Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Ninety-Seven

Daniels bok – etthundranittiosju

Prophetic Unfolding’s: Christ’s Second Gathering and the Eschatological Role of Islam in Revelation’s Narrative

Den profetiska utvecklingens skeenden: Kristi andra insamling och Islams eskatologiska roll i Uppenbarelsebokens berättelse

Author

Jeff Pippenger

Published

April 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are now identifying that one of the events represented by the seven thunders is the work of Christ gathering His people a second time, which He began to do in July, 2023. Millerite history identifies that this work is accomplished with the warfare of Islam as the backdrop of the message.

Vi identifierar nu att en av de händelser som representeras av de sju åskorna är Kristi verk att för andra gången samla sitt folk, vilket han började göra i juli 2023. Den milleritiska historien visar att detta verk fullbordas med islams krigföring som budskapets bakgrund.

The message is the Revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, but that message is carried by (placed within the context of) the message of the third woe. At the very time the Lord was stretching His hand a second time in 1849, Sister White was commenting upon the shaking of the angry nations, which is a symbol of Islam.

Budskapet är Jesu Kristi uppenbarelse, som avförseglas strax innan nådatiden avslutas, men detta budskap bärs av budskapet om det tredje veet (det vill säga är inplacerat i dess sammanhang). Just vid den tid då Herren sträckte ut sin hand för andra gången år 1849, kommenterade syster White omskakningen bland de vredgade folken, vilket är en symbol för islam.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> ”Den 16 december 1848 gav Herren mig en syn om skakningen av himlens makter. Jag såg att när Herren sade ”himlen”, då han gav de tecken som omtalas av Matteus, Markus och Lukas, menade han himlen, och när han sade ”jorden” menade han jorden. Himlens makter är solen, månen och stjärnorna. De härskar på himlen. Jordens makter är de som härskar på jorden. Himlens makter skall skakas av Guds röst. Då skall solen, månen och stjärnorna rubbas ur sina platser. De skall inte förgås, utan skakas av Guds röst.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Mörka, tunga moln drog upp och stötte samman med varandra. Atmosfären skildes åt och rullades tillbaka; därefter kunde vi se upp genom det öppna rummet i Orion, varifrån Guds röst kom. Den heliga staden skall komma ner genom det öppna rummet. Jag såg att jordens makter nu skakas och att händelserna kommer i ordning. Krig och rykten om krig, svärd, hungersnöd och pest är det som först skakar jordens makter; sedan skall Guds röst skaka solen, månen och stjärnorna, och även denna jord. Jag såg att skakningen av makterna i Europa inte är, såsom somliga lär, skakningen av himlens makter, utan det är skakningen av de vredgade folken.” Early Writings, 41.

The historians confirm that what was shaking the nations of Europe in 1848, was the activities of the armies of Islam, for prophetically they are symbolized as the power that angers the nations. In the first witness to the Lord stretching out His hand a second time in the history of 1840 to 1844, the message of the Midnight Cry arrived at the Exeter camp meeting. From there unto October 22, 1844 the message swept across the eastern seaboard of the United States like a tidal wave. That movement had been typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem, and it was an ass that carried Christ into Jerusalem.

Historikerna bekräftar att det som skakade Europas nationer år 1848 var den islamiska arméernas verksamhet, ty profetiskt symboliseras de som den makt som väcker nationernas vrede. I det första vittnesbördet om att Herren räckte ut sin hand för andra gången i historien från 1840 till 1844 anlände midnattsropets budskap till lägermötet i Exeter. Därifrån och fram till den 22 oktober 1844 svepte budskapet fram över Förenta staternas östra kust som en flodvåg. Denna rörelse hade förebildats genom Kristi triumfartade intåg i Jerusalem, och det var en åsna som bar Kristus in i Jerusalem.

The message of the Midnight Cry represents the entire prophetic message of the Revelation of Jesus Christ, but that Revelation is placed within the context of Islam of the third woe angering the nations, for it is Islam that carries the message that is the Revelation of Jesus Christ. Jesus is the Lion of the tribe of Judah, and He is bound to the message of the “ass.”

Budskapet i Midnattsropet representerar hela det profetiska budskapet i Jesu Kristi uppenbarelse, men denna uppenbarelse är placerad inom ramen för den tredje vedens islam, som förargar nationerna, ty det är islam som bär det budskap som är Jesu Kristi uppenbarelse. Jesus är Lejonet av Juda stam, och Han är förbunden med budskapet om ”åsnan”.

> Judah, thou art he whom thy brethren shall praise: thy hand shall be in the neck of thine enemies; thy father’s children shall bow down before thee. Judah is a lion’s whelp: from the prey, my son, thou art gone up: he stooped down, he couched as a lion, and as an old lion; who shall rouse him up? The sceptre shall not depart from Judah, nor a lawgiver from between his feet, until Shiloh come; and unto him shall the gathering of the people be. Binding his foal unto the vine, and his ass’s colt unto the choice vine; he washed his garments in wine, and his clothes in the blood of grapes: His eyes shall be red with wine, and his teeth white with milk. Genesis 49:8–12.

> Juda, dig skola dina bröder prisa; din hand skall vara på dina fienders nacke; din faders söner skola böja sig ned för dig. Juda är ett lejonungdjur: från bytet, min son, har du stigit upp; han har krupit ned, han har lagt sig som ett lejon och som en gammal lejonhane; vem skall väcka honom upp? Spiran skall icke vika från Juda, ej heller härskarstaven från mellan hans fötter, till dess att Shilo kommer; och honom skola folken vara lydiga. Han binder sitt föl vid vinstocken och sin åsninnas fåle vid den ädla vinstocken; han tvår sina kläder i vin och sin mantel i druvors blod. Hans ögon äro dunkla av vin och hans tänder vita av mjölk. 1 Moseboken 49:8–12.

It is through Judah that “the gathering of the people” is accomplished. Christ, as Judah, is also the “Vine,” and the “choice vine,” is bound to the “ass’s colt.” His “garments” are washed in “wine,” which was “the blood of grapes.” Christ began shedding His blood in Gethsemane, when He sweat blood, and Gethsemane means the “olive press.” From Gethsemane to the cross He shed His precious blood to gather all men unto Himself.

Det är genom Juda som ”folkens samling” fullbordas. Kristus, såsom Juda, är också ”vinträdet”, och ”den ädla vinstocken” binds vid ”åsneföl”. Hans ”kläder” tvättas i ”vin”, som var ”druvornas blod”. Kristus började utgjuta sitt blod i Getsemane, när han svettades blod, och Getsemane betyder ”olivpressen”. Från Getsemane till korset utgöt han sitt dyrbara blod för att dra alla människor till sig själv.

> Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. This he said, signifying what death he should die. John 12:31–33.

> Nu går en dom över denna världen; nu skall denna världens furste kastas ut. Och när jag blir upphöjd från jorden, skall jag dra alla till mig. Detta sade han för att ange med vilken död han skulle dö. Johannes 12:31–33.

Christ’s work of drawing all men unto Himself is a twostep process, for He first gathers the “outcasts of Israel,” and then uses them as an ensign to draw His other flock.

Kristi verk att dra alla människor till sig är en process i två steg, ty han samlar först ”Israels fördrivna”, och använder dem sedan som ett baner för att dra till sig sin andra hjord.

> I am the good shepherd, and know my sheep, and am known of mine. As the Father knoweth me, even so know I the Father: and I lay down my life for the sheep. And other sheep I have, which are not of this fold: them also I must bring, and they shall hear my voice; and there shall be one fold, and one shepherd. John 10:14–16.

> Jag är den gode herden, och jag känner mina får, och de mina känner mig. Såsom Fadern känner mig, så känner också jag Fadern; och jag ger mitt liv för fåren. Och andra får har jag, som inte hör till denna fålla; också dem måste jag föra hit, och de skall höra min röst; och det skall bli en hjord och en herde. Johannes 10:14–16.

The one hundred and forty-four thousand are the “sheep” who know Him. The “other sheep” are His flock that come out of Babylon when they see and hear the ensign. Before He lifts up His ensign, which are His sheep, He first gathers them a second time. That line of sacred history aligns with verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven, and is therefore aligned with the hidden history of verse forty. It represents the line of the true Protestant horn which runs within the history of the apostate Protestant horn, the apostate Republican horn and the arrival of the whore of Tyre, just before the Sunday law of verse forty-one. The line of the true Protestant horn represents both the history and also the message where the one hundred and forty-four thousand are sealed.

De etthundrafyrtiofyra tusen är de ”får” som känner Honom. De ”andra fåren” är Hans hjord som kommer ut ur Babylon när de ser och hör baneret. Innan Han upphöjer sitt baner, vilket är Hans får, samlar Han dem först en andra gång. Denna linje i den heliga historien överensstämmer med vers tretton till och med femton i Daniels elfte kapitel och är därför samstämd med den dolda historien i vers fyrtio. Den representerar den sanna protestantiska hornets linje, vilken löper inom historien om det avfälliga protestantiska hornet, det avfälliga republikanska hornet och den tyriska skökans ankomst, strax före söndagslagen i vers fyrtioett. Den sanna protestantiska hornets linje representerar både historien och även budskapet där de etthundrafyrtiofyra tusen blir beseglade.

The “outcasts of Israel” represent a line in contrast with the “assembly of mockers”, as Jeremiah identifies them, or as the “synagogue of Satan” as John identifies them in Revelation chapters two and three where the church of Smyrna and Philadelphia are addressed. The Philadelphians represent the “one hundred and forty-four thousand” of Revelation chapter seven, and Smyrna is “the great multitude” of the same chapter, who cannot be numbered. The two classes of redeemed in the last days are in controversy with those who lie, and who are in the synagogue of Satan, and claim they are God’s people, for they say they are Jews.

”Israels fördrivna” representerar en linje i kontrast till ”de hånfullas församling”, såsom Jeremia betecknar dem, eller såsom ”Satans synagoga”, såsom Johannes betecknar dem i Uppenbarelsebokens andra och tredje kapitel, där församlingarna i Smyrna och Filadelfia tilltalas. Filadelfierna representerar de ”etthundrafyrtiofyra tusen” i Uppenbarelsebokens sjunde kapitel, och Smyrna är ”den stora skaran” i samma kapitel, som ingen kan räkna. De två klasserna av återlösta i de sista dagarna står i strid med dem som ljuger, och som tillhör Satans synagoga, och gör anspråk på att vara Guds folk, ty de säger att de är judar.

The line of the true Protestant horn consists of the controversy that exists between themselves and the former covenant people who are then being passed by. In the same history the faithful are also in controversy with the line of apostate Protestantism and Catholicism. Those three religious entities represent the dragon, the beast and the false prophet at the micro level within the line of the true Protestant horn.

Linjen för det sanna protestantiska hornet består av den strid som råder mellan dem själva och det tidigare förbundsfolket, som då blir förbigånget. I samma historia står de trofasta också i strid med den avfälliga protestantismens och katolicismens linje. Dessa tre religiösa enheter representerar på mikronivå draken, vilddjuret och den falske profeten inom linjen för det sanna protestantiska hornet.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.” Spalding and Magan, 1, 2.

> ”Jag såg att den namnkristna kyrkan och namnkristna adventister, likt Judas, skulle förråda oss åt katolikerna för att vinna deras inflytande att gå emot sanningen. De heliga kommer då att vara ett obemärkt folk, föga känt av katolikerna; men kyrkorna och de namnkristna adventister som känner till vår tro och våra seder (ty de hatade oss på grund av sabbaten, eftersom de inte kunde vederlägga den) kommer att förråda de heliga och ange dem för katolikerna såsom sådana som åsidosätter folkets inrättningar; det vill säga att de håller sabbaten och åsidosätter söndagen.” Spalding and Magan, 1, 2.

We have dealt with this passage before, and in so doing identified that the expression “nominal church” and the expression “nominal Adventist” would have had a different meaning and application when Sister White penned the words. Yet the prophets spoke more for the last days than they did for their own history, so in this passage the nominal church in the last days would be apostate Protestantism. The word “nominal” means “in name only”.

Vi har tidigare behandlat detta avsnitt och därvid konstaterat att uttrycket ”den nominella kyrkan” och uttrycket ”den nominelle adventisten” skulle ha haft en annan innebörd och tillämpning när syster White nedtecknade orden. Ändå talade profeterna mer för de sista dagarna än de gjorde för sin egen historia, så i detta avsnitt skulle den nominella kyrkan i de sista dagarna vara den avfälliga protestantismen. Ordet ”nominell” betyder ”endast till namnet”.

The so-called Protestant church ceased to protest Rome in 1844, when they rebelled against entering into the Most Holy Place by faith, where they could have recognized the seventh-day Sabbath is the correct day of worship. Instead, they retained the worship of the sun, which is the mark of Catholicism. It is impossible to “protest” Rome, which is the only definition of the word “Protestant,” if you have accepted her symbol of authority, which the Roman church has repeatedly identified as her authority to change the day of worship in the Bible from the seventh-day Sabbath unto Sunday.

Den så kallade protestantiska kyrkan upphörde att protestera mot Rom år 1844, när den gjorde uppror mot att genom tro träda in i det Allraheligaste, där den kunde ha erkänt att sjundedagssabbaten är den rätta gudstjänstdagen. I stället behöll den soldyrkan, som är katolicismens märke. Det är omöjligt att ”protestera” mot Rom, vilket är själva den enda definitionen av ordet ”protestant”, om man har antagit hennes auktoritetssymbol, vilken den romerska kyrkan upprepade gånger har identifierat som sin auktoritet att i Bibeln förändra gudstjänstdagen från sjundedagssabbaten till söndagen.

“Nominal Adventists” are those who profess to be Seventh-day Adventists, but they are also identified as Judas, who is the symbol of a disciple that has betrayed his profession. The nominal Seventh-day Adventist church will hate the “saints” and those saints “will” then “be an obscure people.” They hate the obscure saints, “on account of the Sabbath,” truth they cannot “refute.” The Sabbath truth in Sister White’s history was the seventh-day Sabbath, but it typifies the Sabbath truth of the last days, which cannot be refuted, and that is the doctrine that was first rejected by Laodicean Seventh-day Adventism in their rebellion in 1863. That doctrine was the first foundational truth discovered by William Miller, and it represents the foundational truths of Adventism that the nominal Adventists refuse to walk in, as represented by Jeremiah’s old paths. That Sabbath truth is the “seven times,” of Leviticus twenty-six.

”Nominella adventister” är de som bekänner sig vara sjundedagsadventister, men de identifieras också som Judas, som är symbolen för en lärjunge som har förrått sin bekännelse. Den nominella sjundedagsadventistkyrkan kommer att hata de ”heliga”, och dessa heliga ”skall” då ”vara ett obemärkt folk”. De hatar de obemärkta heliga ”på grund av sabbaten”, en sanning som de inte kan ”vederlägga”. Sabbatssanningen i syster Whites historia var sjundedagssabbaten, men den är en förebild för de sista dagarnas sabbatssanning, som inte kan vederläggas, och det är den lära som först förkastades av laodiceisk sjundedagsadventism i deras uppror år 1863. Den läran var den första grundläggande sanning som upptäcktes av William Miller, och den representerar adventismens grundläggande sanningar som de nominella adventisterna vägrar att vandra i, såsom det framställs genom Jeremias gamla stigar. Denna sabbatssanning är de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex.

The line of true Protestantism that is made up of Philadelphia and Smyrna are betrayed by those represented as Judas. Judas covenanted to betray Jesus three times, thus identifying a progressive betrayal that preceded and concluded at the cross. Verse sixteen of Daniel eleven represents the Sunday law, which was typified by the cross. Therefore, in the verses leading to the Sunday law of verse sixteen, which is also the Sunday law of verse forty-one, a three-step betrayal is brought upon the saints of the last days. The betrayal occurs during the period when the Lord is gathering His last-day ensign a second time.

Den sanna protestantismens linje, som utgörs av Filadelfia och Smyrna, blir förrådd av dem som framställs som Judas. Judas ingick förbund om att förråda Jesus tre gånger och identifierar därmed ett fortskridande förräderi som föregick och fullbordades vid korset. Vers sexton i Daniel elva representerar söndagslagen, vilken förebildades av korset. Därför förs ett förräderi i tre steg över de sista dagarnas heliga i de verser som leder fram till söndagslagen i vers sexton, vilken också är söndagslagen i vers fyrtioett. Förräderiet äger rum under den period då Herren för andra gången samlar sitt sista dagars baner.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. But they shall fly upon the shoulders of the Philistines toward the west; they shall spoil them of the east together: they shall lay their hand upon Edom and Moab; and the children of Ammon shall obey them. Isaiah 11:10–14.

> Och det skall ske på den dagen att en telning från Isais rot skall stå som ett baner för folken; till honom skall hedningarna söka sig, och hans viloplats skall vara härlig. Och det skall ske på den dagen att Herren åter för andra gången skall räcka ut sin hand för att återvinna återstoden av sitt folk, dem som blir kvar, från Assyrien och från Egypten och från Patros och från Kush och från Elam och från Shinar och från Hamat och från havets öar. Och han skall resa ett baner för hednafolken och samla Israels fördrivna och föra tillsammans Judas kringspridda från jordens fyra hörn. Efraims avund skall också vika, och Judas fiender skall utrotas; Efraim skall inte avundas Juda, och Juda skall inte förtrycka Efraim. Men de skall slå sig ned på filistéernas skuldror mot väster; tillsammans skall de plundra dem i öster; de skall lägga sin hand på Edom och Moab, och Ammons barn skall lyda dem. Jesaja 11:10–14.

Isaiah identifies the historical setting for this passage in verse ten, with the expression “in that day.” That “day” has therefore been identified in the verses that preceded verse ten. When we trace this particular prophetic narrative back to a reference that allows us to identify when “that day” is, we come to verse one, of chapter ten.

Jesaja anger den historiska ramen för detta avsnitt i vers tio genom uttrycket ”på den dagen”. Denna ”dag” har därför identifierats i de verser som föregår vers tio. När vi följer denna särskilda profetiska framställning tillbaka till en hänvisning som gör det möjligt för oss att fastställa när ”den dagen” är, kommer vi till vers ett i kapitel tio.

> Woe unto them that decree unrighteous decrees, and that write grievousness which they have prescribed. Isaiah 10:1.

> Ve dem som stadfäster orättfärdiga stadgar och utfärdar betungande påbud som de har föreskrivit. Jesaja 10:1.

Sister White identifies the “unrighteous decree” of this verse as the soon coming Sunday law:

Syster White identifierar den ”orättfärdiga förordning” i denna vers som den snart kommande söndagslagen:

> “An idol sabbath has been set up, as the golden image was set up in the plains of Dura. And as Nebuchadnezzar, the king of Babylon, issued a decree that all who would not bow down and worship this image should be killed, so a proclamation will be made that all who will not reverence the Sunday institution will be punished with imprisonment and death. Thus the Sabbath of the Lord is trampled underfoot. But the Lord has declared, ‘Woe unto them that decree unrighteous decrees, and write grievousness which they have prescribed’ [Isaiah 10:1]. [Zephaniah 1:14–18]” Manuscript Releases, volume 14, 92.

> ”En avgudasabbat har upprättats, liksom den gyllene bilden restes på Duraslätten. Och såsom Nebukadnessar, konungen i Babylon, utfärdade ett påbud att alla som inte ville falla ned och tillbe denna bild skulle dödas, så kommer en kungörelse att utfärdas att alla som inte vill visa vördnad för söndagsinstitutionen ska straffas med fängelse och död. Så trampas Herrens sabbat under fötterna. Men Herren har förklarat: ’Ve dem som stadgar orättfärdiga stadgar och skriver förtryck som de har föreskrivit’ [Jesaja 10:1]. [Sefanja 1:14–18]” Manuscript Releases, volym 14, 92.

The context of the Lord gathering His people a second time is placed in the history of the approaching Sunday law crisis, for in verse twelve of chapter ten, Isaiah speaks of the Lord finishing a work among His people before He brings His executive judgment at the unrighteous decree, which is the Sunday law.

Sammanhanget för att Herren samlar sitt folk en andra gång är förlagt till historien om den annalkande söndagslagskrisen, ty i vers tolv i kapitel tio talar Jesaja om att Herren fullbordar ett verk bland sitt folk innan Han låter sin verkställande dom komma genom det orättfärdiga påbudet, vilket är söndagslagen.

> Wherefore it shall come to pass, that when the Lord hath performed his whole work upon mount Zion and on Jerusalem, I will punish the fruit of the stout heart of the king of Assyria, and the glory of his high looks. Isaiah 10:12.

> Därför skall det ske, att när Herren har fullbordat hela sitt verk på Sions berg och i Jerusalem, då skall jag straffa frukten av den assyriske kungens övermodiga hjärta och härligheten i hans högmodiga blickar. Jesaja 10:12.

The “work upon Zion and on Jerusalem”, which the Lord “performs” before the punishment of the papacy begins at the Sunday law, is the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In Ezekiel chapter nine, the man with the writer’s inkhorn goes through Jerusalem placing a mark upon those “that sigh and cry for the abominations done in the land” and in the church. That work includes the process of the Lord gathering together the outcasts of Israel a second time. He gathers them from the four corners of the earth, and the “four corners of earth” is represented by eight geographical areas. Eight is the symbol of the testing process of the image of the beast, thus identifying that the final gathering of those who would be the ensign takes place during the period when the image of the beast test is being accomplished in the earth.

Det ”verk på Sion och i Jerusalem”, som Herren ”utför” innan påvedömets straffdom börjar vid söndagslagen, är beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen. I Hesekiel kapitel nio går mannen med skrivdonet genom Jerusalem och sätter ett märke på dem ”som suckar och ropar över alla de styggelser som bedrivs i landet” och i församlingen. Detta verk inbegriper den process genom vilken Herren för andra gången samlar Israels fördrivna. Han samlar dem från jordens fyra hörn, och ”jordens fyra hörn” representeras av åtta geografiska områden. Åtta är symbolen för vilddjurets bilds prövningsprocess och identifierar därmed att den slutliga insamlingen av dem som skulle vara baneret äger rum under den period då prövningen beträffande vilddjurets bild fullbordas på jorden.

The unity represented by “Ephraim” “not envying Judah, and Judah” “not vexing Ephraim,” occurs when the adversaries of Judah are cut off. Prophetically, the former covenant people, represented by Judas, or the synagogue of Satan, or the assembly of mockers, or the Protestants of Millerite history, or the Jews of Christ’s history are “cut off” at the first disappointment. When Jeremiah represents that very history, he was instructed that he could never return to the assembly of mockers, though they could return to him if they chose to repent.

Den enhet som framställs genom att ”Efraim” ”icke avundas Juda, och Juda” ”icke förtrycker Efraim”, inträffar när Judas motståndare avskärs. Profetiskt blir det forna förbundsfolket, representerat av Judas, eller Satans synagoga, eller de hånfullas församling, eller protestanterna i den milleritiska historien, eller judarna i Kristi historia, ”avskuret” vid den första besvikelsen. När Jeremia representerade just den historien, fick han befallning om att han aldrig kunde återvända till de hånfullas församling, även om de kunde återvända till honom om de valde att omvända sig.

From July 18, 2020 unto the Sunday law the Lord gathers His last-day people a second time. He gathers them from around the world, during a period when He is finishing His whole work on Judah and Jerusalem. In that sealing time, God’s last-day people will be obscure, but will never-the-less be confronted by a threefold union which opposes their work.

Från den 18 juli 2020 och fram till söndagslagen samlar Herren sitt sista-tidens folk en andra gång. Han samlar dem från hela världen under en period då Han fullbordar hela sitt verk över Juda och Jerusalem. Under den beseglingstiden kommer Guds sista-tidens folk att vara obemärkta, men likväl att konfronteras av en trefaldig sammanslutning som motsätter sig deras verk.

Catholicism is the beast of the threefold union, and one of her daughters is the class Sister White identifies as the nominal church. They represent the false prophet. The nominal Laodicean Adventists, represented by Judas, are the dragon in this representation. The rebellion of 1863 was typified by the rebellion of ancient Israel at the first Kadesh, when they chose to reject the message of Joshua and Caleb and return to Egypt. Egypt is a symbol of the dragon.

Katolicismen är vilddjuret i den trefaldiga föreningen, och en av hennes döttrar är den klass som syster White identifierar som den namnkristna kyrkan. De representerar den falske profeten. De namnkristna laodiceiska adventisterna, representerade av Judas, är draken i denna framställning. Upproret år 1863 förebildades av det forntida Israels uppror vid det första Kades, när de valde att förkasta Josuas och Kalebs budskap och återvända till Egypten. Egypten är en symbol för draken.

> Son of man, set thy face against Pharaoh king of Egypt, and prophesy against him, and against all Egypt: Speak, and say, Thus saith the Lord God; Behold, I am against thee, Pharaoh king of Egypt, the great dragon that lieth in the midst of his rivers, which hath said, My river is mine own, and I have made it for myself. Ezekiel 29:2, 3.

> Du människobarn, vänd ditt ansikte mot farao, konungen i Egypten, och profetera mot honom och mot hela Egypten. Tala och säg: Så säger Herren Gud: Se, jag är emot dig, farao, konungen i Egypten, det stora drakodjuret som ligger mitt i sina floder, som har sagt: Min flod är min egen, och jag har gjort den åt mig själv. Hesekiel 29:2, 3.

The rebellion at Kadesh represented the tenth test in a testing process that brought about the rejection and death of the chosen people who had been brought out of Egypt, and typified the final test of a testing process that was brought upon Philadelphian Millerite Adventism on October 22, 1844 and concluded with the rebellion of 1863. At the very end of ancient Israel’s history, the Jews “cried out, ‘Away with him, away with him, crucify him’. Pilate saith unto them, ‘Shall I crucify your King?’ The chief priests answered, ‘We have no king but Caesar.’” In the first rebellion and the last rebellion the former covenant people chose to identify a symbol of the dragon (Egypt and pagan Rome) as their king.

Upproret vid Kadesh utgjorde det tionde provet i en prövningsprocess som ledde till förkastandet och döden för det utvalda folk som hade förts ut ur Egypten, och förebildade det slutliga provet i en prövningsprocess som kom över den filadelfiska milleritiska adventismen den 22 oktober 1844 och avslutades med upproret 1863. Helt i slutet av det forntida Israels historia ”ropade judarna: ’Bort med honom, bort med honom, korsfäst honom.’ Pilatus sade till dem: ’Skall jag korsfästa er konung?’ Översteprästerna svarade: ’Vi hava ingen annan konung än kejsaren.’” I det första upproret och det sista upproret valde det tidigare förbundsfolket att identifiera en symbol för draken (Egypten och det hedniska Rom) som sin konung.

On July 18, 2020, the “adversaries of Judah” were “cut off,” and the temple of the one hundred and forty-four thousand was set up. All that was left was for the temple to be cleansed, in advance of the Messenger of the Covenant suddenly coming to His temple. The temple of Millerite history was erected in forty-six years from 1798 unto 1844. At the first disappointment of April 19, 1844 the Protestants were cut off and became part of the synagogue of Satan, the assembly of mockers, a daughter of Rome. From that point until October 22, 1844 a purification process occurred in advance of the faithful following Christ into the Most Holy Place, that He might accomplish the work of joining His Divinity to their humanity.

Den 18 juli 2020 blev ”Judas motståndare” ”avskurna”, och de etthundrafyrtiofyra tusens tempel upprättades. Allt som återstod var att templet skulle renas, innan Förbundets Budbärare plötsligt kommer till sitt tempel. Tempelbyggnaden i den milleritiska historien uppfördes under fyrtiosex år, från 1798 till 1844. Vid den första besvikelsen den 19 april 1844 blev protestanterna avskurna och blev en del av Satans synagoga, hånarnas församling, en dotter till Rom. Från den tidpunkten fram till den 22 oktober 1844 ägde en reningsprocess rum innan de trogna följde Kristus in i det Allraheligaste, så att Han kunde fullborda verket att förena sin gudom med deras mänsklighet.

The history of the true Protestant horn, that is gathered a second time just before the unrighteous decree, that they might be the ensign that God employs to call His other flock out of Babylon, occurs in the same period where the apostate Republican and Protestant horns are joining together, committing spiritual fornication, thus becoming one flesh, or one temple, which is the image of the beast. God’s temple is simultaneously forming the image of Christ.

Historien om det sanna protestantiska hornet, som samlas en andra gång strax före det orättfärdiga påbudet, för att de må vara den baner som Gud använder för att kalla sin andra hjord ut ur Babylon, utspelar sig under samma tidsperiod då de avfälliga republikanska och protestantiska hornen förenar sig, begår andlig otukt och därigenom blir ett kött, eller ett tempel, vilket är vilddjurets avbild. Guds tempel håller samtidigt på att formas till Kristi avbild.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations? Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord.

> Detta är det ord som kom till Jeremia från Herren: Ställ dig i porten till Herrens hus och ropa där ut detta ord och säg: Hör Herrens ord, alla ni av Juda, som går in genom dessa portar för att tillbe Herren. Så säger Herren Sebaot, Israels Gud: Bättra era vägar och era gärningar, så skall jag låta er bo på denna plats. Förtrösta inte på lögnaktiga ord, när man säger: Herrens tempel, Herrens tempel, Herrens tempel är detta. Ty om ni verkligen bättrar era vägar och era gärningar, om ni verkligen skipar rätt mellan man och hans nästa, om ni inte förtrycker främlingen, den faderlöse och änkan, och inte utgjuter oskyldigt blod på denna plats och inte följer andra gudar till er egen olycka, då skall jag låta er bo på denna plats, i det land som jag gav åt era fäder, från evighet till evighet. Se, ni förtröstar på lögnaktiga ord, som inte kan hjälpa. Skall ni stjäla, mörda och begå äktenskapsbrott och svära falskt och tända rökelse åt Baal och följa andra gudar, som ni inte känner, och sedan komma och träda fram inför mig i detta hus, som är uppkallat efter mitt namn, och säga: Vi är räddade — för att göra alla dessa styggelser? Har detta hus, som är uppkallat efter mitt namn, blivit ett rövarnäste i era ögon? Se, också jag har sett det, säger Herren.

> But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel. And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Seest thou not what they do in the cities of Judah and in the streets of Jerusalem? Jeremiah 7:1–17.

> Men gå nu till min plats som var i Shilo, där jag först lät mitt namn bo, och se vad jag gjorde med den för mitt folk Israels ondskas skull. Och nu, eftersom ni har gjort allt detta, säger Herren, och fastän jag talade till er, enträget och gång på gång, hörde ni inte; och jag kallade på er, men ni svarade inte; därför skall jag göra med detta hus, som är uppkallat efter mitt namn och som ni förtröstar på, och med den plats som jag gav åt er och åt era fäder, såsom jag har gjort med Shilo. Och jag skall förkasta er från mitt ansikte, såsom jag har förkastat alla era bröder, hela Efraims säd. Be därför inte för detta folk och upplyft inte rop eller bön för dem, och gå inte i förbön hos mig; ty jag skall inte höra dig. Ser du inte vad de gör i Juda städer och på Jerusalems gator? Jeremia 7:1–17.

Back to Articles