Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Nine

Daniels bok – nummer sextionio

Unveiling the Generational Cycle: The Four Abominations of Adventism

Avslöjandet av generationscykeln: Adventismens fyra styggelser

Author

Jeff Pippenger

Published

February 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

God never changes, and therefore Adventism is judged in its fourth generation.

Gud förändras aldrig, och därför döms adventismen i sin fjärde generation.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> ”Och han ropade till mannen som var klädd i linnekläder, han som hade skrivdonet vid sin sida; och Herren sade till honom: Gå genom staden, genom Jerusalem, och sätt ett märke på pannorna på de män som suckar och ropar över alla de styggelser som begås därinne. Och till de andra sade han så att jag hörde det: Gå efter honom genom staden och slå; skona inte med ert öga och visa ingen barmhärtighet: döda till fullständig förintelse gamla och unga, jungfrur och små barn och kvinnor; men kom inte nära någon som har märket på sig; och börja vid min helgedom. Då började de med de äldste som stod framför huset.”

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> ”Jesus står i begrepp att lämna nådastolen i den himmelska helgedomen för att ikläda sig hämndens kläder och utgjuta sin vrede i domar över dem som inte har svarat på det ljus Gud har gett dem. ’Därför att dom över en ond gärning inte genast verkställs, därför blir människornas hjärtan helt och fullt inställda på att göra det som är ont.’ I stället för att mjukna genom det tålamod och den långmodighet som Herren har visat mot dem, stärker de som inte fruktar Gud och inte älskar sanningen sina hjärtan i sin onda väg. Men även Guds långmodighet har sina gränser, och många överskrider dem. De har gått utöver nådens gränser, och därför måste Gud ingripa och hävda sin egen ära.

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> Om amoreerna sade Herren: ”I fjärde släktledet skall de återvända hit, ty amoreernas missgärning har ännu inte nått sin fullhet.” Fastän detta folk utmärkte sig genom sin avgudadyrkan och sin fördärvlighet, hade det ännu inte fyllt sin missgärnings bägare, och Gud ville inte ge befallning om dess fullständiga förintelse. Folket skulle få se den gudomliga makten uppenbarad på ett tydligt sätt, så att de skulle lämnas utan ursäkt. Den medlidsamme Skaparen var villig att ha fördrag med deras missgärning intill fjärde släktledet. Om då ingen förändring till det bättre kunde ses, skulle hans domar drabba dem.

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> ”Med ofelbar exakthet håller den Oändlige fortfarande räkenskap med alla nationer. Medan hans barmhärtighet erbjuds genom kallelser till omvändelse, förblir denna räkenskap öppen; men när siffrorna når ett visst mått som Gud har fastställt, börjar hans vredes tjänst. Räkenskapen avslutas. Det gudomliga tålamodet upphör. Det förs inte längre någon bön om barmhärtighet för deras räkning.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> ”Profeten, som blickade ned genom tidsåldrarna, fick denna tid framställd för sin syn. Nationerna i denna tidsålder har varit mottagare av nådegåvor utan motstycke. Himmelens yppersta välsignelser har givits dem, men tilltagande högmod, girighet, avgudadyrkan, förakt för Gud och låg otacksamhet är uppskrivna mot dem. De håller hastigt på att avsluta sitt räkenskap med Gud.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> ”Men det som får mig att bäva är det faktum att de som har haft det största ljuset och de största företrädena har blivit besmittade av den rådande ogudaktigheten. Påverkade av de orättfärdiga omkring dem har många, även bland dem som bekänner sanningen, blivit kalla och förs ned av det ondas starka ström. Det allmänna förakt som riktas mot sann gudsfruktan och helighet leder dem som inte står i nära förbindelse med Gud till att förlora sin vördnad för hans lag. Om de följde ljuset och lydde sanningen av hjärtat, skulle denna heliga lag framstå som ännu dyrbarare för dem när den så föraktas och åsidosätts. Allteftersom vanvördnaden för Guds lag blir allt tydligare, blir skiljelinjen mellan dem som håller den och världen allt skarpare. Kärleken till de gudomliga föreskrifterna växer hos den ena klassen i samma mån som föraktet för dem tilltar hos den andra klassen.

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> ”Krisen närmar sig hastigt. De snabbt stigande siffrorna visar att tiden för Guds hemsökelse nästan är inne. Fastän Han är ovillig att straffa, skall Han dock straffa, och det med hast. De som vandrar i ljuset kommer att se tecknen på den annalkande faran; men de får inte sitta stilla i lugn, oberörd förväntan på fördärvet och trösta sig med föreställningen att Gud skall skydda sitt folk på hemsökelsens dag. Långt därifrån. De bör inse att det är deras plikt att arbeta flitigt för att rädda andra, medan de i stark tro ser upp till Gud om hjälp. ”En rättfärdig mans verksamma bön förmår mycket.”

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> Gudaktighetens surdeg har inte helt förlorat sin kraft. Vid den tid då församlingens fara och nedslagenhet är som störst, kommer den lilla skara som står i ljuset att sucka och ropa över de styggelser som begås i landet. Men i synnerhet kommer deras böner att uppstiga till förmån för församlingen, därför att dess medlemmar handlar på världens sätt.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> Dessa trofasta fåtaligas innerliga böner skall inte vara förgäves. När Herren träder fram som en hämnare, skall Han också komma som en beskyddare för alla dem som har bevarat tron i dess renhet och hållit sig obefläckade av världen. Det är vid denna tid som Gud har lovat att skaffa rätt åt sina egna utvalda, som ropar till Honom dag och natt, fastän Han dröjer med dem.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> ”Befallningen lyder: ’Gå genom staden, genom Jerusalems mitt, och sätt ett tecken på pannorna hos de män som suckar och ropar över alla de styggelser som begås därinne.’ Dessa suckande, ropande hade framhållit livets ord; de hade tillrättavisat, rått och vädjat. Somliga som hade vanärat Gud omvände sig och ödmjukade sina hjärtan inför Honom. Men Herrens härlighet hade lämnat Israel; även om många fortfarande fortsatte med religionens yttre former, saknades Hans kraft och närvaro.” Testimonies, band 5, 207–210.

The illustration of God’s judgment that Sister White is identifying in the passage is the judgment brought upon the city of Jerusalem, which in the last days is the Seventh-day Adventist church. The judgment is finalized at the Sunday law, for it is there that the seal of God and mark of the beast are impressed. Ezekiel chapter eight identifies four escalating abominations. The first verse emphasizes the vision is to be understood just before probation closes by identifying the fifth day of the sixth month of the sixth year.

Den illustration av Guds dom som syster White identifierar i avsnittet är den dom som kom över staden Jerusalem, vilken i de sista dagarna är Sjundedagsadventistsamfundet. Domen fullbordas vid söndagslagen, ty det är där som Guds sigill och vilddjurets märke påpräglas. Hesekiel kapitel åtta identifierar fyra tilltagande styggelser. Den första versen betonar att synen ska förstås såsom avseende tiden strax innan nådatiden upphör genom att ange den femte dagen i den sjätte månaden i det sjätte året.

Ezekiel did not need to include that historical point of reference. He could have simply written, “And it came to pass as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me.” The fact that he included the reference to the day before “666,” is a prophetic reference for students of prophecy. The reference for those who have the victory of the number of the beast’s name know “666,” is an element of the Revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes. They know this for they are the people of God, that according to Peter, “in times past were not the people of God.”

Hesekiel behövde inte ta med den historiska referenspunkten. Han kunde helt enkelt ha skrivit: ”Och det skedde, medan jag satt i mitt hus och Juda äldste satt framför mig, att Herren Guds hand föll där över mig.” Det förhållandet att han tog med hänvisningen till dagen före ”666” är en profetisk hänvisning för dem som studerar profetian. Hänvisningen är sådan att de som har seger över vilddjurets namns tal känner till ”666”; detta är ett inslag i Jesu Kristi uppenbarelse, vilken avförseglas strax innan nådatiden avslutas. De vet detta, ty de är Guds folk, de som enligt Petrus ”förr inte var ett folk, men nu är Guds folk.”

In 1 Peter chapter two the people who are now the people of God, “have tasted that the Lord is gracious.” They are those who have prophetically “eaten” the word of God, as opposed to those who refused to eat the word of God. All the prophets speak of the last days, and in John chapter six, Jesus gave the message that His disciples must eat His flesh and drink His blood. In that chapter the disciples that refused to eat His flesh and drink His blood, did so in verse sixty-six.

I 1 Petrus, kapitel två, har det folk som nu är Guds folk ”smakat att Herren är god”. De är de som profetiskt har ”ätit” Guds ord, i motsats till dem som vägrade att äta Guds ord. Alla profeterna talar om de sista dagarna, och i Johannes, kapitel sex, gav Jesus budskapet att Hans lärjungar måste äta Hans kött och dricka Hans blod. I det kapitlet gjorde de lärjungar som vägrade att äta Hans kött och dricka Hans blod det i vers sextiosex.

> From that time many of his disciples went back, and walked no more with him. John 6:66.

> Från den tiden drog sig många av hans lärjungar tillbaka och vandrade inte längre med honom. Johannes 6:66.

The wise who eat the flesh and drink the blood of Christ in the last days, understand that Christ as Palmoni, is the Wonderful Numberer, and they recognize His signature when it is presented. The number “665,” in the opening verse of Ezekiel eight, is there, for any who wish to see, that it is identifying at least two important prophetic points. The first is that the message is to be understood as covering a period of time before the Sunday law. The second is that the number “666” is in one of only two verses in the book of Revelation, that is qualified by identifying that the “wise” would understand in the last days.

De visa som i de sista dagarna äter Kristi kött och dricker hans blod förstår att Kristus, såsom Palmoni, är den underbare Talräknaren, och de känner igen hans signatur när den framställs. Talet ”665” i inledningsversen till Hesekiel åtta finns där, för var och en som vill se, såsom en identifiering av åtminstone två viktiga profetiska punkter. Den första är att budskapet ska förstås såsom omfattande en tidsperiod före söndagslagen. Den andra är att talet ”666” finns i en av endast två verser i Uppenbarelseboken som kvalificeras genom att ange att de ”visa” skulle förstå i de sista dagarna.

> Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:18.

> Här är visheten. Den som har förstånd må räkna vilddjurets tal; ty det är en människas tal, och dess tal är sex hundra sextiosex. Uppenbarelseboken 13:18.

The “wise” who understand the increase of knowledge in the last days, when the Revelation of Jesus Christ is unsealed will know that “666,” is an important prophetic symbol for they will have gotten victory over the number. Ezekiel therefore introduces an escalating rebellion in chapter eight, that is represented by four increasing abominations. The final identifies the foolish as bowing down to the sun, thus marking the judgment of Jerusalem (Adventism), in the last days. That judgment takes place in the fourth generation. The four abominations are the symbols of the four generations of Laodicean Adventism.

De ”visa”, som förstår kunskapens tillväxt i de sista dagarna, när Jesu Kristi uppenbarelse blir upplåst, kommer att veta att ”666” är en viktig profetisk symbol, ty de har vunnit seger över talet. Hesekiel introducerar därför i kapitel åtta ett tilltagande uppror, som framställs genom fyra tilltagande styggelser. Den sista identifierar de dåraktiga såsom dem som tillber solen och utmärker därmed domen över Jerusalem (adventismen) i de sista dagarna. Denna dom äger rum i den fjärde generationen. De fyra styggelserna är symbolerna för de fyra generationerna av laodikeisk adventism.

The first generation began in 1863, with the rebellion against Moses’ oath of “seven times.” Twenty-five years later, the rebellion of 1888 was manifested. Thirty-one years later the rebellion of 1919 occurred, represented by W. W. Prescott’s book, “The Doctrine of Christ”. Thirty-eight years after that, in 1957, the rebellion represented by the book, “Questions on Doctrine” took place. We will now begin to demonstrate why these four waymarks align with the four abominations of Ezekiel eight.

Den första generationen började år 1863, med upproret mot Mose ed om ”sju tider”. Tjugofem år senare manifesterades upproret år 1888. Trettioen år senare inträffade upproret år 1919, representerat av W. W. Prescotts bok, ”The Doctrine of Christ”. Trettioåtta år därefter, år 1957, ägde upproret, representerat av boken ”Questions on Doctrine”, rum. Vi ska nu börja visa varför dessa fyra vägmärken överensstämmer med de fyra styggelserna i Hesekiel åtta.

In 1863, Laodicean Adventism introduced a new chart to replace the two charts that were fulfillments of Habakkuk chapter two’s command to, “write the vision and make it plain upon tables.” The 1863 chart dropped the “seven times” from the prophetic illustration, as it had been on the two sacred charts along with the 1260, 1290, and 1335. In Habakkuk the command identified that the tables (in the plural) would be published in a fashion that, “he may run that readeth it.” The 1863 chart was so far off the mark, that it required a handout of explanation to go with it. It was not possible to look at the 1863 chart and “run” without an extra handout.

År 1863 introducerade det laodikeiska adventismen en ny tavla för att ersätta de två tavlor som hade varit uppfyllelser av befallningen i Habackuk kapitel två att ”skriva upp synen och göra den tydlig på tavlor”. Tavlan från 1863 utelämnade ”de sju tiderna” ur den profetiska framställningen, såsom de hade funnits på de två heliga tavlorna tillsammans med 1260, 1290 och 1335. I Habackuk angav befallningen att tavlorna (i plural) skulle publiceras på ett sådant sätt att ”den som läser det må löpa”. Tavlan från 1863 avvek så långt från målet att det krävdes ett förklarande blad som måste åtfölja den. Det var inte möjligt att betrakta tavlan från 1863 och ”löpa” utan ett extra förklarande blad.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Och Herren svarade mig och sade: Skriv synen och gör den tydlig på tavlor, så att den som läser den må kunna löpa. Habackuk 2:2.

The 1863, chart was a counterfeit designed to cover up the true, just as William Miller saw in his dream. The two sacred charts were the symbol of the covenant that Christ made with the people who had just taken the position as the true Protestant horn of the earth beast. Those two charts represented a symbol of the covenant relationship between the Millerites and Christ, who suddenly came to His temple in 1844, and when He came, He came as the Messenger of the Covenant. Ancient Israel illustrates modern Israel, and when Christ took ancient Israel out of the bondage of Egypt, He typified the time when He was to take modern Israel out of the bondage of twelve hundred and sixty years of papal rule. Sister White repeatedly upholds these two histories as parallel histories.

Diagrammet från 1863 var en förfalskning, avsedd att dölja det sanna, precis såsom William Miller såg i sin dröm. De två heliga diagrammen var symbolen för det förbund som Kristus slöt med det folk som just hade intagit ställningen som det sanna protestantiska hornet på jordens vilddjur. Dessa två diagram utgjorde en symbol för förbundsrelationen mellan milleriterna och Kristus, som plötsligt kom till sitt tempel år 1844, och när Han kom, kom Han såsom Förbundets Budbärare. Det forntida Israel åskådliggör det moderna Israel, och när Kristus förde det forntida Israel ut ur Egyptens träldom, förebildade Han den tid då Han skulle föra det moderna Israel ut ur träldomen under ett tusen två hundra sextio år av påvligt herravälde. Syster White upprätthåller gång på gång dessa två historiska skeenden som parallella historier.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> ”Över oss lyser det samlade ljuset från gångna tidsåldrar. Berättelsen om Israels glömska har bevarats till vår upplysning. I denna tidsålder har Gud räckt ut sin hand för att samla till sig ett folk från varje nation, släkt och tungomål. I adventrörelsen har han verkat för sitt arvedel, liksom han verkade för israeliterna när han ledde dem ut ur Egypten. I den stora besvikelsen år 1844 prövades hans folks tro, såsom hebréernas prövades vid Röda havet.” Testimonies, band 8, s. 115, 116.

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He gave two tables to represent the covenant relationship. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He gave two tables to represent the covenant relationship. The two tables of the Ten Commandments typify Habakkuk’s two tables. He gave them the two tables shortly after the Red Sea crossing, which Sister White aligns with the great disappointment of 1844. Shortly after 1844, in terms of prophetic history, the Lord produced the second table. Ancient Israel was made the depositaries of God’s law, and modern Israel was made the depositaries of not only God’s law, but also those great prophetic truths.

När Herren ingick förbund med det forntida Israel gav Han två tavlor för att representera förbundsrelationen. När Herren ingick förbund med det moderna Israel gav Han två tavlor för att representera förbundsrelationen. De två tavlorna med de tio budorden är en förebild för Habackuks två tavlor. Han gav dem de två tavlorna kort efter övergången över Röda havet, vilket syster White sammanför med den stora besvikelsen år 1844. Kort efter 1844, i den profetiska historiens perspektiv, frambringade Herren den andra tavlan. Det forntida Israel gjordes till förvaltare av Guds lag, och det moderna Israel gjordes till förvaltare inte bara av Guds lag, utan också av dessa stora profetiska sanningar.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world.” Testimonies, volume 5, 455.

> ”Gud har kallat sin församling i denna tid, såsom han kallade det forntida Israel, att stå som ett ljus på jorden. Genom sanningens mäktiga klyvyxa, den första, andra och tredje ängelns budskap, har han avskilt dem från kyrkorna och från världen för att föra dem in i en helig närhet till sig själv. Han har gjort dem till förvaltare av sin lag och har anförtrott dem de stora profetians sanningar för denna tid. Liksom de heliga gudsord som anförtroddes det forntida Israel, är dessa ett heligt förtroende som skall meddelas världen.” Testimonies, band 5, s. 455.

The first two Commandments identify God’s hatred for idolatry, and in those first two Commandments He identifies that judgment is carried out unto the third and fourth generations, for He identifies that He is a jealous God.

De två första buden uppenbarar Guds hat mot avgudadyrkan, och i dessa två första bud förklarar Han att domen verkställs intill tredje och fjärde led, ty Han förklarar att Han är en nitälskande Gud.

> “The law was not spoken at this time exclusively for the benefit of the Hebrews. God honored them by making them the guardians and keepers of His law, but it was to be held as a sacred trust for the whole world. The precepts of the Decalogue are adapted to all mankind, and they were given for the instruction and government of all. Ten precepts, brief, comprehensive, and authoritative, cover the duty of man to God and to his fellow man; and all based upon the great fundamental principle of love. ‘Thou shalt love the Lord thy God with all thy heart, and with all thy soul, and with all thy strength, and with all thy mind; and thy neighbor as thyself.’ Luke 10:27. See also Deuteronomy 6:4, 5; Leviticus 19:18. In the Ten Commandments these principles are carried out in detail, and made applicable to the condition and circumstances of man.

> ”Lagen uttalades vid denna tid inte uteslutande för hebréernas skull. Gud hedrade dem genom att göra dem till väktare och bevarare av sin lag, men den skulle förvaltas som ett heligt förtroende för hela världen. Dekalogens föreskrifter är anpassade för hela mänskligheten, och de gavs till undervisning och ledning för alla. Tio föreskrifter, kortfattade, allomfattande och auktoritativa, innefattar människans plikt mot Gud och mot sin nästa; och allt vilar på kärlekens stora grundläggande princip. ’Du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta och av hela din själ och av all din kraft och av hela ditt förstånd, och din nästa som dig själv.’ Luk. 10:27. Se också 5 Mos. 6:4, 5; 3 Mos. 19:18. I de tio budorden utvecklas dessa principer i detalj och görs tillämpliga på människans tillstånd och omständigheter.

> “‘Thou shalt have no other gods before Me.’

> ”Du skall inte ha andra gudar vid sidan av Mig.”

> “Jehovah, the eternal, self-existent, uncreated One, Himself the Source and Sustainer of all, is alone entitled to supreme reverence and worship. Man is forbidden to give to any other object the first place in his affections or his service. Whatever we cherish that tends to lessen our love for God or to interfere with the service due Him, of that do we make a god.

> ”Jehova, den evige, självexisterande, oskapade, Han som själv är alltings Källa och Uppehållare, är ensam berättigad till högsta vördnad och tillbedjan. Människan är förbjuden att ge någon annan företeelse första platsen i sina känslor eller i sin tjänst. Vadhelst vi omhuldar som tenderar att minska vår kärlek till Gud eller att hindra den tjänst som tillkommer Honom, det gör vi till en gud av.

> “‘Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them.’

> ”Du skall inte göra dig någon bildstod eller någon avbild av något som är uppe i himlen eller nere på jorden eller i vattnet under jorden. Du skall inte tillbe dem eller tjäna dem.”

> “The second commandment forbids the worship of the true God by images or similitudes. Many heathen nations claimed that their images were mere figures or symbols by which the Deity was worshiped, but God has declared such worship to be sin. The attempt to represent the Eternal One by material objects would lower man’s conception of God. The mind, turned away from the infinite perfection of Jehovah, would be attracted to the creature rather than to the Creator. And as his conceptions of God were lowered, so would man become degraded.

> ”Det andra budet förbjuder dyrkan av den sanne Guden genom bilder eller avbildningar. Många hedniska folk hävdade att deras bilder endast var gestalter eller symboler genom vilka Gudomen dyrkades, men Gud har förklarat sådan dyrkan vara synd. Försöket att framställa den Evige genom materiella föremål skulle sänka människans uppfattning om Gud. Sinnet, bortvänt från Jehovas oändliga fullkomlighet, skulle dras till det skapade snarare än till Skaparen. Och i samma mån som hennes föreställningar om Gud förnedrades, skulle människan själv bli förnedrad.

> “‘I the Lord thy God am a jealous God.’ The close and sacred relation of God to His people is represented under the figure of marriage. Idolatry being spiritual adultery, the displeasure of God against it is fitly called jealousy.” Patriarchs and Prophets, 305, 306.

> ”Jag, Herren, din Gud, är en nitälskande Gud.” Guds nära och heliga relation till sitt folk framställs under äktenskapets bild. Eftersom avgudadyrkan är andligt äktenskapsbrott, kallas Guds misshag mot den med rätta svartsjuka.” Patriarker och profeter, 305, 306.

God’s jealousy is especially manifested against idolatry, and it is not a coincidence that the first abomination in Ezekiel chapter eight is “an image of jealousy.”

Guds nitälskan manifesteras särskilt mot avgudadyrkan, och det är ingen tillfällighet att den första styggelsen i Hesekiel kapitel åtta är ”en nidbild som väcker nitälskan”.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. And, behold, the glory of the God of Israel was there, according to the vision that I saw in the plain. Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:1–5.

> Och det skedde i det sjätte året, i den sjätte månaden, på femte dagen i månaden, medan jag satt i mitt hus och Juda äldste satt framför mig, att Herren Guds hand där föll över mig. Då såg jag, och se, en gestalt som till utseendet var såsom eld: från det som syntes vara hans höfter och nedåt var det eld, och från hans höfter och uppåt såsom ett sken, likt glänsande metall. Och han räckte ut något som liknade en hand och tog mig i en lock av mitt hår; och anden lyfte upp mig mellan jorden och himlen och förde mig i Guds syner till Jerusalem, till dörren i den inre porten som vetter mot norr, där bilden av avunden stod, den som väcker avund. Och se, Israels Guds härlighet var där, i enlighet med den syn som jag hade sett på slätten. Sedan sade han till mig: Du människobarn, lyft nu dina ögon mot norr. Så lyfte jag mina ögon mot norr, och se, norr om altarporten stod denna avundsbild vid ingången. Hesekiel 8:1–5.

The image of jealousy is the first of four escalating abominations that Ezekiel is shown. The image of jealousy represents the beginning of the first of four generations of escalating rebellion in Adventism. The first generation began in 1863.

Svartsjukans bild är den första av fyra tilltagande styggelser som Hesekiel får se. Svartsjukans bild utgör början på den första av fyra generationer av tilltagande uppror inom adventismen. Den första generationen började år 1863.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profetior gäller för oss. ’Men allt detta vederfors dem såsom förebilder; och det blev upptecknat till varning för oss, över vilka tidernas ändar har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11. ’Det uppenbarades för dem att det inte var sig själva, utan oss, som de tjänade med det som nu har förkunnats för er genom dem som predikade evangeliet för er i den Helige Ande, sänd från himmelen; sådant som änglarna åstundar att få blicka in i.’ 1 Petrusbrevet 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanbundet sina skatter för denna sista generation. Alla de stora händelserna och allvarliga skeendena i Gamla testamentets historia har upprepats och upprepar sig i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

Back to Articles