Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Seven

Daniels bok – nummer femtiosju

Unveiling the Prophetic Secrets of Revelation: A Journey Through End-Time Prophecies

Uppenbarandet av Uppenbarelsebokens profetiska hemligheter: En resa genom ändetidens profetior

Author

Jeff Pippenger

Published

January 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets speak of the end of the world, and all the prophecies meet and end in the book of Revelation. In the book of Revelation, the same line is taken up as in the book of Daniel, for they are the same book. All of these prophetic principles have been firmly recorded in the previous articles. In the book of Revelation, we are informed that just before probation closes there is a prophecy that has been sealed up that is unsealed. These articles have been setting forth the prophetic elements connected to the message in the book of Revelation that is now being unsealed. The message is not a singular prophetic truth, and every element of the message that is being unsealed falls into the category of the Revelation of Jesus Christ.

Alla profeterna talar om världens ände, och alla profetior sammanstrålar och slutar i Uppenbarelseboken. I Uppenbarelseboken tas samma linje upp som i Daniels bok, ty de är samma bok. Alla dessa profetiska principer har fast blivit nedtecknade i de föregående artiklarna. I Uppenbarelseboken får vi veta att det, strax innan nådatiden avslutas, finns en profetia som har varit förseglad och som öppnas. Dessa artiklar har framlagt de profetiska beståndsdelar som är förbundna med budskapet i Uppenbarelseboken som nu öppnas. Budskapet är inte en enskild profetisk sanning, och varje beståndsdel av det budskap som nu öppnas faller inom kategorin Jesu Kristi uppenbarelse.

The message is unsealed just before the close of probation, when the “time is at hand.” The books of Daniel and Revelation, in association with the commentary from the writings of the Spirit of Prophecy, are very specific concerning the process associated with the unsealing of a prophetic message. It is the Lion of the tribe of Judah who accomplishes the unsealing, and when he does so he employs a structured method for presenting the message. He receives the message from the Father, who is represented as holding the Bible as it is sealed with seven seals. The Lion of the tribe of Judah, who is also the root of David and the Lamb that was slain, takes the book from the Father and removes the seals.

Budskapet förseglas upp just före nådatidens slut, när ”tiden är nära”. Daniels och Uppenbarelsebokens böcker är, i förening med kommentaren från Profetians Andes skrifter, mycket tydliga beträffande den process som är förknippad med uppbrytandet av förseglingen på ett profetiskt budskap. Det är Lejonet av Juda stam som åstadkommer uppbrytandet av förseglingen, och när han gör det använder han en strukturerad metod för att framlägga budskapet. Han tar emot budskapet från Fadern, som framställs som den som håller Bibeln sådan den är förseglad med sju sigill. Lejonet av Juda stam, som också är Davids rot och Lammet som blev slaktat, tar boken från Fadern och bryter sigillen.

Jesus then gives the message to Gabriel, who along with other angels conveys the message to a prophet who writes the message and sends it to the churches. When the time to unseal the prophetic message is at hand the opening of the prophetic message produces a three-step testing process, that tests those within the churches who are the target audience of the prophet’s writing, and based upon the individual response of those church members, they determine whether they are in one of two classes. Those that accept the increase of knowledge which is produced by the message that is unsealed are identified as the “wise,” and those who do not are identified by Daniel as the “wicked,” and by Matthew as the “foolish”.

Jesus ger därefter budskapet till Gabriel, som tillsammans med andra änglar förmedlar budskapet till en profet, vilken skriver ned budskapet och sänder det till församlingarna. När tiden för att öppna det profetiska budskapet är inne frambringar öppnandet av det profetiska budskapet en trefaldig prövningsprocess, som prövar dem inom församlingarna som utgör målgruppen för profetens skrift, och utifrån dessa församlingsmedlemmars individuella gensvar avgör de om de tillhör den ena av två grupper. De som tar emot den tillväxt i kunskap som frambringas genom det budskap som öppnas identifieras som de ”visa”, och de som inte gör det identifieras av Daniel som de ”ogudaktiga”, och av Matteus som de ”dåraktiga”.

All of these factors connected with the unsealing of the final prophetic secret are addressed and emphasized in verse nine of Revelation seventeen, for it identifies an element of the Revelation of Jesus Christ that will test the two classes of worshippers. It does so by identifying that it is the “wise” that will understand the message that follows the warning flag of the verse.

Alla dessa faktorer som är förbundna med avförseglingen av den sista profetiska hemligheten behandlas och betonas i vers nio i Uppenbarelseboken sjutton, ty där identifieras ett inslag i Jesu Kristi uppenbarelse som kommer att pröva de två klasserna av tillbedjare. Detta sker genom att det anges att det är de ”visa” som kommer att förstå budskapet som följer på versens varningssignal.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> Och här är det sinne som har vishet. De sju huvudena är sju berg, på vilka kvinnan sitter. Och det är sju kungar: fem har fallit, och en är, och den andre har ännu inte kommit; och när han kommer, måste han förbli en kort tid. Och vilddjuret som var och inte är, också det är den åttonde, och är av de sju, och går i fördärvet. Uppenbarelseboken 17:9–11.

The “mind that has wisdom,” is the mind of the “wise.” The “wise” understand the increase of knowledge, and the increase of knowledge that is represented immediately after the prophetic marker, which identifies a truth that will be understood by the wise and rejected by the wicked, is the truth associated with the kingdoms of Bible prophecy set forth in the verses that follow. Those verses represent the last illustration of the kingdoms of Bible prophecy, and what is unsealed in the last days is that those eight kingdoms have also been represented in the first illustration of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter two.

Det ”sinne som har vishet” är de ”visas” sinne. De ”visa” förstår kunskapens ökning, och den kunskapens ökning som framställs omedelbart efter den profetiska markören, vilken identifierar en sanning som kommer att förstås av de visa och förkastas av de ogudaktiga, är den sanning som är förknippad med de riken i Bibelns profetia som framläggs i de verser som följer. Dessa verser utgör den sista framställningen av rikena i Bibelns profetia, och det som avförseglas i de sista dagarna är att dessa åtta riken också har framställts i den första framställningen av rikena i Bibelns profetia i Daniel kapitel två.

The revelation of the truth upholds the limited view of the kingdoms of Bible prophecy that made up one of Miller’s jewels, but it shone ten times brighter, for it possesses much more truth than the Millerites understood from their limited point in history, and it represents a test as represented by the number “ten,” and by the warning beacon of the introductory warning of “here is the mind that has wisdom,” prophetically interpreted as, the following truth will test the churches that are sent the message that is unsealed just before the close of probation.

Uppenbarelsen av sanningen upprätthåller den begränsade synen på rikena i Bibelns profetior, vilken utgjorde en av Millers juveler, men den lyste tio gånger klarare, ty den rymmer mycket mer sanning än milleriterna förstod utifrån sin begränsade ståndpunkt i historien, och den utgör ett prov, såsom representeras av talet ”tio”, och av varningsfyren i den inledande varningen: ”här är det sinne som har vishet”, profetiskt uttolkat som: den följande sanningen kommer att pröva de församlingar som får det budskap som förseglas upp strax före nådatidens slut.

In Revelation seventeen John was carried into the wilderness of twelve hundred and sixty years of papal darkness. He was placed at the very end of that period in 1798, which is the identical history he was placed at in Revelation thirteen.

I Uppenbarelseboken sjutton fördes Johannes bort till ödemarken under de ett tusen två hundra sextio åren av påvligt mörker. Han ställdes vid själva slutet av denna period år 1798, vilket är den identiska historia vid vilken han ställdes i Uppenbarelseboken tretton.

> And I stood upon the sand of the sea, and saw a beast rise up out of the sea, having seven heads and ten horns, and upon his horns ten crowns, and upon his heads the name of blasphemy. Revelation 13:1.

> Och jag stod på havets sand och såg ett vilddjur stiga upp ur havet. Det hade sju huvuden och tio horn, och på sina horn tio kronor, och på sina huvuden hädelsens namn. Uppenbarelseboken 13:1.

The “sand of the sea” represents 1798, for it represents the historical vantage point where John was shown the papacy (the beast of the sea) in the past tense, and the United States (the beast of the earth) rising up, and ultimately speaking as a dragon at the soon-coming Sunday law. Then the earth beast forces the world to accept the “image of the beast,” that would speak and implement Sunday legislation upon the entire world.

”Havets sand” representerar 1798, ty den representerar den historiska utsiktspunkt från vilken Johannes visades påvedömet (vilddjuret från havet) i förfluten tid, och Förenta staterna (vilddjuret från jorden) i färd med att stiga upp, och som slutligen talar såsom en drake vid den snart kommande söndagslagen. Därefter tvingar jordens vilddjur världen att ta emot ”vilddjurets bild”, vilken skulle tala och genomföra söndagslagstiftning över hela världen.

> “At the time when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, is represented by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea; but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which it symbolized—the United States.” Signs of the Times, February 8, 1910.

> ”Vid den tid då påvedömet, berövat sin styrka, tvingades att upphöra med förföljelsen, såg Johannes en ny makt träda fram för att återge drakens röst och föra vidare samma grymma och hädiska verk. Denna makt, den sista som skall föra krig mot kyrkan och Guds lag, framställs som ett vilddjur med lammlika horn. De vilddjur som föregick det hade stigit upp ur havet; men detta steg upp ur jorden, vilket betecknar den fredliga framväxten av den nation som det symboliserade — Förenta staterna.” Signs of the Times, 8 februari 1910.

John is taken to the same vantage point of history to receive the final presentation of the kingdoms of Bible prophecy in chapter seventeen. Standing at that vantage point the kingdoms are presented. He is first informed that the beast controls both church and state, for she is seated upon not only seven heads, but also seven mountains. The seating of the great whore is identifying that she is the one riding the beast, and the one who rides the beast is the one who controls the beast.

Johannes förs till samma historiska utsiktspunkt för att i det sjuttonde kapitlet ta emot den slutliga framställningen av rikena i Bibelns profetia. Från den utsiktspunkten framställs rikena. Han får först veta att vilddjuret behärskar både kyrka och stat, ty hon sitter inte bara på sju huvuden utan också på sju berg. Att den stora skökan sitter där identifierar henne som den som rider vilddjuret, och den som rider vilddjuret är den som behärskar vilddjuret.

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> Och kvinnan som du såg är den stora staden, som härskar över jordens kungar. Uppenbarelseboken 17:18.

The word “reigneth” means to hold and to rule over. A rider rules over the beast by holding the reins. The papacy rules over seven heads and also over seven mountains. In Daniel chapter two, Daniel informs Nebuchadnezzar that he is the “head” of gold. In Isaiah chapter seven a “head” is also a king, a capitol or a kingdom.

Ordet ”regerar” betyder att hålla och att härska över. En ryttare härskar över vilddjuret genom att hålla tyglarna. Påvedömet härskar över sju huvuden och även över sju berg. I Daniel kapitel två underrättar Daniel Nebukadnessar om att han är huvudet av guld. I Jesaja kapitel sju är ett huvud också en kung, en huvudstad eller ett rike.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7, 8.

> Ty Syriens huvud är Damaskus, och Damaskus huvud är Resin; och inom sextiofem år skall Efraim krossas, så att det inte mer är ett folk. Och Efraims huvud är Samaria, och Samarias huvud är Remaljas son. Om ni inte vill tro, skall ni sannerligen inte bli bestående. Jesaja 7:7, 8.

The papacy, which is the woman riding the beast, rules over all the kings of the earth. Those kings are represented as “ten kings,” that are the dragon-power of the last days. They are the kings the whore of Tyre commits fornication with. Those “ten kings” have been forced to accept the authority of the papacy, but the premier king of those ten kings is the United States. The United States is therefore also represented by Ahab, the king of the ten northern kingdoms of Israel. The number “seven” represents “complete,” and when the papacy is portrayed as reigning over the kings of the earth, she is also reigning over the ten kings and she is seated upon the seven heads.

Påvedömet, som är kvinnan som rider på vilddjuret, råder över alla jordens kungar. Dessa kungar framställs som ”tio kungar”, vilka utgör de sista dagarnas drakmakt. De är de kungar med vilka Tyrus sköka bedriver otukt. Dessa ”tio kungar” har tvingats att erkänna påvedömets auktoritet, men den främste kungen bland dessa tio kungar är Förenta staterna. Förenta staterna framställs därför också genom Ahab, kungen över Israels tio nordliga stammar. Talet ”sju” betecknar ”fullständighet”, och när påvedömet skildras som regerande över jordens kungar, regerar hon också över de tio kungarna och sitter på de sju huvudena.

Here is the mind that has wisdom, for the wise of the last days employ the methodology of “line upon line,” and they recognize that each of the symbols of the statecraft that the whore rules over identify the same truth. She also rules over seven mountains, and the Millerites identified a “mountain” in Bible prophecy as a symbol of a kingdom, but they also identified that symbols have more than one meaning.

Här är det sinne som har vishet, ty de visa i de sista dagarna använder metodiken ”rad på rad”, och de inser att vart och ett av symbolerna för den statskonst som skökan härskar över betecknar samma sanning. Hon härskar också över sju berg, och Milleriterna identifierade ett ”berg” i Bibelns profetia som en symbol för ett rike, men de identifierade också att symboler har mer än en betydelse.

Mountains are also a symbol of a church. The “glorious holy mountain” in the Scriptures represents God’s church.

Berg är också en symbol för en församling. Det ”härliga heliga berget” i Skrifterna representerar Guds församling.

> The word that Isaiah the son of Amoz saw concerning Judah and Jerusalem. And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:1–3.

> Det ord som Jesaja, Amos’ son, skådade angående Juda och Jerusalem. Och det skall ske i de yttersta dagarna, att berget med Herrens hus skall stå fast grundat överst bland bergen och vara upphöjt över höjderna; och alla hednafolk skall strömma dit. Och många folk skall gå åstad och säga: Kom, låt oss gå upp till Herrens berg, till Jakobs Guds hus; och han skall undervisa oss om sina vägar, och vi skall vandra på hans stigar. Ty från Sion skall undervisning utgå, och Herrens ord från Jerusalem. Jesaja 2:1–3.

The “Lord’s house” is His church, and it is a “mountain.” The great whore is seated upon seven mountains, thus identifying that she rules over all the churches, just as she rules over all the kings. She has control over all the churches and all the states in all the world.

”Herrens hus” är hans kyrka, och det är ett ”berg”. Den stora skökan sitter på sju berg och identifierar därigenom att hon råder över alla kyrkorna, liksom hon råder över alla kungarna. Hon har kontroll över alla kyrkor och alla stater i hela världen.

The vision that Isaiah is identifying that came to him “concerning Judah and Jerusalem,” that we just cited, continues on, and it is still the same passage in chapter four, and according to Isaiah it is the “same day” that people say, “Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob.” In that same period of time “seven women” are identified.

Den syn som Jesaja anger kom till honom ”angående Juda och Jerusalem”, vilken vi nyss citerade, fortsätter vidare, och det är alltjämt samma avsnitt i kapitel fyra, och enligt Jesaja är det samma dag som människor säger: ”Kommen, låt oss gå upp till Herrens berg, till Jakobs Guds hus.” Under samma tidsperiod anges ”sju kvinnor”.

> And in that day seven women shall take hold of one man, saying, We will eat our own bread, and wear our own apparel: only let us be called by thy name, to take away our reproach. In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem: When the Lord shall have washed away the filth of the daughters of Zion, and shall have purged the blood of Jerusalem from the midst thereof by the spirit of judgment, and by the spirit of burning. And the Lord will create upon every dwelling place of mount Zion, and upon her assemblies, a cloud and smoke by day, and the shining of a flaming fire by night: for upon all the glory shall be a defence. And there shall be a tabernacle for a shadow in the daytime from the heat, and for a place of refuge, and for a covert from storm and from rain. Isaiah 4:1–6.

> Och på den dagen skall sju kvinnor gripa tag i en man och säga: Vi skall äta vårt eget bröd och bära våra egna kläder; låt oss endast få bära ditt namn, så att vår skam blir borttagen. På den dagen skall Herrens telning vara skön och härlig, och landets frukt skall vara utsökt och fager för dem av Israel som har kommit undan. Och det skall ske att den som är kvar i Sion och den som är lämnad kvar i Jerusalem skall kallas helig, var och en som är uppskriven bland de levande i Jerusalem: när Herren har tvättat bort Sions döttrars orenhet och renat Jerusalems blodskuld ur dess mitt genom domens ande och genom förtäringens ande. Och Herren skall skapa över varje boning på Sions berg och över hennes högtidsskaror ett moln och en rök om dagen och skenet av en flammande eld om natten; ty över all härligheten skall det vara ett beskydd. Och där skall vara en hydda till skugga om dagen mot hettan och till tillflykt och skydd mot storm och regn. Jesaja 4:1–6.

The “day” which is the subject of Isaiah’s vision is the “hour” of the great earthquake of Revelation chapter eleven. The wise that have accepted the admonition to “return” from the disappointment of July 18, 2020, and met the requirements of Leviticus twenty-six, and who have been brought together by Ezekiel’s first prophecy, are sealed when they accept Ezekiel’s second message of the four winds of Islam. They are then lifted up into heaven as an ensign, and God’s other children in Babylon begin to respond to the call to come out of Babylon, that begins at the earthquake, which is the soon-coming Sunday law. God’s other flock hear the message to come out of Babylon, and they proclaim, “Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob.”

Den ”dag” som är föremålet för Jesajas syn är den ”timme” av den stora jordbävningen i Uppenbarelsebokens elfte kapitel. De visa, som har tagit emot förmaningen att ”vända tillbaka” efter besvikelsen den 18 juli 2020 och uppfyllt kraven i Tredje Mosebok tjugosex, och som har förts samman genom Hesekiels första profetia, blir beseglade när de tar emot Hesekiels andra budskap om islams fyra vindar. Därefter lyfts de upp till himlen såsom ett baner, och Guds andra barn i Babylon börjar svara på kallelsen att komma ut ur Babylon, vilken börjar vid jordbävningen, som är den snart kommande söndagslagen. Guds andra hjord hör budskapet att komma ut ur Babylon, och de förkunnar: ”Kommen, låt oss gå upp till Herrens berg, till Jakobs Guds hus.”

In that “hour” the great whore begins to sing her songs and commit fornication with the kings of the earth. Those who are not written in the Lamb’s book of life follow the whore, and their churches come under her authority. Those churches are represented by Isaiah as “seven women.” Those “seven women” are the “seven mountains” that the papacy shall rule over, as the United States forces the entire world to erect an image of the beast that will both speak and cause all to receive the mark of papal authority.

I den ”stunden” börjar den stora skökan sjunga sina sånger och bedriva otukt med jordens kungar. De som inte är skrivna i Lammets livets bok följer skökan, och deras kyrkor kommer under hennes myndighet. Dessa kyrkor framställs av Jesaja som ”sju kvinnor”. Dessa ”sju kvinnor” är de ”sju berg” som påvemakten skall råda över, när Förenta staterna tvingar hela världen att upprätta vilddjurets bild, som både skall tala och förmå alla att ta emot den påvliga myndighetens märke.

Those “seven women shall take hold of one man,” and that “man” is the “man” Paul identifies as “the man of sin.” In that testing period those who remain “in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem.” God’s people are those in the period of time whose names are written in the book of life, the book of the Lamb who was slain from the foundation of the world. The other class, who take hold of the “man of sin” are those in Revelation chapter thirteen that worship the man of sin.

Dessa ”sju kvinnor skall fatta tag i en man”, och den ”mannen” är den ”man” som Paulus identifierar som ”syndens människa”. Under denna prövningstid skall de som förblir ”i Jerusalem … kallas heliga, var och en som är uppskriven bland de levande i Jerusalem”. Guds folk är de vilkas namn under denna tidsperiod är skrivna i livets bok, i Lammets bok, han som blev slaktat från världens grundläggning. Den andra klassen, de som fattar tag i ”syndens människa”, är de som i Uppenbarelsebokens trettonde kapitel tillber syndens människa.

> And all that dwell upon the earth shall worship him, whose names are not written in the book of life of the Lamb slain from the foundation of the world. If any man have an ear, let him hear. Revelation 13:8, 9.

> Och alla som bor på jorden skall tillbe honom, alla vilkas namn inte är skrivna i livets bok som tillhör Lammet, slaktat från världens grundläggning. Om någon har ett öra, må han höra. Uppenbarelseboken 13:8, 9.

The “hour” of the great earthquake, which is the Sunday law crisis, is the conclusion of the investigative judgment, and the judgment is based upon whether your name is found or not found entered within the book of life, thus in that time the two classes represented by the relation to the book of life is identifying the very closing scenes of judgment. Those who take hold of the “man of sin,” proclaim that they will “eat” their “own bread, and wear” their “own apparel,” but their primary desire is to “be called by thy name”.

Den stora jordbävningens ”stund”, vilken är söndagslagskrisen, är avslutningen av den undersökande domen, och domen grundar sig på huruvida ditt namn befinns eller inte befinns vara inskrivet i livets bok; således utmärker i den tiden de två klasser som representeras genom förhållandet till livets bok själva domens allra sista scener. De som håller sig till ”syndens människa” förkunnar att de skall ”äta” sitt ”eget bröd och bära” sina ”egna kläder”, men deras främsta önskan är att ”kallas vid ditt namn”.

They will retain their own doctrinal statement of beliefs (eat their own bread), and retain their denominational profession (their own apparel), but accept the name of the “man of sin.” The name of the “man of sin,” is “catholic”, which means “universal”. Those who take hold of the “man of sin,” wish to become part of the “universal church”, which is the Catholic church. They desire that relationship in order to “take away” their “reproach.”

De kommer att behålla sin egen läromässiga trosbekännelse (äta sitt eget bröd) och behålla sin samfundsmässiga bekännelse (sina egna kläder), men anta ”syndens människas” namn. ”Syndens människas” namn är ”katolsk”, vilket betyder ”universell”. De som håller sig till ”syndens människa” önskar bli en del av den ”universella kyrkan”, vilket är den katolska kyrkan. De åstundar den relationen för att ”ta bort” sin ”vanära”.

The “reproach” addresses two significant elements of the beast that reigns over all the churches and all the nations in the last days. In the “hour of the great earthquake” in Revelation eleven, “the third woe cometh quickly”. The “third woe” is Islam. In the “hour of the great earthquake” in Revelation eleven, the Seventh Trumpet sounds. The Seventh Trumpet is Islam. Islam strikes in the “hour of the great earthquake,” for all of the Trumpets are the prophetic tools God has employed in judgment upon forced Sunday worship throughout world history.

”Smäleken” avser två betydelsefulla element hos vilddjuret som härskar över alla kyrkor och alla nationer i de sista dagarna. I ”stunden för den stora jordbävningen” i Uppenbarelseboken elva ”kommer det tredje ve snabbt”. Det ”tredje ve” är islam. I ”stunden för den stora jordbävningen” i Uppenbarelseboken elva ljuder den sjunde basunen. Den sjunde basunen är islam. Islam slår till i ”stunden för den stora jordbävningen”, ty alla basunerna är de profetiska redskap som Gud har använt i dom över påtvingad söndagsdyrkan genom världshistorien.

When the “national ruin” of the United States is brought about, at the soon-coming Sunday law, the “nations will be angry.” It is Islam that angers the nations in Bible prophecy, as represented by the first reference to Islam in the book of Genesis.

När Förenta staternas ”nationella undergång” framkallas genom den snart annalkande söndagslagen, kommer ”folken att vredgas”. Det är islam som i Bibelns profetior väcker nationernas vrede, så som detta framställs i den första hänvisningen till islam i Första Moseboken.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> Och Herrens ängel sade till henne: Se, du är havande och skall föda en son, och du skall ge honom namnet Ismael, ty Herren har hört ditt lidande. Och han skall vara som en vildåsna bland människor; hans hand skall vara mot var och en, och vars och ens hand mot honom; och han skall bo mitt emot alla sina bröder. 1 Moseboken 16:11, 12.

The “reproach” of the last days is the religion of Islam. The churches and the nations of the world will come under the authority of the New World Order of a United Nations, which is ruled over by the Catholic church. The pope will be seated upon the one-world system, just as Constantine gave the papacy its seat in the year 330. The nations will determine that their ability to deal with the warfare being brought against mankind by Islam, can only be accomplished by a united effort, which will require a subjection to some moral authority, which the United States will insist is the Roman church. Just as Justinian gave the Catholic church its great authority in the year 533, history is repeated. The United States will force the world through its military might to obey, just as Clovis did for the Catholic church in the year 496. The history of verse two of Revelation thirteen will be repeated.

Den sista tidens ”smälek” är islams religion. Kyrkorna och världens nationer kommer att ställas under den Nya Världsordningens myndighet, ett Förenta nationerna som styrs av den katolska kyrkan. Påven kommer att ha sitt säte över envärldssystemet, alldeles som Konstantin gav påvedömet dess säte år 330. Nationerna kommer att fastslå att deras förmåga att hantera det krig som genom islam förs mot mänskligheten endast kan åstadkommas genom enad ansträngning, vilket kommer att kräva underkastelse under någon moralisk auktoritet, och Förenta staterna kommer att insistera på att detta är den romerska kyrkan. Liksom Justinianus gav den katolska kyrkan dess stora auktoritet år 533, upprepas historien. Förenta staterna kommer genom sin militära makt att tvinga världen till lydnad, alldeles som Klodvig gjorde för den katolska kyrkan år 496. Historien i vers två i Uppenbarelseboken tretton kommer att upprepas.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Och vilddjuret som jag såg liknade en leopard, och dess fötter var såsom en björns fötter, och dess mun såsom ett lejons mun; och draken gav det sin kraft och sin tron och stor makt. Uppenbarelseboken 13:2.

Once the image is set up, then the kings of the earth, who have been angered by the attacks of Islam, will recognize that the universal “reproach” against Islam that has been used to bring the worldwide image of the beast into existence, was not the “reproach” that the “man of sin” (Jezebel) was actually concerned with. Too late, the world will find out that Jezebel cares nothing about Islam, but that her heart desires to kill Elijah, as Herodias killed John the Baptist.

När bilden väl har upprättats, skall då jordens kungar, som har förbittrats genom Islams angrepp, inse att den universella ”smälek” mot Islam som har använts för att bringa odjurets världsomspännande bild till existens, inte var den ”smälek” som ”syndens människa” (Jezebel) i själva verket bekymrade sig om. Alltför sent skall världen få veta att Jezebel inte alls bryr sig om Islam, utan att hennes hjärta åstundar att döda Elia, såsom Herodias dödade Johannes Döparen.

The “mind which hath wisdom,” is the “mind of the wise,” and the “wise” are those who understand the “increase of knowledge” that is produced when the Lion of the tribe of Judah, unseals the Revelation of Jesus Christ, just before probation closes.

Det ”sinne som har vishet” är ”de visas sinne”, och de ”visa” är de som förstår den ”kunskapens tillväxt” som åstadkoms när Lejonet av Juda stam bryter sigillen på Jesu Kristi uppenbarelse, strax innan nådatiden avslutas.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Och han sade till mig: Försegla inte denna boks profetias ord, ty tiden är nära. Den som gör orätt må fortsätta att göra orätt; och den som är oren må fortsätta att vara oren; och den som är rättfärdig må fortsätta att vara rättfärdig; och den som är helig må fortsätta att vara helig. Uppenbarelseboken 22:10, 11.

The “seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth,” represents the truth that the papacy will reign over both church and state. Symbols have more than one meaning, and the symbols are to be defined and understood by the context of the passage where the symbols are represented. The argument arises that the verse identifies that the heads are the mountains, so what would be the justification for identifying a distinction between the heads (statecraft) and the mountains (churchcraft)? The distinction is established in Daniel chapters seven and eight. In chapter seven both pagan Rome and papal Rome are identified as “diverse,” from the beasts that preceded them.

De ”sju huvuden[a] är sju berg, på vilka kvinnan sitter”, representerar sanningen att påvedömet skall härska över både kyrka och stat. Symboler har mer än en betydelse, och symbolerna skall definieras och förstås utifrån sammanhanget i det avsnitt där symbolerna framställs. Invändningen uppkommer att versen identifierar att huvudena är bergen; vad skulle då vara berättigandet för att fastställa en åtskillnad mellan huvudena (statskonst) och bergen (kyrkopolitik)? Åtskillnaden fastställs i Daniel kapitel sju och åtta. I kapitel sju identifieras både det hedniska Rom och det påvliga Rom som ”olika” från de djur som föregick dem.

When chapter seven is brought upon chapter eight (line upon line), we find in chapter eight the little horn of Rome, oscillating between man, woman, man, woman. One symbol (the little horn) that represents two powers. In those chapters, a horn is a kingdom, and a kingdom is also a head. In chapter eight, the little horn represents two kingdoms, the fourth and fifth kingdom of Bible prophecy. The little horn symbolically represents two kingdoms, and the two kingdoms it represents are kingdoms that identify the union of statecraft and churchcraft. The seven heads, which are also seven mountains, represent two kingdoms, and the one kingdom is churchcraft and the other is statecraft.

När kapitel sju läggs ovanpå kapitel åtta (rad på rad), finner vi i kapitel åtta Roms lilla horn, som växlar mellan man, kvinna, man, kvinna. En symbol (det lilla hornet) som representerar två makter. I dessa kapitel är ett horn ett rike, och ett rike är också ett huvud. I kapitel åtta representerar det lilla hornet två riken, det fjärde och det femte riket i Bibelns profetia. Det lilla hornet representerar symboliskt två riken, och de två riken som det representerar är riken som identifierar föreningen mellan statskonst och kyrkoväsen. De sju huvudena, som också är sju berg, representerar två riken, och det ena riket är kyrkoväsen och det andra är statskonst.

In Daniel chapter two, there is another witness to this prophetic symbolism, for there the last kingdom, which the Millerites understood to be the fourth kingdom of Rome, is represented by iron and clay. The iron and clay are combined, though in reality iron does not combine with clay. Yet when Sister White comments upon the “iron and clay,” she identifies it as a symbol of churchcraft and statecraft, as is represented by chapter eight’s little horn, and the Revelation seventeen heads that are also mountains.

I Daniels andra kapitel finns ytterligare ett vittnesbörd om denna profetiska symbolik, ty där framställs det sista riket, vilket milleriterna förstod vara Rom, det fjärde riket, genom järn och lera. Järnet och leran är sammanfogade, fastän järn i verkligheten inte förenar sig med lera. Men när syster White kommenterar ”järnet och leran”, identifierar hon det som en symbol för kyrklig maktutövning och statskonst, såsom det framställs genom det lilla hornet i kapitel åtta och de huvuden i Uppenbarelseboken sjutton som också är berg.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168, 1169.

> ”Vi har kommit till en tid då Guds heliga verk framställs genom bildens fötter, i vilka järnet var blandat med den leriga leran. Gud har ett folk, ett utvalt folk, vars omdöme måste helgas, som inte får bli oheligt genom att på grunden lägga trä, hö och halm. Varje själ som är lojal mot Guds bud skall se att det utmärkande kännetecknet för vår tro är sjundedagssabbaten. Om regeringen ville ära sabbaten såsom Gud har befallt, skulle den stå i Guds kraft och till försvar för den tro som en gång överlämnades åt de heliga. Men statsmän kommer att upprätthålla den falska sabbaten och kommer att sammanblanda sin religiösa tro med iakttagandet av detta påvedömets barn och sätta det över den sabbat som Herren har helgat och välsignat och avskilt för att människan skall hålla den helig, som ett tecken mellan honom och hans folk i tusen släktled. Sammanblandningen av kyrkopolitik och statskonst framställs genom järnet och leran. Denna förening försvagar all kyrkornas makt. Att ge kyrkan statens makt kommer att medföra onda följder. Människor har nästan passerat gränsen för Guds långmodighet. De har satsat sin kraft på politiken och har förenat sig med påvedömet. Men tiden kommer då Gud skall straffa dem som har satt hans lag ur kraft, och deras onda verk skall falla tillbaka över dem själva.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, band 4, 1168, 1169.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “In the scene representing the work of Christ for us, and the determined accusation of Satan against us, Joshua stands as the high priest, and makes request in behalf of God’s commandment-keeping people. At the same time Satan represents the people of God as great sinners, and presents before God the list of sins he has tempted them to commit through their lifetime, and urges that because of their transgressions, they be given into his hands to destroy. He urges that they should not be protected by ministering angels against the confederacy of evil. He is full of anger because he cannot bind the people of God into bundles with the world, to render to him complete allegiance. Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus. In their enmity against the people of God, they show themselves guilty also of the choice of Barabbas instead of Christ.

> ”I den scen som framställer Kristi verk för oss och Satans beslutsamma anklagelse mot oss står Josua såsom överstepräst och vädjar för Guds budhållande folk. Samtidigt framställer Satan Guds folk såsom stora syndare och lägger inför Gud fram förteckningen över de synder som han genom hela deras livstid har frestat dem att begå, och yrkar på att de, på grund av sina överträdelser, skall överlämnas i hans händer för att förgöras. Han hävdar att de inte bör beskyddas av tjänande änglar mot ondskans sammansvärjning. Han är full av vrede därför att han inte kan binda samman Guds folk i knippen med världen för att vinna deras fullständiga trohet mot sig. Kungar och furstar och styresmän har själva tagit på sig antikrists märke och framställs såsom draken, som går bort för att föra krig mot de heliga – mot dem som håller Guds bud och har Jesu tro. I sin fiendskap mot Guds folk visar de sig också skyldiga till att ha valt Barabbas i stället för Kristus.”

> “God has a controversy with the world. When the judgment shall sit, and the books shall be opened, He has an awful account to settle, which would now make the world fear and tremble were men not blinded and bewitched by satanic delusions and deceptions. God will call the world to account for the death of His only-begotten Son, whom to all intents and purposes the world has crucified afresh, and put to open shame in the persecution of His people. The world has rejected Christ in the person of His saints, has refused His messages in the refusal of the messages of prophets, apostles, and messengers. They have rejected those who have been colaborers with Christ, and for this they will have to render an account.” Testimonies to Ministers, 38, 39.

> ”Gud har en tvist med världen. När domstolen skall sättas och böckerna öppnas, har Han en fruktansvärd räkenskap att uppgöra, något som redan nu skulle få världen att frukta och bäva, om inte människorna vore förblindade och förhäxade av sataniska villfarelser och bedrägerier. Gud skall ställa världen till svars för döden av sin enfödde Son, vilken världen, för alla praktiska ändamål, har korsfäst på nytt och offentligt vanärat genom förföljelsen av Hans folk. Världen har förkastat Kristus i Hans heligas person; den har avvisat Hans budskap genom att avvisa profeters, apostlars och budbärares budskap. De har förkastat dem som har varit Kristi medarbetare, och för detta skall de få avlägga räkenskap.” Testimonies to Ministers, 38, 39.

Back to Articles