Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Six

Daniels bok - nummer etthundrasjuttiosex

Divine Revelation and the Final Awakening: Insights from Daniel’s Vision

Gudomlig uppenbarelse och det slutliga uppvaknandet: insikter från Daniels syn

Author

Jeff Pippenger

Published

April 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Daniel chapter ten, Gabriel is accomplishing the work of presenting the complete interpretation of the book of Daniel to God’s last day people. Daniel represents God’s last day people, who, in the book of Revelation, are the one hundred and forty-four thousand. As such, the one hundred and forty-four thousand awaken to recognize they have been scattered, as represented by Daniel in chapter nine. They also awaken to the understanding that the great test by which their eternal destiny is decided is the image of the beast test, which takes place before they are sealed, and before probation closes at the Sunday law in the United States. They are mourning the disappointment that confronted them on July 18, 2020, and in that condition, they are given a view of Christ in the Most Holy Place, as represented by Isaiah in chapter six.

I Daniels tionde kapitel utför Gabriel verket att framlägga den fullständiga uttydningen av Daniels bok för Guds sista tidens folk. Daniel representerar Guds sista tidens folk, vilka i Uppenbarelseboken är de etthundrafyrtiofyra tusen. Således vaknar de etthundrafyrtiofyra tusen upp till insikten att de har blivit förskingrade, såsom framställt genom Daniel i kapitel nio. De vaknar också upp till förståelsen att det stora prov genom vilket deras eviga öde avgörs är vilddjurets bilds prövning, vilken äger rum innan de beseglas och innan nådatiden avslutas vid söndagslagen i Förenta staterna. De sörjer över den besvikelse som mötte dem den 18 juli 2020, och i det tillståndet får de en åsyn av Kristus i det allra heligaste, såsom framställt genom Jesaja i kapitel sex.

That vision, as represented by both Daniel and Isaiah allows them to see their corrupted condition before the Lord of glory, and both are humbled into the dust. Isaiah then hears the question asking who God would send to His people, and Isaiah volunteers, but he is first purified.

Denna syn, sådan den framställs hos både Daniel och Jesaja, låter dem se sitt fördärvade tillstånd inför härlighetens Herre, och båda ödmjukas till stoftet. Jesaja hör därefter frågan om vem Gud skulle sända till sitt folk, och Jesaja anmäler sig villigt, men först renas han.

> Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. Isaiah 6:5–8.

> Då sade jag: Ve mig! Ty jag förgås; ty jag är en man med orena läppar, och jag bor mitt ibland ett folk med orena läppar; ty mina ögon har sett Konungen, HERREN Sebaot. Då flög en av seraferna till mig, och i sin hand hade han ett glödande kol, som han hade tagit med tång från altaret. Och han rörde vid min mun med det och sade: Se, detta har rört vid dina läppar; så är din missgärning borttagen, och din synd försonad. Och jag hörde Herrens röst säga: Vem skall jag sända, och vem vill gå för oss? Då sade jag: Här är jag; sänd mig. Jesaja 6:5–8.

Isaiah was purified with a coal from off the altar, and Daniel was purified by beholding the looking glass causative vision, that causes the beholder to change into the image he beholds. Isaiah is told to take the message to a people who hearing do not hear, and seeing do not see.

Jesaja renades med ett glödande kol från altaret, och Daniel renades genom att skåda den spegelliknande, kausativa synen, som får den som betraktar att förvandlas till den avbild han skådar. Jesaja får befallning att bära budskapet till ett folk som hör utan att höra och ser utan att se.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:9, 10.

> Och han sade: Gå och säg till detta folk: Ni skall höra och höra, men inte förstå; ni skall se och se, men inte förnimma. Förhärda detta folks hjärta, gör deras öron tröga och tillslut deras ögon, så att de inte ser med sina ögon och hör med sina öron och förstår med sitt hjärta och omvänder sig och blir helade. Jesaja 6:9, 10.

Isaiah wishes to know how long he must interact with the people who understand and perceive not, so he asks the question of, “how long?”

Jesaja önskar få veta hur länge han måste ha att göra med det folk som inte förstår och inte uppfattar; därför ställer han frågan: ”Hur länge?”

> Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. Isaiah 6:11, 12.

> Då sade jag: Herre, hur länge? Och han svarade: Till dess att städerna bli ödelagda och utan invånare, och husen utan människor, och landet blir fullständigt öde, och Herren har fört människorna långt bort, och förödelsen är stor mitt i landet. Jesaja 6:11, 12.

The land that is the subject of Bible prophecy in the last days is the United States, who is “utterly desolated,” when national ruin is brought about by the national apostasy of the Sunday law. Verse forty-one of Daniel eleven, has been typified by verse sixteen of the same chapter. In verse forty-one the “great forsaking in the midst of the land” is identified as “many” being overthrown. Isaiah’s message, which was referred to by Jesus, when He addressed the quibbling Jews in His history among men, identifies that when a former covenant people are being passed by, they then have ears and eyes that do not understand or perceive. Isaiah’s message represents the final call to Laodicean Adventism, which ends at the Sunday law, where Laodicean Adventism is spewed out of the mouth of the Lord.

Det land som är föremål för Bibelns profetia i den yttersta tiden är Förenta staterna, som blir ”fullständigt ödelagt”, när nationell undergång åstadkoms genom den nationella avfälligheten i söndagslagen. Vers fyrtioett i Daniel elva har förebildats genom vers sexton i samma kapitel. I vers fyrtioett identifieras den ”stora övergivenheten mitt i landet” som att ”många” störtas. Jesajas budskap, som Jesus hänvisade till när Han tilltalade de ordklyftiga judarna under sin historia bland människorna, visar att när ett tidigare förbundsfolk blir förbigånget, har de öron och ögon som inte förstår eller uppfattar. Jesajas budskap representerar den sista kallelsen till laodiceisk adventism, vilken slutar vid söndagslagen, där laodiceisk adventism spys ut ur Herrens mun.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Han skall också rycka in i det härliga landet, och många länder skall bli omkullkastade; men dessa skall undkomma ur hans hand: Edom och Moab och de främsta av Ammons barn. Daniel 11:41.

Isaiah and Daniel are given the responsibility to present the final call to Laodicea, and at Daniel’s third touch in chapter ten he is strengthened for the task.

Jesaja och Daniel anförtros uppgiften att framföra den sista kallelsen till Laodicea, och vid Daniels tredje beröring i kapitel tio blir han styrkt för uppgiften.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Daniel 10:18, 19.

> Därefter kom åter en som till utseendet var lik en människa och rörde vid mig, och han styrkte mig och sade: Du högt älskade man, frukta inte. Frid vare med dig; var stark, ja, var stark. Och när han hade talat till mig, blev jag styrkt och sade: Min herre må tala, ty du har styrkt mig. Daniel 10:18, 19.

Daniel was strengthened to give the message that he came to understand when Michael descended in chapter ten. Isaiah was informed that he would need to give the message until the Sunday law. At the Sunday law a remnant would be established.

Daniel blev styrkt att framföra det budskap som han kom att förstå när Mikael steg ner i kapitel tio. Jesaja fick veta att han skulle behöva framföra budskapet ända fram till söndagslagen. Vid söndagslagen skulle en kvarleva upprättas.

> Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:11–13.

> Då sade jag: Herre, hur länge? Och han svarade: Till dess att städerna ligger öde utan invånare och husen utan människor och landet är fullständigt förött, och Herren har fört människorna långt bort, och förödelsen är stor mitt i landet. Men ännu skall en tiondel finnas kvar i det, och den skall vända tillbaka och bliva uppäten; såsom en terebint och såsom en ek, vilkas rotstock är kvar i dem, när de fäller sina löv, så skall den heliga säden vara dess rotstock. Jesaja 6:11–13.

When there would be “a great forsaking in the midst of the land” (at the Sunday law), there would be manifested a “tenth,” whose “substance” is “the holy seed.” The root of the Hebrew word translated as “tenth,” is “tithe.” The Lord will have a “tithe” that have “returned,” at the Sunday law.

När det skulle bli ”ett stort övergivande mitt i landet” (vid söndagslagen), skulle en ”tiondel” uppenbaras, vars ”substans” är ”den heliga säden”. Roten till det hebreiska ord som översatts med ”tiondel” är ”tionde”. Herren kommer att ha ett ”tionde” som har ”återvänt” vid söndagslagen.

> And all the tithe of the land, whether of the seed of the land, or of the fruit of the tree, is the Lord’s: it is holy unto the Lord. And if a man will at all redeem ought of his tithes, he shall add thereto the fifth part thereof. And concerning the tithe of the herd, or of the flock, even of whatsoever passeth under the rod, the tenth shall be holy unto the Lord. Leviticus 27:30–32.

> Och all tionde av landet, vare sig av landets säd eller av trädens frukt, tillhör Herren; det är heligt åt Herren. Och om en man alls vill lösa något av sitt tionde, skall han lägga därtill en femtedel. Och vad beträffar tiondet av nötboskapen eller småboskapen, av allt som går under herdestaven, skall var tionde djur vara heligt åt Herren. Tredje Moseboken 27:30–32.

The “tenth” that “returns” are holy unto the Lord, and they are the Lord’s portion.

Den ”tionde” som ”vänder åter” är helig åt Herren, och den är Herrens del.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Ty HERRENS del är hans folk; Jakob är lotten av hans arvedel. 5 Moseboken 32:9.

Those who have returned before the Sunday law, are those represented by Jeremiah who have suffered the first disappointment, to whom the Lord had promised that if they would return, they would be the Lord’s mouth, or His spokesmen.

De som har återvänt före söndagslagen är de som förebildas av Jeremia, vilka har lidit den första besvikelsen, och åt vilka Herren hade lovat att om de ville återvända, skulle de vara Herrens mun, eller Hans talesmän.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Dina ord blev funna, och jag åt dem; och ditt ord blev för mig mitt hjärtas fröjd och glädje; ty jag är uppkallad efter ditt namn, Herre, härskarornas Gud. Jag satt inte i de hånfullas församling och gladde mig inte; jag satt ensam för din hands skull, ty du hade fyllt mig med förbittring. Varför är min smärta beständig och mitt sår obotligt, så att det vägrar att läkas? Skulle du då för mig vara som en lögnaktig bäck, som vatten som sviker? Därför säger Herren så: Om du omvänder dig, skall jag låta dig komma tillbaka, och du skall stå inför mitt ansikte; och om du skiljer det dyrbara från det usla, skall du vara som min mun. De må vända tillbaka till dig, men du skall inte vända tillbaka till dem. Och jag skall göra dig för detta folk till en befäst mur av koppar; och de skall strida mot dig, men de skall inte övervinna dig; ty jag är med dig för att frälsa dig och rädda dig, säger Herren. Och jag skall befria dig ur de ogudaktigas hand, och jag skall återlösa dig ur de våldsammas hand. Jeremia 15:16–21.

The remnant or tenth that returns in Isaiah’s testimony were to be eaten, for they were given God’s message, and His Word was to be eaten. They were those who would be God’s mouth, and in so doing they would present God’s Word that was to be eaten by those seeking salvation. Jeremiah did not sit in the “assembly of mockers,” for, as with Daniel, when he saw the vision the “assembly of mockers” fled. Jeremiah had thought God lied to him, for God’s hand had allowed the first disappointment of April 19, 1844 in Millerite history, and July 18, 2020 in the last days. The promise for Jeremiah was that if he would “return,” and in Isaiah’s passage, the “tenth” “returns.”

Den kvarleva eller tiondel som återvänder i Jesajas vittnesbörd skulle ätas, ty dem gavs Guds budskap, och hans ord skulle ätas. De var dem som skulle vara Guds mun, och genom att göra så skulle de frambära Guds ord, vilket skulle ätas av dem som sökte frälsning. Jeremia satt inte i ”de hånfullas församling”, ty liksom Daniel, när han såg synen, flydde ”de hånfullas församling”. Jeremia hade tänkt att Gud hade ljugit för honom, ty Guds hand hade tillåtit den första besvikelsen den 19 april 1844 i milleritisk historia, och den 18 juli 2020 i de sista dagarna. Löftet till Jeremia var att om han ville ”vända åter”, och i Jesajas avsnitt ”återvänder” ”tiondelen”.

If Jeremiah “returns,” he is part of Isaiah’s “tenth,” which is holy, and is the Lord’s portion, whose “substance,” is in them. The Hebrew word “substance” means a pillar, and to be made into a “pillar,” is the promise given to the Philadelphians.

Om Jeremia ”vänder tillbaka”, är han en del av Jesajas ”tionde”, som är heligt och är Herrens andel, vilkas ”substans” är i dem. Det hebreiska ordet ”substans” betyder en pelare, och att bli gjord till en ”pelare” är det löfte som gavs till filadelfierna.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Den som segrar skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig mer gå ut därifrån; och jag skall skriva på honom min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ner från himlen, från min Gud; och jag skall skriva på honom mitt nya namn. Den som har öron må höra vad Anden säger till församlingarna. Uppenbarelseboken 3:12, 13.

The “pillar,” that is their “substance,” represents the combination of Divinity and humanity, for Christ is the “pillar” that supports the temple.

”Pelaren”, det vill säga deras ”substans”, representerar föreningen av gudomlighet och mänsklighet, ty Kristus är den ”pelare” som bär upp templet.

> “While in this state of despondency I had a dream that made a deep impression upon my mind. I dreamed of seeing a temple, to which many persons were flocking. Only those who took refuge in that temple would be saved when time should close. All who remained outside would be forever lost. The multitudes without who were going about their various ways, derided and ridiculed those who were entering the temple, and told them that this plan of safety was a cunning deception, that in fact there was no danger whatever to avoid. They even laid hold of some to prevent them from hastening within the walls.

> ”Medan jag befann mig i detta tillstånd av modfälldhet hade jag en dröm som gjorde ett djupt intryck på mitt sinne. Jag drömde att jag såg ett tempel, till vilket många människor skyndade. Endast de som tog sin tillflykt i det templet skulle bli frälsta när nådatiden skulle avslutas. Alla som förblev utanför skulle vara för evigt förlorade. Skarorna utanför, som gick sina olika vägar, hånade och förlöjligade dem som gick in i templet och sade till dem att denna frälsningsplan var ett listigt bedrägeri, att det i själva verket inte alls fanns någon fara att undfly. De grep till och med tag i några för att hindra dem från att skynda innanför murarna.

> “Fearing to be ridiculed, I thought best to wait until the multitude dispersed, or until I could enter unobserved by them. But the numbers increased instead of diminishing, and fearful of being too late, I hastily left my home and pressed through the crowd. In my anxiety to reach the temple I did not notice or care for the throng that surrounded me. On entering the building, I saw that the vast temple was supported by one immense pillar, and to this was tied a lamb all mangled and bleeding. We who were present seemed to know that this lamb had been torn and bruised on our account. All who entered the temple must come before it and confess their sins.

> ”Av fruktan för att bli utskrattad ansåg jag det bäst att vänta tills folkskaran hade skingrats, eller tills jag kunde komma in utan att de lade märke till mig. Men antalet ökade i stället för att minska, och av rädsla för att komma för sent lämnade jag hastigt mitt hem och trängde mig fram genom folkmassan. I min iver att nå templet märkte jag inte, och brydde mig inte heller om, trängseln som omgav mig. När jag trädde in i byggnaden såg jag att det väldiga templet bars upp av en enda väldig pelare, och vid denna var ett lamm bundet, sönderslitet och blödande. Vi som var där tycktes veta att detta lamm hade slitits och sargats för vår skull. Alla som trädde in i templet måste träda fram inför det och bekänna sina synder.

> “Just before the lamb were elevated seats, upon which sat a company looking very happy. The light of heaven seemed to shine upon their faces, and they praised God and sang songs of glad thanksgiving that seemed like the music of the angels. These were they who had come before the lamb, confessed their sins, received pardon, and were now waiting in glad expectation of some joyful event.

> ”Strax framför lammet fanns upphöjda säten, på vilka en skara satt och såg mycket lycklig ut. Himlens ljus tycktes lysa över deras ansikten, och de prisade Gud och sjöng glada tacksägelsesånger som lät som änglarnas musik. Dessa var de som hade kommit fram inför lammet, bekänt sina synder, tagit emot förlåtelse och nu väntade i glad förväntan på någon glädjefylld händelse.

> “Even after I had entered the building, a fear came over me, and a sense of shame that I must humble myself before these people. But I seemed compelled to move forward, and was slowly making my way around the pillar in order to face the lamb, when a trumpet sounded, the temple shook, shouts of triumph arose from the assembled saints, an awful brightness illuminated the building, then all was intense darkness. The happy people had all disappeared with the brightness, and I was left alone in the silent horror of night. I awoke in agony of mind and could hardly convince myself that I had been dreaming. It seemed to me that my doom was fixed, that the Spirit of the Lord had left me, never to return.” Testimonies, volume 1, 27.

> ”Även efter det att jag hade trätt in i byggnaden kom en fruktan över mig och en känsla av skam över att jag måste ödmjuka mig inför dessa människor. Men jag tycktes vara tvungen att gå vidare och var långsamt på väg runt pelaren för att stå ansikte mot ansikte med lammet, när en trumpet ljöd, templet skakade, segerrop steg upp från de församlade heliga, ett fruktansvärt ljussken upplyste byggnaden, och sedan blev allt till intensivt mörker. De lyckliga människorna hade alla försvunnit tillsammans med ljusskenet, och jag lämnades ensam kvar i nattens tysta fasa. Jag vaknade i själskval och kunde knappast övertyga mig själv om att jag hade drömt. Det föreföll mig som om mitt öde var beseglat, att Herrens Ande hade lämnat mig för att aldrig återvända.” Testimonies, band 1, s. 27.

The “substance,” that is within the tenth that returns is the “pillar” who supports the temple. Daniel saw the causative vision of the Lamb that was hung upon the pillar, and the Lamb was the “pillar”. When Daniel saw that great vision, he was changed into the image of the pillar, and Isaiah’s tenth, likewise have the “substance” (the pillar), within them, and that substance is to be “eaten”, by all who would enter the temple. Those who enter the temple, and eat the substance, are God’s other flock who respond to the message of the ensign that is lifted up at the Sunday law, when there is a great forsaking in the land. The “holy seed,” that is Isaiah’s substance, is the Lamb that was slain from the foundation of the world.

Den ”substans” som finns inom den tionde som återvänder är den ”pelare” som bär upp templet. Daniel såg den orsakande synen av Lammet som var upphängt på pelaren, och Lammet var ”pelaren”. När Daniel såg denna stora syn blev han förvandlad till pelarens avbild, och Jesajas tionde har likaledes ”substansen” (pelaren) inom sig, och denna substans skall ”ätas” av alla som vill träda in i templet. De som träder in i templet och äter substansen är Guds andra hjord, som gensvarar på banerets budskap, vilket höjs upp vid söndagslagen, när en stor övergivenhet råder i landet. Den ”heliga säden”, som är Jesajas substans, är Lammet som blev slaktat från världens grundläggning.

The tenth who return will be delivered out of the hand of the wicked, when at the Sunday law the separation of Philadelphia and Laodicea is fixed for eternity, and many are then overthrown. Those overthrown are identified as the wicked who do not understand. They will also be delivered out of the hand of the terrible, for they will not receive the mark of the beast.

Den tiondel som återvänder skall räddas ur de ogudaktigas hand, när vid söndagslagen åtskillnaden mellan Filadelfia och Laodicea fastställs för evigheten, och många då blir omkullkastade. De som blir omkullkastade identifieras som de ogudaktiga som inte förstår. De skall också räddas ur den förskräckliges hand, ty de kommer inte att ta emot vilddjurets märke.

> Thus saith the Lord God; I will also make the multitude of Egypt to cease by the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon. He and his people with him, the terrible of the nations, shall be brought to destroy the land: and they shall draw their swords against Egypt, and fill the land with the slain. And I will make the rivers dry, and sell the land into the hand of the wicked: and I will make the land waste, and all that is therein, by the hand of strangers: I the Lord have spoken it. Isaiah 30:10–12.

> Så säger Herren Gud: Också Egyptens myckenhet skall jag göra till intet genom Nebukadressar, konungen i Babels, hand. Han och hans folk med honom, de grymmaste bland folken, skall föras fram för att fördärva landet; och de skall dra sina svärd mot Egypten och fylla landet med slagna. Och jag skall göra floderna torra och sälja landet i de ondas hand; och jag skall ödelägga landet och allt som är däri genom främlingars hand. Jag, Herren, har talat det. Jesaja 30:10–12.

The “terrible of nations” is the proxy army of the king of the north. The ensign that is lifted up at the Sunday law are delivered out of the hand of the foolish, or wicked virgins, and are also delivered out of the hand of the terrible of nations. The issue that we are addressing here is that Isaiah, and Daniel, and Jeremiah, and Ezekiel, and John are all used to represent the resurrection and empowerment of the one hundred and forty-four thousand who return from the disappointment of July 18, 2020. In Daniel’s final vision, the vision given by the river Hiddekel, Daniel is made to understand both the internal and external visions of God’s prophetic Word, and he is strengthened to present that message.

”Folkens förskräckelse” är konungen i norrs ställföreträdande här. Fänikan som upplyftes vid söndagslagen blir räddad ur de dåraktiga, eller ogudaktiga, jungfrurnas hand och blir också räddad ur folkens förskräckelses hand. Den fråga som vi här behandlar är att Jesaja, och Daniel, och Jeremia, och Hesekiel, och Johannes alla används för att representera de etthundrafyrtiofyratusens uppståndelse och bemyndigande, vilka återvänder från besvikelsen den 18 juli 2020. I Daniels sista syn, den syn som gavs vid floden Hiddekel, får Daniel förstå både de inre och yttre synerna i Guds profetiska ord, och han blir styrkt att framställa detta budskap.

The message of the internal and external is brought together with the prophetic definition of the head, or “fortress,” in verse ten, which identifies the Ukraine war that is currently being carried out by Putin. That key of identifying the head, has an internal and external application, and the beginning of that war marks the period when both heads become a subject of prophecy. The fortress or head as Russia identifies the second proxy war, that leads to the third proxy war, which marks the beginning of World War III, as typified by the battle of Panium in verse fifteen.

Budskapet om det inre och det yttre sammanförs med den profetiska definitionen av huvudet, eller ”fästningen”, i vers tio, vilken identifierar Ukrainakriget som för närvarande förs av Putin. Den nyckeln för att identifiera huvudet har en inre och en yttre tillämpning, och början av det kriget markerar den period då båda huvudena blir ett föremål för profetia. Fästningen eller huvudet såsom Ryssland identifierar det andra ombudskriget, vilket leder till det tredje ombudskriget, som markerar början på tredje världskriget, såsom förebildat av slaget vid Panium i vers femton.

Verse sixteen is the Sunday law, and therefore from 2014, when the Ukrainian war commenced, as represented in verses eleven and twelve, until the Sunday law the final work involved with the sealing of God’s people is accomplished. Gabriel’s interpretation in Daniel chapter eleven, represents the message that sanctifies, or seals God’s people. To miss that fact is to miss everything. The prophecy that is unsealed, which in the book of Revelation is called the Revelation of Jesus Christ, and which the book of Revelation identifies as being unsealed just before the close of probation, is a specific passage from the book of Daniel.

Vers sexton är söndagslagen, och därför fullbordas från år 2014, då det ukrainska kriget började, såsom framställt i verserna elva och tolv, fram till söndagslagen det sista verk som är förbundet med beseglingen av Guds folk. Gabriels uttydning i Daniel kapitel elva representerar det budskap som helgar, eller beseglar, Guds folk. Att missa detta faktum är att missa allting. Den profetia som avförseglas, vilken i Uppenbarelseboken kallas Jesu Kristi uppenbarelse, och som Uppenbarelseboken identifierar som avförseglad strax före prövotidens slut, är ett bestämt avsnitt ur Daniels bok.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Och han sade till mig: Försegla inte profetians ord i denna bok, ty tiden är nära. Den som gör orätt, må fortsätta att göra orätt; och den som är oren, må fortsätta att vara oren; och den som är rättfärdig, må fortsätta att vara rättfärdig; och den som är helig, må fortsätta att vara helig. Uppenbarelseboken 22:10, 11.

In the last days, there is a specific time when the final prophecy is unsealed, for the verse says “the time is at hand.” That very expression located in the final chapter of Revelation is found also in the first chapter.

I de sista dagarna finns det en bestämd tid då den sista profetian blir avseglad, ty versen säger att ”tiden är nära”. Just detta uttryck, som återfinns i Uppenbarelsebokens sista kapitel, finns också i det första kapitlet.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Jesu Kristi uppenbarelse, som Gud gav honom för att visa sina tjänare vad som snart måste ske; och han sände och gav till känna den genom sin ängel åt sin tjänare Johannes, som vittnade om Guds ord och om Jesu Kristi vittnesbörd och om allt det han såg. Salig är den som läser, och de som hör orden i denna profetia och bevarar det som är skrivet i den; ty tiden är nära. Uppenbarelseboken 1:1–3.

Two hundred and twenty, and therefore twenty-two, are symbols of the combination of Divinity with humanity, and the final work of the third angel, which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, is accomplished within the prophetic context of the parable of the ten virgins. The wise virgins of the last days suffered their first disappointment on July 18, 2020, and they were scattered as dead bones in the street of Revelation chapter eleven, until July of 2023, twenty-two years after the sealing process began in 2001. The “time was then at hand,” and the Lord then raised up a “voice in the wilderness” who had received the message from Gabriel, who had received it from Christ, who had received it from the Father.

Tvåhundratjugo, och därmed tjugotvå, är symboler för föreningen av gudomlighet med mänsklighet, och den tredje ängelns avslutande verk, vilket är förseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, fullbordas inom den profetiska kontexten av liknelsen om de tio jungfrurna. De visa jungfrurna i de sista dagarna led sin första besvikelse den 18 juli 2020, och de låg kringspridda som döda ben på gatan i Uppenbarelsebokens elfte kapitel, fram till juli 2023, tjugotvå år efter att förseglingsprocessen började år 2001. ”Tiden var då inne”, och Herren upprättade då en ”röst i öknen” som hade mottagit budskapet från Gabriel, som hade mottagit det från Kristus, som hade mottagit det från Fadern.

The voice then began to send the message to the churches, and it has been sent in the electronic fashion where it can be read and or heard, currently in over sixty languages. The portion of prophecy that was unsealed, that is that message is found in the book of Daniel.

Rösten började därefter sända budskapet till församlingarna, och det har sänts på elektronisk väg där det kan läsas och/eller höras, för närvarande på över sextio språk. Den del av profetian som avseglades, det vill säga detta budskap, finns i Daniels bok.

> “The book that was sealed is not the Revelation, but that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days. The angel commanded, ‘But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end.’ Daniel 12:4.” Acts of the Apostles, 585.

> ”Boken som var förseglad är inte Uppenbarelseboken, utan den del av Daniels profetia som avser de sista dagarna. Ängeln befallde: ’Men du, Daniel, håll orden hemliga och försegla boken intill ändens tid.’ Daniel 12:4.” Apostlagärningarna, 585.

The “portion of the prophecy of Daniel relating to the last days,” is verse forty. It is not simply verse forty, it is the portion of verse forty that is represented after the time of the end in 1989, and before the Sunday law of verse forty-one. The history of verse forty that has no mention within the verse itself is the portion of prophecy relating to the last days that was sealed up, and that since July, 2023 has been being unsealed for those who choose to see and hear.

Den ”del av Daniels profetia som avser de sista dagarna” är vers fyrtio. Det är inte enbart vers fyrtio; det är den del av vers fyrtio som framställs efter ändens tid år 1989 och före söndagslagen i vers fyrtioett. Den historia i vers fyrtio som inte omnämns i själva versen är den del av profetian som avser de sista dagarna och som var förseglad, och som sedan juli 2023 har hållit på att avförseglas för dem som väljer att se och höra.

Verse forty records nothing of the history that follows the collapse of the Soviet Union in 1989, until the Sunday law of verse forty-one, but it does provide the prophetic platform that other lines of prophecy are to be placed upon. Those who are unwilling to see and hear that the methodology of line upon line is the latter rain methodology do not have the ability to see the hidden history of verse forty, and that is the history that is the Revelation of Jesus Christ, which Gabriel came to interpret for John and Daniel.

Vers fyrtio redovisar ingenting av den historia som följer på Sovjetunionens sammanbrott år 1989, ända fram till söndagslagen i vers fyrtioett, men den tillhandahåller den profetiska plattform på vilken andra profetiska linjer skall placeras. De som inte är villiga att se och höra att metodiken rad på rad är den sena regnets metodik har inte förmågan att se den dolda historien i vers fyrtio, och det är den historia som är Jesu Kristi uppenbarelse, vilken Gabriel kom för att uttolka för Johannes och Daniel.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “At Berea Paul again commenced his work by going into the synagogue of the Jews to preach the gospel of Christ. He says of them, ‘These were more noble than those in Thessalonica, in that they received the word with all readiness of mind, and searched the Scriptures daily, whether those things were so. Therefore many of them believed; also of honorable women which were Greeks, and of men, not a few.’

> I Berea började Paulus åter sitt arbete med att gå in i judarnas synagoga för att predika Kristi evangelium. Om dem säger han: ”Dessa var ädlare än de i Thessalonika, i det att de tog emot ordet med all villighet och dagligen rannsakade Skrifterna för att se om detta förhöll sig så. Därför kom många av dem till tro, likaså inte få ansedda grekiska kvinnor och män.”

> “In the presentation of the truth, those who honestly desire to be right will be awakened to a diligent searching of the Scriptures. This will produce results similar to those that attended the labors of the apostles in Berea. But those who preach the truth in these days meet many who are the opposite of the Bereans. They cannot controvert the doctrine presented to them, yet they manifest the utmost reluctance to investigate the evidence offered in its favor, and assume that even if it is the truth it is a matter of little consequence whether or not they accept it as such. They think that their old faith and customs are good enough for them. But the Lord, who sent out his ambassadors with a message to the world, will hold the people responsible for the manner in which they treat the words of his servants. God will judge all according to the light which has been presented to them, whether it is plain to them or not. It is their duty to investigate as did the Bereans. The Lord says through the prophet Hosea: ‘My people are destroyed for lack of knowledge; because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee.’

> ”När sanningen framställs, kommer de som uppriktigt önskar handla rätt att väckas till ett flitigt rannsakande av Skrifterna. Detta kommer att frambringa resultat liknande dem som följde apostlarnas arbete i Berea. Men de som förkunnar sanningen i dessa dagar möter många som är motsatsen till bereerna. De kan inte vederlägga den lära som läggs fram för dem, men ändå visar de den yttersta ovilja att undersöka de bevis som anförs till dess förmån och utgår från att även om det är sanningen, så är det av ringa betydelse huruvida de antar den som sådan eller inte. De menar att deras gamla tro och sedvänjor är tillräckligt goda för dem. Men Herren, som sände ut sina sändebud med ett budskap till världen, kommer att hålla människorna ansvariga för det sätt på vilket de bemöter sina tjänares ord. Gud kommer att döma alla efter det ljus som har framställts för dem, vare sig det är klart för dem eller inte. Det är deras plikt att undersöka, såsom bereerna gjorde. Herren säger genom profeten Hosea: ’Mitt folk förgörs av brist på kunskap; eftersom du har förkastat kunskapen, skall också jag förkasta dig.’”

> “The minds of the Bereans were not narrowed by prejudice, and they were willing to investigate and receive the truths preached by the apostles. If the people of our time would follow the example of the noble Bereans, in searching the Scriptures daily, and in comparing the messages brought to them with what is there recorded, there would be thousands loyal to God’s law where there is one today. But many who profess to love God have no desire to change from error to truth, and they cling to the pleasing fables of the last days. Error blinds the mind and leads from God; but truth gives light to the mind, and life to the soul.” Sketches from the Life of Paul, 87, 88.

> ”Beroéernas sinnen var inte förträngda av fördomar, och de var villiga att undersöka och ta emot de sanningar som predikades av apostlarna. Om människorna i vår tid ville följa de ädla beroéernas exempel, genom att dagligen rannsaka Skrifterna och jämföra de budskap som förs till dem med det som där finns nedtecknat, skulle det finnas tusentals som var lojala mot Guds lag där det i dag finns en. Men många som bekänner sig älska Gud har ingen önskan att byta villfarelse mot sanning, och de håller fast vid de tilltalande fablerna i de sista dagarna. Villfarelse förblindar sinnet och leder bort från Gud; men sanningen ger ljus åt sinnet och liv åt själen.” Sketches from the Life of Paul, 87, 88.

Back to Articles