Article

# Panium - Number Eight

Panium – nummer åtta

Third Line Overview

Översikt över den tredje linjen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Seleukos III Keraunos regerade en kort tid som kung från 226 till 223 f.Kr., innan han mördades eller dog under mystiska omständigheter. Seleukos III var Antiochos III:s omedelbare företrädare. De båda bröderna representerar ”sönerna” i vers tio, och de representerar Reagan och Bush år 1989.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Men hans söner skall uppröras och samla en myckenhet av stora stridskrafter; och den ene skall förvisso komma och skölja fram och tränga igenom; därefter skall han åter vända tillbaka och uppröras ända till hans fäste. Daniel 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Vers tio är den tredje raden, och den representerar ”ändens tid” år 1989. Den hör samman med vers fyrtio i kapitel elva och Jesaja 8:8. Sambandet mellan dessa tre verser identifierar att vers elva representerar det nuvarande ukrainska kriget, med Putin och Zelenskyj som de motståndare som representeras i slaget vid Rafia, vilket framställs i vers elva. Vers tolv identifierar följderna av det ukrainska kriget och Putins öde. Vers tretton till femton är slaget vid Panium.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Temat i den tionde versen är ”ändens tid”, och i överensstämmelse med de principer som är förbundna med sanningens avförsegling vid ”ändens tid” återges i versen, även om den endast är en enda vers, en mångfald av profetiska linjer. Den tionde versen anger början på den dolda historien i vers fyrtio, vilken utmärker början på den tredje ängelns rörelse och förseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Versen knyter an till de sju tiderna i Tredje Moseboken tjugosex, sådana de identifieras i synen som börjar i Jesaja kapitel sju. Detta samband utmärker föreningen av gudomlighet med mänsklighet, vilket är fullbordandet av gudaktighetens hemlighet under den sjunde basunens ljudande, vilken är Islams tredje ve.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Versen utmärker 1989 som ändens tid, och genom anknytningen till de sju tiderna i Tredje Moseboken 26 innefattar den William Millers grundläggande sanning och upproret år 1863. Versen inleder den dolda historien i vers fyrtio. Den är därför ett väsentligt inslag i den kunskapsökning som kommer vid ändens tid år 1989 och inleder den profetiska framställningen av de yttre händelser som utgör den dolda historien i vers fyrtio, och genom sin anknytning till de sju tiderna identifierar den också de inre händelserna i historien mellan 1989 och söndagslagen.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Talet tio är en symbol för en prövning, och versernas samband med synen i Jesaja sju lägger tonvikten på att förstå sanningen.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Ty Syriens huvud är Damaskus, och Damaskus huvud är Resin; och inom sextiofem år skall Efraim bli krossat, så att det inte mer är ett folk. Och Efraims huvud är Samaria, och Samarias huvud är Remaljas son. Om ni inte tror, skall ni sannerligen inte bli befästa. Jesaja 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Ni kommer inte att bli befästa om ni inte tror att ett ”huvud” representerar en huvudstad (Samaria och Damaskus) och en kung (Resin och Remaljas son Pekah). Om ni inte förstår dessa tre utbytbara symboler, i sammanhanget av Jesaja åtta, vers åtta, (vilket är samma syn som kapitel sju) då kommer ni inte att kunna identifiera Putin och Ryssland som kungen i södern i vers elva till femton.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> Därför se, Herren låter nu flodens vatten komma över dem, starkt och mäktigt, nämligen Assyriens kung och hela hans härlighet; och det skall stiga över alla dess bäckfåror och gå över alla dess bräddar. Och det skall tränga in i Juda; det skall svämma över och gå fram, det skall nå ända upp till halsen; och utbredandet av dess vingar skall fylla vidden av ditt land, o Immanuel. Jesaja 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Temat i vers tio är en trestegs prövningsprocess som börjar vid ändens tid och leder fram till nådatidens avslutning vid söndagslagen.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Och han sade: Gå din väg, Daniel; ty dessa ord skall förbli tillslutna och förseglade intill ändens tid. Många skall renas och göras vita och luttras; men de ogudaktiga skall handla ogudaktigt, och ingen av de ogudaktiga skall förstå; men de visa skall förstå. Daniel 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

Vid ”ändens tid” blir Daniels bok ”upplåst”, och en trefaldig prövningsprocess, sådan den framställs genom orden ”renade och gjorda vita och prövade”, tar sin början. De ”visa” förstår, men de ”ogudaktiga” förstår inte. Deras brist på förståelse leder, liksom deras brist på olja i liknelsen om de tio jungfrurna, till att de går under.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går under av brist på kunskap; eftersom du har förkastat kunskapen, skall också jag förkasta dig, så att du inte längre får vara präst åt mig. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Hosea 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Orden ”mitt folk” betyder ett förbundsfolk, och detta förbundsfolk skall förkastas och förgöras för ”brist på kunskap”. Söndagslagen i Förenta staterna är den vägmark där ting glöms eller ihågkoms. Kom ihåg sabbatsdagen är den närvarande sanningen vid den tidpunkten. Det är där Tyrus sköka blir ihågkommen. Det är där Gud kommer ihåg Babylons synder i Uppenbarelseboken.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Och jag hörde en annan röst från himlen säga: Gå ut från henne, mitt folk, för att ni inte skall bli delaktiga i hennes synder och för att ni inte skall få del av hennes plågor. Ty hennes synder har nått ända upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes missgärningar. Vedergäll henne såsom hon har vedergällt er, och ge henne dubbelt igen efter hennes gärningar; i den bägare som hon har fyllt, fyll åt henne dubbelt. Uppenbarelseboken 18:4–6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Det är där som barnen, eller den profetiska sista generationen av laodiceisk adventism, blir avskuren. Det är där som de som Daniel kallar de ”ogudaktiga” visar att de hade ”glömt” Guds lag, och den del av Guds lag som de glömde är Guds profetiska regler eller lagar. Sammanhanget visar tydligt att de saknar den ”kunskap” som ökas när Daniels bok avförseglas. Daniel ställer de ”visa” i kontrast till de ”ogudaktiga”, och Jesus de ”visa jungfrurna” i kontrast till de ”oförståndiga jungfrurna”. Amos identifierar samma klass som ”sköna jungfrur”, såsom dem som inte förmår finna det profetiska budskap som representeras av öster, norr och haven.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Se, dagar kommer, säger Herren Gud, då jag skall sända en hungersnöd i landet, inte hunger efter bröd eller törst efter vatten, utan efter att höra Herrens ord. Och de skall irra från hav till hav och från norr ända till öster; de skall springa hit och dit för att söka Herrens ord men inte finna det. På den dagen skall de sköna jungfrurna och de unga männen digna av törst. De som svär vid Samarias synd och säger: Din gud, Dan, lever; och: Beershebas gudstjänstordning lever; också de skall falla och aldrig mer resa sig. Amos 8:11–14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Det budskap som de inte kan finna framställs genom den plats där de söker, när de ”irra omkring från hav till hav och från norr ända till öster.” Amos säger att dessa ”fagra jungfrur” befinner sig i en ”hungersnöd” efter att höra ”Herrens ord”, och att ”på den dagen skall de springa hit och dit för att söka Herrens ord, men de skall inte finna det.” Det budskap som blev avförseglat ur Daniels bok vid ändens tid år 1989, till uppfyllelse av såväl vers fyrtio som vers tio i kapitel elva, sammanfattas i de två sista verserna i kapitel elva.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Men rykten från öster och från norr skall förskräcka honom; därför skall han dra ut i stor vrede för att förgöra och tillintetgöra många. Och han skall slå upp sitt palats’ tält mellan haven vid det härliga heliga berget; men han skall gå mot sitt slut, och ingen skall hjälpa honom. Daniel 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

De dåraktiga, sköna och ogudaktiga jungfrur som saknar oljan, budskapet från öster, norr och haven, vilka förkastade kunskapen och Guds förbund och lag, blir ihågkomna av Gud vid söndagslagen. Tre strider framställs i verserna tio till och med femton. Jag skiljer dessa tre strider åt i tre historiska skeenden, men de utgör också en linje när de betraktas tillsammans, ty vers tio öppnar ”ändens tid” och inleder därför en trestegsprövningsprocess.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Vers tio står i förbindelse med de sju tiderna i Tredje Moseboken tjugosex och därmed med adventismens grundvalar och William Millers verk. Det andra steget av de tre stegen är ett visuellt prov som började när ljuset i vers elva och det ukrainska kriget trädde fram. Det andra provet är visuellt och representerar ett prov rörande vår förmåga att urskilja aktuella händelser i ljuset av Guds profetiska ord. Det tredje provet är slaget vid Panium i vers femton, där Simon Barjonas namn ändrades till Petrus, och därmed utmärkte beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen strax innan nådatiden avslutas vid söndagslagen i vers sexton.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

När vi betraktar Antiochus Magnus framträdande i vart och ett av de tre slag som återges i vers tio, elva och femton, ser vi också i historien i vers nio till sexton den falske profetens uppgång och fall i Bibelns profetia.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Verserna ett till och med fyra identifierar drakmaktens uppgång och fall. Verserna nio och tio identifierar respektive 1798 och 1989, och därigenom identifierar verserna nio till och med sexton den falske profetens uppgång och fall. Verserna fyrtio till och med fyrtiofem representerar vilddjurets uppgång och fall. Verserna nio och tio överensstämmer också med vers fyrtios två ”ändens tider” år 1798 och 1989.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Syster White klargör tydligt för oss att ett missförstånd av ”ändens tid” leder till förvirring beträffande var profetiorna ska tillämpas.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> ”Många gör i dag samma sak, år 1897, därför att de inte har haft erfarenhet av det prövande budskap som innefattas i den första, den andra och den tredje ängelns budskap. Det finns de som rannsakar Skrifterna för att finna bevis för att dessa budskap fortfarande ligger i framtiden. De sammanställer beläggen för budskapens sannfärdighet, men de underlåter att ge dem deras rätta plats i den profetiska historien. Därför är sådana i fara att vilseleda folket beträffande budskapens rätta placering. De ser och förstår inte ändens tid, eller när budskapen skall placeras. Guds dag kommer med smygande steg, men de förment visa och stora männen pladdrar om ’högre utbildning’, som de antar har sitt ursprung hos ändliga människor. De känner inte till tecknen på Kristi ankomst eller på världens ände.” Sermons and Talks, band 1, 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Det tionde versens tema är ”ändens tid”, och i kapitel elva identifieras flera ”ändens tider”. Om du ”inte ser och förstår” ”ändens tider” i kapitel elva, kommer du inte att veta när du ska ”placera budskapen”. Hon säger: ”det finns sådana som rannsakar Skrifterna”, och liksom hos alla profeter riktar sig hennes ord till de sista dagarna; därför är de som hon där identifierar i de sista dagarna en grupp som inte förstår ändens tid, och de är således också Amos’ ”fagra jungfrur”, som faller och aldrig mer reser sig.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

I kapitel elva, vers ett, står Darius och Cyrus tillsammans för att utmärka ändens tid år 1989. När Ptolemaios drog till Babylon och förde den nordlige kungen bort i fångenskap till Egypten år 246 f.Kr., och därmed i sin tur förebildade 1798 såsom framställt i verserna sju till nio, var det en ”ändens tid”. Vers tio är ”ändens tid” år 1989.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 är slutet på de två tusen fem hundra tjugo åren av förskingring mot Israels norra rike, vilka började år 723 f.Kr. Tolv hundra sextio år senare, år 538, härskade påvedömet i tolv hundra sextio år fram till 1798. 1798 är en ”ändens tid”, ty det är slutet på de sju tiderna, och även på de tolv hundra sextio åren, liksom på de tolv hundra nittio åren i Daniels tolfte kapitel. 1798 är en ”ändens tid”, och därför är även 538 en ”ändens tid”. 538 är slutet på de tolv hundra sextio år då hedendomen förtrampade Guds helgedom och hans härskara, vilket föregick att påvedömet utförde samma verk under samma tidsrymd.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

538 representerar påvemaktens upphöjelse, och därigenom representerar det påvemaktens upphöjelse återigen vid söndagslagen. Söndagslagen identifierar en ”ändens tid”. Därför markerar vers sexton, liksom vers ett, sju till nio och vers tio, alla ”ändens tid”. Denna sanning skall förstås av dem som vet när budskapen skall placeras. Pompejus uppfyllde vers sexton när han intog Jerusalem. Han följdes av Julius Caesar, Augustus Caesar och Tiberius Caesar. Jesu födelse var en ”ändens tid”, och den ägde rum under Augustus Caesars tid.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> Då skall i hans ställe uppträda en som låter en skatteindrivare gå fram genom rikets härlighet; men inom några få dagar skall han gå under, och det varken genom vrede eller genom strid. Daniel 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Vers tjugo fogar ännu en till förteckningen över ”ändens tider” i kapitel elva, och det gör också kejsar Tiberius, som regerade under Kristi korsfästelse.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> Och i hans ställe skall en föraktlig man träda fram, en åt vilken man inte skall ge rikets ära; men han skall komma utan väsen och genom smicker bemäktiga sig riket. Och likt en översvämmande flods härar skall de sköljas bort inför honom och krossas; ja, också förbundets furste. Daniel 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Korset står i centrum av den profetiska veckan, vilken Kristus kom för att stadfästa med många.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> Och han skall stadfästa förbundet med många under en vecka; och mitt i veckan skall han avskaffa slaktoffer och matoffer, och på styggelsernas vinge skall förödaren komma, intill dess att fullbordan och det som är beslutat utgjuts över den öde. Daniel 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

Mitt i veckan har vi en början och ett slut för de första ett tusen två hundra sextio dagarna, vilka slutade just där de följande ett tusen två hundra sextio dagarna började. Veckan sammanfaller med de sju tider av förskingring som riktades mot det norra riket, vilket representerade både hedendom och påvedöme som trampade ned helgedomen och härskaran.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till den som talade: Hur länge räcker synen om det dagliga offret och förödelsens överträdelse, så att både helgedomen och härskaran blir nedtrampade? Daniel 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

538 är en ”ändens tid”, och den överensstämmer med korset, som också är slutet på en profetisk tidsperiod. 538 och korset utgör två vittnen om att både början och slutet på en profetia profetiskt är utmärkta som en ”ändens tid”.

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Verserna tjugoett och tjugotvå, vers tjugo, vers sexton, vers tio, verserna sju till nio samt vers ett markerar alla ”ändens tid”. Vers tjugotre identifierar det förbund som de mackabeiska judarna slöt med det hedniska Rom under åren 161 till 158 f.Kr. Historien om den hasmoneiska dynastin, från deras första strid ända till dess slut i Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr., representerar den avfälliga protestantismen i Förenta staterna med början år 1844, slutet på en tidsprofetia och därför en ”ändens tid”, och avslutas vid söndagslagen sådan den representeras av år 70 e.Kr.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Vers tjugotre identifierar en ”ändens tid” år 167 f.Kr. vid slaget vid Modein och även år 70 e.Kr., vilka båda förebildar 1844 respektive söndagslagen. Vers tjugotre, verserna tjugoett och tjugotvå, vers tjugo, vers sexton, vers tio, verserna sju till nio samt vers ett markerar alla ”ändens tid”.

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Vers tjugofyra identifierar det trehundrasextioåriga herraväldet för det hedniska Rom och utmärker därmed både början år 31 f.Kr. och slutet år 330 som ”ändens tid”. Vers tjugosju och tjugonio identifierar både början och slutet av den perioden, så vers tjugofyra, vers tjugosju, vers tjugonio, vers tjugotre, verserna tjugoett och tjugotvå, vers tjugo, vers sexton, vers tio, verserna sju till nio och vers ett utmärker alla ”ändens tid”.

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Vers trettioett identifierar år 538, då den förödelsens styggelse blev uppställd, och verserna trettiosex och fyrtio identifierar 1798 som ”ändens tid”. År 538 i vers trettioett och 1798 i verserna trettiosex och fyrtio, verserna tjugosju och tjugonio, vers tjugofyra, vers tjugotre, verserna tjugoett och tjugotvå, vers tjugo, vers sexton, vers tio, verserna sju till nio samt vers ett utmärker alla ”ändens tid”.

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

”Ändens tid” markeras tretton gånger före vers fyrtioett, vilken är söndagslagen och ännu en ”ändens tid”, liksom vers fyrtiofem, då påven går mot sitt slut utan att någon hjälper honom. Femton gånger anges ”ändens tid” i kapitel elva. Temat i vers tio är ”ändens tid”. Den representerar de sanningar som blir öppnade i de etthundrafyrtiofyratusens beseglingstid.

We will continue in the next article.

Vi fortsätter i nästa artikel.

Back to Articles