arméer med sprängämnen. Den händelsen markerade början på flera linjer av profetisk sanning, men den hade tydligt blivit fastställd på de två föregående vittnesbörden om det första och det andra ve. Händelsen visade klart att liksom bemyndigandet i den milleritiska historien den 11 augusti 1840, då Islams profetia om det andra ve uppfylldes och ängeln i Uppenbarelseboken tio steg ned, så markerade det, när Islams profetia om det tredje ve inträffade, den dag då ängeln i Uppenbarelseboken arton steg ned.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Och nu kommer ordet att jag skulle ha förklarat att New York skall sopas bort av en flodvåg? Detta har jag aldrig sagt. Jag har sagt, när jag såg de stora byggnaderna resa sig där, våning efter våning: ’Vilka fruktansvärda scener skall inte äga rum när Herren reser sig för att på ett förfärligt sätt skaka jorden! Då skall orden i Uppenbarelseboken 18:1–3 uppfyllas.’ Hela det artonde kapitlet i Uppenbarelseboken är en varning för det som skall komma över jorden. Men jag har inte fått något särskilt ljus beträffande vad som skall komma över New York, endast att jag vet att de stora byggnaderna där en dag kommer att störtas omkull genom Guds makts vändande och omstörtande. Av det ljus som getts mig vet jag att förstörelse är i världen. Ett ord från Herren, en beröring av hans mäktiga kraft, och dessa väldiga byggnadsverk kommer att falla. Scener skall utspela sig vilkas fruktansvärdhet vi inte kan föreställa oss.” Review and Herald, 5 juli 1906.

The movement of Future for America was then seen, by those willing to see, as the parallel of the Millerite movement. Islam of the third woe became a primary element of the message from that point onward. Inspiration plainly taught that when the angel of Revelation descended the latter rain would arrive.

Rörelsen Future for America sågs då, av dem som var villiga att se, som en parallell till millerrörelsen. Islams tredje ve blev från den tidpunkten och framåt en primär beståndsdel av budskapet. Inspirationen lärde tydligt att när ängeln i Uppenbarelseboken steg ned, skulle det sena regnet anlända.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Det sena regnet skall falla över Guds folk. En mäktig ängel skall komma ned från himlen, och hela jorden skall upplysas av hans härlighet.” Review and Herald, 21 april 1891.

As the Lion of the tribe of Judah began to open the broader understanding of the latter rain, He led His people to the book of Joel, which is a primary point of reference of the latter rain. At that point some of those men who had joined the movement post September 11, 2001, determined that the insects of Joel that destroy God’s vine, leading up to the awakening of the Midnight Cry, represented Islam. They could not or would not see that the insects represented Rome.

När Lejonet av Juda stam började öppna den vidare förståelsen av det sena regnet, ledde Han sitt folk till Joels bok, som är en huvudsaklig hänvisningspunkt för det sena regnet. Vid den tidpunkten kom några av de män som hade anslutit sig till rörelsen efter den 11 september 2001 fram till att de insekter i Joel som fördärvar Guds vinranka och leder fram till uppvaknandet av Midnattsropet representerade islam. De kunde inte eller ville inte inse att insekterna representerade Rom.

The powerful light that had been brought about by recognizing the triple application of prophecy in regards to the three woes added an unsanctified logical support to their claim that the insects represented Islam. As is always the case, once a private interpretation is entertained a wresting of the Scriptures takes place in an attempt to uphold the false premise. In their work to uphold their view they demonstrated that they did not understand the principle of type and antitype.

Det kraftfulla ljus som hade framkommit genom att man insåg profetians trefaldiga tillämpning i fråga om de tre veerna gav ett ohelgat logiskt stöd åt deras påstående att insekterna representerade islam. Så är det alltid: när en privat uttolkning får insteg sker en förvrängning av Skrifterna i ett försök att upprätthålla den falska premissen. I sitt arbete med att försvara sin uppfattning visade de att de inte förstod principen om typ och antityp.

In theological and biblical studies, the terms “type” and “antitype” are used to describe a relationship between two elements, where one prefigures or foreshadows the other. This concept often falls under the broader categories of “shadow” and “substance.”

Inom teologiska och bibliska studier används termerna ”typ” och ”antityp” för att beskriva ett förhållande mellan två element, där det ena förebådar eller förebildar det andra. Detta begrepp faller ofta inom de vidare kategorierna ”skugga” och ”substans”.

A type is an event, person, or institution in the Old Testament that prefigures or foreshadows a corresponding event, person, or institution in the New Testament. It serves as a symbolic precursor. The antitype is the fulfillment or actualization of the type. It is the reality that was foreshadowed by the type. The concept of “shadow” and “substance” parallels the relationship between type and antitype. The “shadow” represents the (type), whereas the “substance” represents the (antitype).

En typ är en händelse, person eller institution i Gamla testamentet som förebådar eller förutspeglar en motsvarande händelse, person eller institution i Nya testamentet. Den tjänar som en symbolisk föregångare. Antitypen är typens uppfyllelse eller förverkligande. Den är den verklighet som förebådades av typen. Begreppen ”skugga” och ”substans” motsvarar förhållandet mellan typ och antityp. ”Skuggan” representerar (typen), medan ”substansen” representerar (antitypen).

> Let no man therefore judge you in meat, or in drink, or in respect of an holyday, or of the new moon, or of the sabbath days: Which are a shadow of things to come; but the body is of Christ. Colossians 2:16, 17.

> Låt därför ingen döma er för vad ni äter eller dricker, eller i fråga om högtid eller nymånad eller sabbatsdagar: Dessa är en skugga av det som skulle komma; men verkligheten hör Kristus till. Kolosserbrevet 2:16, 17.

> For the law having a shadow of good things to come, and not the very image of the things, can never with those sacrifices which they offered year by year continually make the comers thereunto perfect. Hebrews 10:1.

> Ty lagen har en skugga av de goda ting som skulle komma, men inte tingens verkliga gestalt, och kan därför aldrig med de offer som ständigt frambärs år efter år fullkomna dem som träder fram därmed. Hebreerbrevet 10:1.

In the post September 11, 2001 controversy over Joel, and the correct identification of papal Rome as symbolized by four insects, thus outlining the progressive destruction of Laodicean Adventism, those arguing that the insects were Islam, not only placed an unsanctified emphasis upon the triple application of the three woes, but they also pointed to types which pointed to the antitype of Rome, and claimed those types actually identified Islam. In doing so, they gave evidence that they either did not truly understand the principle of type and antitype, or they believed misrepresenting the types was a worthy means to justify the end.

I kontroversen efter den 11 september 2001 om Joel och den korrekta identifieringen av det påvliga Rom såsom symboliserat av fyra insekter, och därmed tecknande den fortskridande förstörelsen av laodiceisk adventism, lade de som hävdade att insekterna var islam inte bara en osanktionerad betoning vid den trefaldiga tillämpningen av de tre veen, utan de hänvisade också till förebilder som pekade på Rom såsom motbilden och påstod att dessa förebilder i själva verket identifierade islam. Därigenom gav de bevis för att de antingen inte verkligen förstod principen om förebild och motbild, eller att de ansåg att en förvrängning av förebilderna var ett godtagbart medel för att rättfärdiga ändamålet.

In the current controversy over Rome, there is once again evidence that those holding to the flawed idea that the “robbers” of Daniel chapter eleven, verse fourteen is the United States do not correctly understand both the triple application of prophecy, or the principle of type and antitype.

I den nuvarande kontroversen om Rom finns det återigen bevis för att de som omfattar den felaktiga uppfattningen att ”våldsmännen” i Daniel kapitel elva, vers fjorton, är Förenta staterna, inte rätt förstår vare sig profetians trefaldiga tillämpning eller principen om typ och antityp.

When those who hold the view that the “robbers” are the United States seek to uphold their position they employ an application of a triple application of the three Rome’s, to supposedly prove that modern Rome, the third manifestation of Rome is the United States. Trusting that they are not purposely bearing false witness, and that they are only manifesting a blind ignorance of the rules of a triple application of prophecy, they employ a prophetic characteristic of the first two Rome’s and argue that a characteristic of Rome’s history identifies modern Rome.

När de som hyser uppfattningen att ”rövarna” är Förenta staterna söker upprätthålla sin ståndpunkt, tillämpar de en trefaldig tillämpning av de tre Rom, för att förment bevisa att det moderna Rom, den tredje manifestationen av Rom, är Förenta staterna. I förtröstan på att de inte avsiktligt bär falskt vittnesbörd, utan endast ger uttryck åt en blind okunnighet om reglerna för en trefaldig tillämpning av profetian, använder de ett profetiskt kännetecken hos de två första Rom och hävdar att ett kännetecken i Roms historia identifierar det moderna Rom.

Pagan Rome is the first of three prophetic fulfillments of Rome. In Daniel chapter eight pagan Rome is the masculine little horn. In chapter two pagan Rome is statecraft. In Daniel seven pagan Rome divides into a ten-fold kingdom.

Det hedniska Rom är den första av tre profetiska uppfyllelser av Rom. I Daniel kapitel åtta är det hedniska Rom det maskulina lilla hornet. I kapitel två är det hedniska Rom statskonst. I Daniel 7 delas det hedniska Rom upp i ett tiodelat rike.

The second manifestation of Rome is papal Rome, who in chapter eight is the feminine little horn, and who is churchcraft in chapter two, and who is the horn speaking blasphemies and plucks up three horns in chapter seven. Pagan Rome is a singular power, but papal Rome is a twofold power, representing the papal church as ruling over the statecraft of the previous political structures of pagan Rome. In 1798, the papal power received its deadly wound, but it did not cease to be a church, it only ceased to be a beast of Bible prophecy for the civil power it had previously controlled was removed.

Roms andra manifestation är det påvliga Rom, vilket i det åttonde kapitlet är det feminina lilla hornet, och vilket är kyrkovälde i det andra kapitlet, och vilket är det horn som talar hädelser och rycker upp tre horn i det sjunde kapitlet. Det hedniska Rom är en enskild makt, men det påvliga Rom är en tvåfaldig makt och representerar den påvliga kyrkan såsom härskande över statsväsendet i de föregående politiska strukturerna i det hedniska Rom. År 1798 fick den påvliga makten sitt dödliga sår, men den upphörde inte att vara en kyrka; den upphörde endast att vara ett odjur i Bibelns profetior, ty den civila makt som den tidigare hade behärskat blev undanröjd.

The second Rome is papal Rome and it only functioned as a power (beast) of Bible prophecy when it had the ability to control the power of the state to carry out its blasphemous plans. The first Rome was a singular power, the second Rome was a twofold power and the third Rome is a threefold power. The three manifestations of Rome are governed by the same principles as every triple application of prophecy. Prophetically there are three woes, three Babylon’s, three Rome’s and three Elijah’s. In terms of type and antitype the first two manifestation of any of the triple applications are types which provide the shadow of the third fulfillment, which is the antitype and substance of the triple application of prophecy.

Det andra Rom är det påvliga Rom, och det fungerade endast som en makt (vilddjur) i Bibelns profetia när det hade förmågan att kontrollera statsmakten för att genomföra sina hädiska planer. Det första Rom var en enskild makt, det andra Rom var en tvåfaldig makt och det tredje Rom är en trefaldig makt. Roms tre manifestationer styrs av samma principer som varje tredubbel tillämpning av profetian. Profetiskt finns det tre verop, tre Babylon, tre Rom och tre Elia. I fråga om förebild och motbild är de två första manifestationerna i varje tredubbel tillämpning förebilder som tillhandahåller skuggan av den tredje uppfyllelsen, vilken är motbilden och substansen i profetians tredubbla tillämpning.

With Rome the characteristics of the first two Rome’s identify that both pagan and papal Rome gave the title of Pontifex Maximus to their ruler. Therefore, the title of the ruler of modern Rome would be Pontifex Maximus, a title never attributed to any president of the United States. The first two Rome’s would overcome three geographical obstacles in order to establish the authority upon the throne of their specific period of history. There is no evidence of the United States overcoming three geographical obstacles leading up to 1798.

När det gäller Rom utmärker de två första Rom sig genom att både det hedniska och det påvliga Rom gav titeln Pontifex Maximus åt sin härskare. Därför skulle den moderne Roms härskares titel vara Pontifex Maximus, en titel som aldrig har tillskrivits någon av Förenta staternas presidenter. De två första Rom skulle övervinna tre geografiska hinder för att upprätta myndigheten på tronen under sin särskilda period i historien. Det finns inga belägg för att Förenta staterna övervann tre geografiska hinder fram till 1798.

The first two Rome’s had a specific period of time identified when they would rule supremely. In verse twenty-four of Daniel eleven pagan Rome is identified ruling for a “time,” or three hundred and sixty years, which it did from the Battle of Actium in 31 BC, until the year 330 AD. Repeatedly papal Rome is identified as ruling for twelve hundred and sixty years after the three horns were removed, from 538 until 1798. In Isaiah chapter twenty-three the United States is identified as reigning for seventy symbolic years, as the days of one king, but it never removed three geographical obstacles in advance of its ruling for seventy symbolic years.

De två första Rom hade en särskild tidsperiod angiven då de skulle härska suveränt. I vers tjugofyra i Daniel elva identifieras det hedniska Rom som regerande under en ”tid”, eller tre hundra sextio år, vilket det gjorde från slaget vid Actium år 31 f.Kr. till år 330 e.Kr. Upprepade gånger identifieras det påvliga Rom som regerande i ettusen tvåhundra sextio år efter att de tre hornen hade avlägsnats, från 538 till 1798. I Jesaja kapitel tjugotre identifieras Förenta staterna som regerande i sjuttio symboliska år, såsom en konungs dagar, men det undanröjde aldrig tre geografiska hinder före sitt herravälde under sjuttio symboliska år.

Modern Rome is represented as overcoming the three geographical obstacles of the king of the south, the glorious land and Egypt in Daniel chapter eleven, verses forty to forty-two, and when those three obstacles are defeated and brought into the submission of Rome they then form the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. John also informs us that the papal beast’s deadly wound is healed and that it then rules for forty-two symbolic months.

Det moderna Rom framställs som övervinnande de tre geografiska hinder som utgörs av konungen i söder, det härliga landet och Egypten i Daniel kapitel elva, verserna fyrtio till fyrtiotvå, och när dessa tre hinder besegras och bringas under Roms underkastelse, bildar de därefter den trefaldiga föreningen av draken, vilddjuret och den falske profeten. Johannes upplyser oss också om att det påvliga vilddjurets dödliga sår helas och att det därefter härskar i fyrtiotvå symboliska månader.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Och jag såg ett av dess huvuden såsom sårat till döds; och dess dödliga sår blev läkt. Och hela världen förundrade sig över vilddjuret. Och de tillbad draken, som hade givit makt åt vilddjuret; och de tillbad vilddjuret och sade: Vem är lik vilddjuret? Vem kan strida mot det? Och åt det gavs en mun som talade stora ord och hädelser; och makt gavs åt det att fortsätta i fyrtiotvå månader. Uppenbarelseboken 13:3–5.

The beast that rules for forty-two symbolic months after its deadly wound is healed is the Roman power.

Vilddjuret som regerar i fyrtiotvå symboliska månader efter att dess dödliga sår har läkts är den romerska makten.

> The prophecy of Revelation 13 declares that the power represented by the beast with lamblike horns shall cause ‘the earth and them which dwell therein’ to worship the papacy—there symbolized by the beast ‘like unto a leopard.’ . .. In both the Old and the New World, the papacy will receive homage in the honor paid to the Sunday institution, that rests solely upon the authority of the Roman Church.” The Great Controversy, 578.

> Profetian i Uppenbarelseboken 13 förkunnar att den makt som framställs genom vilddjuret med horn likt ett lams skall förmå ”jorden och dem som bor därpå” att tillbe påvedömet — här symboliserat genom vilddjuret ”likt en leopard”. … I både den gamla och den nya världen kommer påvedömet att mottaga hyllning genom den ära som visas söndagsinstitutionen, vilken uteslutande vilar på den Romerska kyrkans auktoritet.” Den stora striden, 578.

Pagan, the first Rome, ruled supremely for three hundred and sixty years in fulfillment of Daniel chapter eleven, verse twenty-four, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter eight, verse nine.

Den första Rom, det hedniska, härskade suveränt i trehundrasextio år i uppfyllelse av Daniel kapitel elva, vers tjugofyra, och detta gjorde det efter att ha undanröjt tre geografiska hinder i uppfyllelse av Daniel kapitel åtta, vers nio.

Papal, the second Rome ruled supremely for twelve hundred and sixty years in fulfillment of several passages of Scripture, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter seven, verses eight and twenty.

Det påvliga, det andra Rom, härskade med högsta makt i ettusen tvåhundrasextio år i uppfyllelse av flera skriftställen, och det gjorde det efter att ha avlägsnat tre geografiska hinder i uppfyllelse av Daniel kapitel sju, verserna åtta och tjugo.

Modern Rome overcomes the king of the south in verse forty of Daniel eleven, and then in verse forty-one it overcomes the glorious land and in verse forty-two it overcomes Egypt. Modern Rome is the king of the north of Daniel chapter eleven.

Det moderna Rom övervinner kungen i söder i Daniel elfte kapitel, vers fyrtio, och därefter övervinner det det härliga landet i vers fyrtioett och Egypten i vers fyrtiotvå. Det moderna Rom är kungen i norr i Daniel kapitel elva.

Pagan, the first Rome, was a persecuting power, and papal, the second Rome, was a persecuting power and therefore modern Rome will be a persecuting power.

Det hedniska, det första Rom, var en förföljande makt, och det påvliga, det andra Rom, var en förföljande makt, och därför kommer det moderna Rom att vara en förföljande makt.

The United States will participate in the third persecution accomplished by modern Rome, but this doesn’t identify the United States as the papal power, it simply identifies a characteristic of the United States’ relationship to the papal power in the last days.

Förenta staterna kommer att delta i den tredje förföljelse som genomförs av det moderna Rom, men detta identifierar inte Förenta staterna som den påvliga makten; det identifierar helt enkelt ett kännetecken på Förenta staternas förhållande till den påvliga makten i den sista tiden.

Those who wish to argue that the United States is the “robbers of thy people” in the last days employ the triple application of the three Rome’s to incorrectly identify the United States. The flawed method they employ in the context of a triple application is based upon identifying a characteristic of the first two Rome’s, and insisting that a prophetic characteristic of Rome, and not Rome itself, is the third Rome.

De som önskar hävda att Förenta staterna är ”rövarna av ditt folk” i de sista dagarna använder den trefaldiga tillämpningen av de tre Rom för att felaktigt identifiera Förenta staterna. Den bristfälliga metod de använder inom ramen för en trefaldig tillämpning bygger på att identifiera en egenskap hos de två första Romen och sedan hävda att en profetisk egenskap hos Rom, och inte Rom självt, är det tredje Rom.

They identify Constantine’s first historical Sunday law in 321 AD, and then papal Rome’s Sunday law in 538 AD, to claim the soon-coming Sunday law in the United States defines the United States as modern Rome, and they also mix their flawed application by associating Jesus’ warning to flee when the “abominations of desolation” spoken of by Daniel, as the Sunday law. The “abomination of desolation” Jesus spoke of, points to two Sunday laws in the last days, but it is a very different symbolism in that it is a warning to flee, not the warning to shun the mark of the beast. Their flawed idea doesn’t even address that there are two specific Sunday laws in the last days.

De identifierar Konstantins första historiska söndagslag år 321 e.Kr., och därefter det påvliga Roms söndagslag år 538 e.Kr., för att hävda att den snart kommande söndagslagen i Förenta staterna definierar Förenta staterna som det moderna Rom, och de sammanblandar dessutom sin felaktiga tillämpning genom att förknippa Jesu varning att fly när ”förödelsens styggelse”, om vilken Daniel har talat, visar sig, med söndagslagen. Den ”förödelsens styggelse” som Jesus talade om pekar på två söndagslagar i den sista tiden, men symboliken är av ett helt annat slag, eftersom det är en varning att fly, inte varningen att sky odjurets märke. Deras felaktiga uppfattning berör inte ens att det finns två specifika söndagslagar i den sista tiden.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains: Let him which is on the housetop not come down to take any thing out of his house: Neither let him which is in the field return back to take his clothes. And woe unto them that are with child, and to them that give suck in those days! But pray ye that your flight be not in the winter, neither on the sabbath day. Matthew 24:15–20.

> När ni därför får se förödelsens styggelse, om vilken profeten Daniel har talat, stå på helig plats — den som läser må förstå — då må de som är i Judeen fly till bergen. Den som är på taket må inte gå ner för att hämta något ur sitt hus, och den som är ute på åkern må inte vända tillbaka för att hämta sina kläder. Ve dem som är havande och dem som ammar i de dagarna! Men be att er flykt inte sker om vintern eller på sabbaten. Matteus 24:15–20.

“The abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet,” was a sign which Jesus gave to His people that identified when they should flee from the coming destruction of Jerusalem as pagan Rome besieged and thereafter destroyed the sanctuary and city from the year 66 to the year 70 AD.

”Förödelsens styggelse, om vilken är talat genom profeten Daniel,” var ett tecken som Jesus gav sitt folk och som angav när de skulle fly från den kommande förstörelsen av Jerusalem, när det hedniska Rom belägrade och därefter ödelade helgedomen och staden från år 66 till år 70 e.Kr.

> “Jesus declared to the listening disciples the judgments that were to fall upon apostate Israel, and especially the retributive vengeance that would come upon them for their rejection and crucifixion of the Messiah. Unmistakable signs would precede the awful climax. The dreaded hour would come suddenly and swiftly. And the Saviour warned His followers: ‘When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) then let them which be in Judea flee into the mountains.’ Matthew 24:15, 16; Luke 21:20, 21. When the idolatrous standards of the Romans should be set up in the holy ground, which extended some furlongs outside the city walls, then the followers of Christ were to find safety in flight. When the warning sign should be seen, those who would escape must make no delay. . ..

> ”Jesus tillkännagav för de lyssnande lärjungarna de domar som skulle drabba det avfälliga Israel, och särskilt den vedergällande hämnd som skulle komma över dem för deras förkastande och korsfästelse av Messias. Omisskännliga tecken skulle föregå den fruktansvärda kulmen. Den fruktade stunden skulle komma plötsligt och hastigt. Och Frälsaren varnade sina efterföljare: ’När ni därför får se förödelsens styggelse, som omtalats genom profeten Daniel, stå på helig plats — den som läser må förstå det — då må de som är i Judeen fly till bergen.’ Matteus 24:15, 16; Lukas 21:20, 21. När romarnas avgudiska standar skulle resas på den heliga marken, som sträckte sig några stadier utanför stadsmurarna, då skulle Kristi efterföljare finna trygghet i flykten. När varningstecknet syntes, fick de som ville undkomma inte göra något dröjsmål....”

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. . . . Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 25, 30.

> ”Inte en enda kristen omkom vid Jerusalems förstörelse. Kristus hade gett sina lärjungar en varning, och alla som trodde hans ord vakade efter det utlovade tecknet.... Utan dröjsmål flydde de till en trygg plats — staden Pella i Pereens land, på andra sidan Jordan.” Den stora striden, 25, 30.

As the year 538 approached, the Christians of that era recognized that the church had been corrupted by a compromise with the religion of paganism, and based upon the warning of Christ, and in conjunction with the light given through the apostle Paul’s testimony in 2 Thessalonians chapter two, they fled into the prophetic wilderness of the twelve hundred and sixty years.

När året 538 närmade sig, insåg den tidens kristna att kyrkan hade blivit fördärvad genom en kompromiss med hedendomens religion, och på grundval av Kristi varning, och i förening med det ljus som gavs genom aposteln Paulus vittnesbörd i Andra Thessalonikerbrevet kapitel två, flydde de in i den profetiska vildmarken under de ett tusen två hundra sextio åren.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> ”Men före Kristi återkomst skulle viktiga händelseutvecklingar i den religiösa världen, förutsagda i profetian, äga rum. Aposteln förklarade: ’Låten eder icke så snart bringas ur fattningen eller förskräckas, varken genom ande eller genom ord eller genom brev, såsom om det vore från oss, som om Kristi dag vore inne. Låten ingen bedra eder på något sätt; ty den dagen kommer icke, med mindre avfallet först kommer och syndens människa uppenbaras, fördärvets son, han som sätter sig upp mot och förhäver sig över allt som kallas Gud eller föremål för dyrkan, så att han såsom Gud sätter sig i Guds tempel och utger sig för att vara Gud.’

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> ”Paulus ord fick inte misstolkas. Man fick inte lära att han genom särskild uppenbarelse hade varnat tessalonikerna för Kristi omedelbara ankomst. En sådan ståndpunkt skulle orsaka förvirring i tron; ty besvikelse leder ofta till otro. Aposteln varnade därför bröderna att inte ta emot något sådant budskap såsom kommande från honom, och han fortsatte med att betona det faktum att den påvliga makten, så tydligt beskriven av profeten Daniel, ännu skulle träda fram och föra krig mot Guds folk. Innan denna makt hade fullbordat sitt dödliga och hädiska verk, skulle det vara fåfängt för församlingen att se fram emot sin Herres ankomst. ’Kommer ni inte ihåg’, frågade Paulus, ’att jag sade er detta, medan jag ännu var hos er?’”

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> Fruktansvärda var de prövningar som skulle komma över den sanna kyrkan. Redan vid den tid då aposteln skrev hade ”laglöshetens hemlighet” redan börjat verka. Den utveckling som skulle äga rum i framtiden skulle ske ”efter Satans verkan, med all kraft och tecken och lögnens under, och med all orättfärdighetens förförelse bland dem som går förlorade.”

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> ”Särskilt högtidligt är apostelns uttalande beträffande dem som vägrar att ta emot ”kärleken till sanningen”. ”Därför”, förklarade han om alla som avsiktligt skulle förkasta sanningens budskap, ”skall Gud sända dem en kraftig villfarelse, så att de tror på lögnen, för att alla de skall bli fördömda som inte trodde sanningen utan hade sin lust i orättfärdigheten.” Människor kan inte ostraffat förkasta de varningar som Gud i sin barmhärtighet sänder dem. Från dem som framhärdar i att vända sig bort från dessa varningar drar Gud tillbaka sin Ande och överlämnar dem åt de bedrägerier som de älskar.” Apostlagärningarna, 265, 266.

The compromise between paganism and the church was the warning sign that led the Christians of that era to separate from papal Rome, but it should be noted that the light that Paul contributed to Jesus’ warning to flee, is the same passage that William Miller came to understand that “the daily” of the book of Daniel represented pagan Rome. The prophetic relationship between pagan Rome restraining, and then falling away in order for papal Rome to ascend to the throne was a truth that must be understood, for the consequences of not recognizing the prophetic relationship would bring strong delusion upon those who did not love that truth. Sister White addresses the same history:

Kompromissen mellan hedendomen och kyrkan var varningstecknet som ledde de kristna i den eran till att skilja sig från det påvliga Rom, men det bör noteras att det ljus som Paulus bidrog med till Jesu varning att fly, är samma ställe som William Miller kom att förstå som att ”det dagliga” i Daniels bok representerade det hedniska Rom. Det profetiska förhållandet mellan att det hedniska Rom höll tillbaka, och sedan föll bort för att det påvliga Rom skulle kunna bestiga tronen, var en sanning som måste förstås, ty följderna av att inte känna igen det profetiska förhållandet skulle medföra en kraftig villfarelse över dem som inte älskade den sanningen. Syster White behandlar samma historia:

> “It required a desperate struggle for those who would be faithful to stand firm against the deceptions and abominations which were disguised in sacerdotal garments and introduced into the church. The Bible was not accepted as the standard of faith. The doctrine of religious freedom was termed heresy, and its upholders were hated and proscribed.

> Det krävdes en förtvivlad kamp av dem som ville vara trogna för att stå fasta mot de bedrägerier och styggelser som var förklädda i prästerliga skrudar och införda i kyrkan. Bibeln godtogs inte som trons norm. Läran om religionsfrihet betecknades som kätteri, och dess förespråkare hatades och förföljdes.

> “After a long and severe conflict, the faithful few decided to dissolve all union with the apostate church if she still refused to free herself from falsehood and idolatry. They saw that separation was an absolute necessity if they would obey the word of God. They dared not tolerate errors fatal to their own souls, and set an example which would imperil the faith of their children and children’s children. To secure peace and unity they were ready to make any concession consistent with fidelity to God; but they felt that even peace would be too dearly purchased at the sacrifice of principle. If unity could be secured only by the compromise of truth and righteousness, then let there be difference, and even war.” The Great Controversy, 45, 46.

> ”Efter en lång och svår strid beslöt de få trogna att upplösa all förening med den avfälliga kyrkan, om hon fortfarande vägrade att befria sig från lögn och avgudadyrkan. De insåg att åtskillnad var en absolut nödvändighet om de skulle lyda Guds ord. De vågade inte tolerera villfarelser ödesdigra för sina egna själar och ge ett exempel som skulle utsätta deras barns och barnbarns tro för fara. För att trygga fred och enhet var de beredda att göra varje eftergift som var förenlig med trohet mot Gud; men de kände att till och med fred skulle köpas till ett alltför högt pris om principen offrades. Om enhet kunde vinnas endast genom kompromiss med sanning och rättfärdighet, då må det hellre råda skiljaktighet, ja till och med krig.” The Great Controversy, 45, 46.

The prophetic relationship between the United States and the papacy in the last days has been typified, and emphasized, by Paul’s identification of the relationship between pagan and papal Rome leading up to 538 AD. In the triple application of Rome, pagan Rome fulfilled Jesus words identifying the abomination of desolation as a sign to flee, and papal Rome also fulfilled Jesus’ words. Sister White identifies another fulfillment of Christ’s words.

Det profetiska förhållandet mellan Förenta staterna och påvedömet i den yttersta tiden har förebildats och betonats genom Paulus identifiering av förhållandet mellan det hedniska och det påvliga Rom fram till år 538 e.Kr. I den trefaldiga tillämpningen av Rom uppfyllde det hedniska Rom Jesu ord, som identifierade förödelsens styggelse som ett tecken att fly, och det påvliga Rom uppfyllde också Jesu ord. Syster White identifierar ännu en uppfyllelse av Kristi ord.

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> ”Det är inte nu tid för Guds folk att fästa sina hjärtan vid världen eller samla sin skatt där. Tiden är inte långt borta då vi, liksom de första lärjungarna, skall tvingas söka en tillflykt på öde och ensliga platser. Såsom Jerusalems belägring av de romerska härarna var signalen till flykt för de kristna i Judeen, så skall vårt lands maktövertagande genom dekretet som påbjuder den påvliga sabbaten vara en varning för oss. Då blir det tid att lämna de stora städerna, som en förberedelse för att lämna de mindre och söka undangömda hem på avskilda platser bland bergen.” Testimonies, band 5, 464.

For the Christians of Christ’s time period the warning identified when to flee Jerusalem. In the fifth and sixth century the warning for the Christians led them to flee into the wilderness.

För de kristna på Kristi tid angav varningen när de skulle fly från Jerusalem. Under det femte och sjätte århundradet ledde varningen de kristna att fly ut i öknen.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . .. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ. Revelation 12:6, 15–17.

> Och kvinnan flydde ut i öknen, där hon har en plats som Gud har berett åt henne, för att man där skulle föda henne i ett tusen två hundra sextio dagar. ... Och åt kvinnan gavs den stora örnens två vingar, för att hon skulle flyga ut i öknen till sin plats, där hon får näring en tid och tider och en halv tid, undan ormens ansikte. Och ormen sprutade ur sin mun vatten som en flod efter kvinnan, för att hon skulle föras bort av floden. Men jorden hjälpte kvinnan, och jorden öppnade sin mun och uppslukade floden som draken hade sprutat ur sin mun. Och draken vredgades på kvinnan och gick bort för att föra krig mot de övriga av hennes säd, dem som håller Guds bud och har Jesu Kristi vittnesbörd. Uppenbarelseboken 12:6, 15–17.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of the thing, for He is Alpha and Omega. The warning of the abomination of desolation in the history of papal Rome was recognized when the papal power was recognized as standing in the holy place.

Jesus belyser alltid slutet på en sak genom dess början, ty Han är Alfa och Omega. Varningen om förödelsens styggelse i den påvliga Roms historia blev igenkänd när den påvliga makten igenkändes såsom stående på den heliga platsen.

The warning is recorded by Matthew, Mark and Luke, and each reference has a slight variation of words. Matthew states, “When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place,” and Mark states, “when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not.” Luke states, “when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains.”

Varningen återges av Matteus, Markus och Lukas, och varje hänvisning uppvisar en liten variation i ordalydelsen. Matteus säger: ”När ni därför får se ’förödelsens styggelse’, som omtalats genom profeten Daniel, stå på helig plats,” och Markus säger: ”när ni får se ’förödelsens styggelse’, som omtalats genom profeten Daniel, stå där den inte borde stå.” Lukas säger: ”när ni får se Jerusalem omringat av härar, då vet att dess ödeläggelse är nära. Då må de som är i Judeen fly till bergen.”

All three testimonies apply together. In a more specific application, Luke’s reference of Jerusalem being compassed with armies identifies the warning that when pagan Rome began its siege against Jerusalem in the year 66 AD, that Christians still in Jerusalem were to immediately flee. Matthew’s reference of “the holy place,” corresponds with Paul identifying the “man of sin” who “sitteth in the temple of God, showing himself that he is God,” thus representing the papal fulfillment of the “abomination of desolation.” Mark identifies the abomination of desolation standing where it ought not, and it corresponds to the warning to flee given to Adventism in the last days. Two of the warnings are associated with the command that whoever reads the warning should understand, and they all address a sign that was to inform the Christians of the era to flee.

Alla tre vittnesbörden gäller tillsammans. I en mer specifik tillämpning identifierar Lukas hänvisning till att Jerusalem skulle omringas av härar varningen att när det hedniska Rom påbörjade sin belägring av Jerusalem år 66 e.Kr., skulle de kristna som ännu befann sig i Jerusalem omedelbart fly. Matteus hänvisning till ”den heliga platsen” motsvarar Paulus identifiering av ”laglöshetens människa”, som ”sätter sig i Guds tempel och föreger sig vara Gud”, och representerar därmed den påvliga uppfyllelsen av ”förödelsens styggelse”. Markus identifierar förödelsens styggelse stå där den inte borde stå, och detta motsvarar den varning att fly som gavs åt adventismen i de sista dagarna. Två av varningarna är förbundna med befallningen att den som läser varningen bör förstå, och de behandlar alla ett tecken som skulle underrätta de kristna i den aktuella tidsåldern om att fly.

The false application of a triple application that is misrepresented by those who claim the “robbers of thy people” are the United States, identifies that when the “abomination of desolation” is fulfilled at the Sunday law in the United States, that the Sunday law that then is enforced identifies the United States as Modern Rome, for pagan and papal Rome both previously enforced a Sunday law.

Den felaktiga tillämpningen av en tredubbel tillämpning, sådan den förvrängs av dem som hävdar att ”ditt folks rövare” är Förenta staterna, innebär att när ”förödelsens styggelse” uppfylls vid söndagslagen i Förenta staterna, så identifierar den söndagslag som då verkställs Förenta staterna som det moderna Rom, ty både det hedniska och det påvliga Rom upprätthöll tidigare en söndagslag.

The problem with that flawed application is that the Sunday law of pagan Rome took place in the year 321 AD, but pagan Rome’s fulfillment of the “abomination of desolation” was fulfilled in the year 66 AD, 255 years before the Sunday law of 321 AD. So too, the compromise that produced the “man of sin” was already occurring in the time of Paul, who said, “the mystery of iniquity doth already work,” yet the papal Sunday law came over four centuries later. The first two witnesses in a triple application of prophecy establish the characteristics of the third fulfillment of the last days. The “abomination of desolation” in the last days, upon two historical witnesses, and three biblical records of Christ’s words, represents a warning to flee, not the enforcement of a Sunday law.

Problemet med den felaktiga tillämpningen är att den hedniska Romens söndagslag tillkom år 321 e.Kr., men den hedniska Romens uppfyllelse av ”förödelsens styggelse” ägde rum år 66 e.Kr., 255 år före söndagslagen år 321 e.Kr. På samma sätt pågick den kompromiss som frambringade ”syndens människa” redan på Paulus tid, han som sade: ”laglöshetens hemlighet är redan verksam”, medan den påvliga söndagslagen kom mer än fyra århundraden senare. De två första vittnena i en trefaldig tillämpning av profetian fastställer kännetecknen för den tredje uppfyllelsen i den sista tiden. ”Förödelsens styggelse” i den sista tiden representerar, på grundval av två historiska vittnen och tre bibliska återgivningar av Kristi ord, en varning att fly, inte genomdrivandet av en söndagslag.

In the next article we will break down why the application is flawed in the context of established rules associated with a triple application of prophecy, and why the identification of the Sunday law in the context of the warning given by Christ is a misrepresentation of prophetic history.

I nästa artikel kommer vi att redogöra för varför tillämpningen är felaktig i ljuset av de etablerade regler som är förknippade med en trefaldig tillämpning av profetian, och varför identifieringen av söndagslagen i sammanhanget av den varning som gavs av Kristus är en felaktig framställning av den profetiska historien.

> “This compromise between paganism and Christianity resulted in the development of ‘the man of sin’ foretold in prophecy as opposing and exalting himself above God. That gigantic system of false religion is a masterpiece of Satan’s power—a monument of his efforts to seat himself upon the throne to rule the earth according to his will.” The Great Controversy, 50.

> ”Denna kompromiss mellan hedendom och kristendom ledde till utvecklingen av ’syndens människa’, som i profetian förutsagts skulle stå emot och upphöja sig över Gud. Detta gigantiska system av falsk religion är ett mästerverk av Satans makt — ett monument över hans strävanden att sätta sig själv på tronen för att härska över jorden enligt sin vilja.” The Great Controversy, 50.

Back to Articles