Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Daniels bok – nummer etthundrafemton

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Att uppenbara den sista generationens profetiska kännetecken

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

I den sista generationen av ett folk som blir förbigånget identifieras vissa profetiska kännetecken. De är då ett huggormssläkte, ty de har format Satans karaktär. De är ett släkte av äktenskapsbrytare, ty de har ingått ohelgade förbindelser med Guds fiender. De har nått en punkt där de ser men inte kan förstå, de hör men inte kan uppfatta, ty de är oomvända, vilket framställs som att deras hjärtan har blivit feta. Mose tog först upp just detta fenomen.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> Och Mose kallade till sig hela Israel och sade till dem: Ni har sett allt vad Herren gjorde inför era ögon i Egyptens land med farao och med alla hans tjänare och med hela hans land, de stora prövningar som dina ögon har sett, tecknen och dessa stora under. Men Herren har inte gett er ett hjärta att förstå, ögon att se med och öron att höra med, ända till denna dag. 5 Moseboken 29:2–4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

I det första omnämnandet av det laodiceiska fenomenet att se och höra är det som Guds folk är oförmögna att se tecknen och underverken i sin grundläggande historia. Jeremia identifierar fenomenet som ett kännetecken hos de ”fåvitska jungfrurna” i de sista dagarna, och som en framställning av de fåvitska jungfrurnas vägran att ta emot de tre änglarnas budskap, vilket börjar med den första ängelns förkunnelse att frukta Skaparen Gud. På grund av detta uppror mottar de inte det sena regnet.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Förkunna detta i Jakobs hus och kungör det i Juda, sägande: Hör nu detta, du dåraktiga folk, utan förstånd, som har ögon men inte ser, som har öron men inte hör: Fruktar ni inte mig? säger Herren. Skall ni inte bäva för mitt ansikte, jag som har satt sanden till havets gräns genom en evig förordning, så att det inte kan överskrida den? Och fastän dess vågor häver sig, förmår de dock inte något; fastän de dånar, kan de ändå inte gå över den. Men detta folk har ett avfälligt och upproriskt hjärta; de har fallit av och gått sin väg. Inte heller säger de i sitt hjärta: Låt oss nu frukta Herren vår Gud, han som ger regn, både höstregn och vårregn, i sin tid; han bevarar åt oss de fastställda skördeveckorna. Era missgärningar har vänt bort detta, och era synder har undanhållit det goda från er. Jeremia 5:20–25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Hesekiel identifierar dem som uppvisar de egenskaper som representeras av att se och ändå inte förstå såsom ett upproriskt hus. De är ett upproriskt hus som inte vill se historien om sina grundvalar, som är dåraktiga jungfrur, som är oomvända därför att de förkastar den första ängelns budskap, vilket är att förkasta dem alla, ty om ni inte tar emot den första ängelns budskap, kan ni inte ta emot det andra eller det tredje. I detta tillstånd hålls det sena regnet tillbaka från dessa jungfrur under det sena regnets tid. Efter att Jesus hade behandlat denna egenskap i sin framställning, gick han sedan vidare till att lägga fram liknelsen om såningsmannen.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Men saliga är era ögon, ty de ser, och era öron, ty de hör. Ty sannerligen säger jag er: Många profeter och rättfärdiga män har önskat få se det som ni ser, men har inte sett det, och få höra det som ni hör, men har inte hört det. Hör därför liknelsen om såningsmannen. När någon hör ordet om riket och inte förstår det, då kommer den onde och rycker bort det som blev sått i hans hjärta. Denne är den som fick säden sådd vid vägen. Men den som fick säden sådd på stenig mark är den som hör ordet och genast tar emot det med glädje; men han har ingen rot i sig själv, utan består endast för en tid. När sedan bedrövelse eller förföljelse uppstår för ordets skull, kommer han genast på fall. Den som fick säden sådd bland törnen är den som hör ordet; men denna världens bekymmer och rikedomens bedräglighet kväver ordet, och han blir utan frukt. Men den som fick säden sådd i den goda jorden är den som hör ordet och förstår det; och han bär också frukt och ger avkastning, den ene hundrafalt, den andre sextiofalt, den tredje trettiofalt. En annan liknelse frambar han för dem och sade: Himmelriket är likt en man som hade sått god säd i sin åker. Men medan människorna sov, kom hans fiende och sådde ogräs bland vetet och gick sedan sin väg. Men när strået sköt upp och bar frukt, då visade sig också ogräset. Husbondens tjänare kom då fram och sade till honom: Herre, var det inte god säd du sådde i din åker? Varifrån har den då fått ogräs? Han sade till dem: Det har en fiende gjort. Tjänarna sade till honom: Vill du då att vi går och samlar ihop det? Men han sade: Nej, för då kan ni, när ni samlar ihop ogräset, rycka upp också vetet tillsammans med det. Låt båda växa tillsammans ända till skörden. Och vid skördetiden skall jag säga till skördemännen: Samla först ihop ogräset och bind det i knippen för att bränna upp det, men vetet skall ni samla in i min lada. Matteus 13:16–30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

De oförståndiga är ogräset, och de visa är vetet. I liknelsen om de tio jungfrurna är det innehavet av olja som visar skillnaden mellan de två klasserna, och när det gäller vetet och ogräset grundar den sig på huruvida säden, som är ordet, förstås. Det första omnämnandet hos Mose av en klass som inte skall se och därför inte förstå, framställer det budskap som skall förstås såsom den grundläggande historiens tecken och under. Den sista profetiska hänvisningen till beståndsdelarna i det upproriska husets blindhet av Ellen White identifierar att de ögon som var välsignade att se det som alla rättfärdiga män önskade få se var Milleritrörelsens historia.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> ”Alla de budskap som gavs från 1840–1844 skall nu framställas med kraft, ty det finns många människor som har förlorat sin orientering. Budskapen skall gå till alla församlingarna.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> ”Kristus sade: ’Saliga är era ögon, ty de ser; och era öron, ty de hör. Ty sannerligen säger jag er, att många profeter och rättfärdiga män har önskat få se det som ni ser, men har inte sett det, och få höra det som ni hör, men har inte hört det’ [Matteus 13:16, 17]. Saliga är de ögon som såg det som sågs år 1843 och 1844.” Manuscript Releases, volym 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Jesus illustrerar alltid slutet med början, och den första hänvisningen till dem som har ögon men inte ser eller förstår, liksom den sista hänvisningen, visar att den grundläggande historien om det upproriska huset är det som inte ses och därför förkastas, och som därmed hindrar de oförståndiga från att känna igen det sena regnet. Historien 1840–1844 förebildades genom det forntida Israels befrielse från den egyptiska träldomen. Det forntida Israels misslyckande att bestå den inledande prövningsprocessen förde dem till Kadesh, där de godtog de tio spejarnas falska rapport och utsåg en ny hövitsman att leda dem tillbaka till Egypten. Fyrtio år senare fördes de åter till Kadesh, och Mose felade genom att slå på Klippan en andra gång.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Fastän Moses misslyckades, gick Josua ändå vidare för att föra dem in i det utlovade landet. Det sista provet vid Kadesh hade ett allvarligt uppror förbundet med sig, ty Jesus illustrerar alltid slutet genom början, och de tio spejarnas uppror vid Kadesh i början av de fyrtio åren, och vid slutet av de fyrtio åren, illustrerar också ett stort uppror vid Kadesh. Men trots Moses uppror vid Kadesh blev visionen om att gå in i det utlovade landet inte längre fördröjd.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

I upproret 1863, som ledde till det tilltagande upproret 1888, som ledde till det tilltagande upproret 1919, vilket kulminerade i upproret 1957, förde Jesus den laodiceiska adventismen tillbaka till Kadesh. Han förde dem tillbaka till den historia där den tredje ängeln anlände och inledde en prövningsprocess som slutligen gav upphov till upproret 1863 och till förvisningen till kringvandrande i Laodiceas öken. Den tredje ängeln trädde in i den avslutande historien för den laodiceiska adventismen den 11 september 2001, när den mäktige ängeln i Uppenbarelseboken arton, som är den tredje ängeln, kom ned. Han förkunnade då att Babylon hade fallit, såsom förebildat genom nedkastandet av Nimrods torn, när tornen i New York City fälldes.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> ”Den tredje ängelns budskap kommer inte att förstås; det ljus som skall upplysa jorden med sin härlighet kommer att kallas ett falskt ljus av dem som vägrar att vandra i dess tilltagande härlighet.” Review and Herald, 27 maj 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Såsom det var med det forntida Israel, så är det också med det nutida Israel. Den generation som bevittnar den 11 september 2001 är den sista generationen. Jesus sade i Lukasevangeliet, kapitel tjugoett, att ”detta släkte”, och han identifierade detta släkte som dem som lever när himmel och jord skall förgås, vilket sker vid den andra ankomsten. Den generation som får leva och bevittna Kristi återkomst kommer att ha igenkänt ett tecken som bevisar för dem att de är den sista generationen. De kommer att veta och förstå att de är dem som lever när ”varje syns verkan” inte längre ”dröjer”.

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

När Jesus lämnade templet tillsammans med lärjungarna bad de honom förklara vad han hade menat med sin beskrivning av templets förstörelse. Det samtalet representerade det samtal som hans lärjungar för under den sista generationen. Lärjungarna önskade förstå vad han menade när han upprepade gånger hade undervisat att den laodiceiska adventistkyrkan skall sopas bort vid den snart antagna söndagslagen, då dess tillbedjare utspys ur hans mun och inte längre är de som talar för honom.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

I sitt svar till lärjungarna beskrev Jesus Jerusalems förstöring och den historia som följde därefter, ända fram till världens ände. Efter att ha framlagt den historiska översikten fram till vers nitton behandlar Han sedan Jerusalems förstöring, en förstöring som kunde ha inträffat vid korset, men som i Guds barmhärtighet och långmodighet uppsköts omkring fyrtio år. Vid slutet av de fyrtio åren skulle det finnas en kvarleva som skulle undkomma förstörelsen, men endast om de kände igen det tecken som Han då gav.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

I det forntida Israels begynnelse fanns en fyrtioårig period, som började med en dom över de tio spejarnas uppror, en dom som uppsköts i fyrtio år på grund av Moses förbön. Vid det forntida Israels slut fanns en dom över korsets uppror, som uppsköts i fyrtio år på grund av Kristi långmodighet och barmhärtighet. I båda dessa skeenden fanns en kvarleva som undkom. Jesus illustrerar alltid slutet på en sak med början på en sak.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Jesus tog upp det tecken som var förbundet med Jerusalems förstörelse och betecknade det som ”hämndens dagar”.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Och när ni ser Jerusalem omringat av härar, då vet att dess ödeläggelse är nära. Då må de som är i Judeen fly till bergen; och de som är mitt i staden må dra ut därifrån; och de som är ute på landet må inte gå in i den. Ty detta är hämndens dagar, för att allt som är skrivet skall fullbordas. Lukas 21:20–22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

”hämndens dag” är de sju sista plågorna, och av denna anledning sätter syster White Jerusalems förstörelse i samband med Guds verkställande dom i de sista dagarna.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Träden fram, ni hednafolk, för att höra; och lyssna, ni folk: må jorden höra, och allt som är däri; världen och allt som kommer fram ur den. Ty Herrens vrede är över alla folk, och hans harm över alla deras härar: han har givit dem till spillo, han har överlämnat dem åt slakt. Också deras slagna skall kastas ut, och stanken från deras döda kroppar skall stiga upp, och bergen skall flyta bort av deras blod. Och hela himlens härskara skall upplösas, och himlarna skall rullas samman såsom en bokrulle; och hela deras härskara skall falla ned, såsom lövet faller från vinträdet och såsom en fikonfrukt som faller från fikonträdet. Ty mitt svärd har druckit sig mätt i himlen; se, det skall komma ned över Edom och över folket som jag har förbannat, till dom. Herrens svärd är fyllt med blod, det är drypande av fett, av blodet från lamm och getter, av fett från baggarnas njurar; ty Herren har ett slaktoffer i Bosra och en stor slakt i Edoms land. Och vildoxarna skall falla med dem, och ungtjurarna med de starka tjurarna; och deras land skall dränkas av blod, och deras stoft göras fett av fetma. Ty det är Herrens hämnds dag, vedergällningens år för Sions sak. Jesaja 34:1–8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Jesus gav sin första offentliga framställning i Nasaret och tillkännagav sig själv som Messias. Denna framställning styrdes profetiskt av principen om det första omnämnandet. Den läsning han valde klargjorde att hans verk inbegrep att förkunna ”Herrens hämnds dag”, vilken enligt Jesaja också är ”vedergällningarnas år för Sions sak”.

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

Det var i Nasaret som Kristus började sin offentliga tjänst och tillkännagav sig själv som Messias. Det var då som de som hörde Hans ord men inte förstod dem försökte döda Honom genom att kasta Honom utför ett berg. Början av Hans tjänst kännetecknades av att folket i Hans hemstad försökte döda Honom, och slutet på Hans tjänst av att Hans folk verkligen dödade Honom. Hans tjänst bestod i att identifiera sig själv som Messias, vilket Han blev när Han smordes vid sitt dop. Vid Hans dop sänkte sig en gudomlig symbol ned för att bekräfta uppfyllelsen av förutsägelsen om den kommande Messias. Den 11 augusti 1840 sänkte sig en gudomlig symbol ned för att bekräfta förutsägelsen om den prövande budskapet i den historien. Och den 11 september 2001 kom en gudomlig symbol ned för att bekräfta det förutsagda budskapet i den historien, vilket är budskapet om det sena regnet.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> ”Efter att i två dagar ha arbetat bland samarierna lämnade Jesus dem för att fortsätta sin resa till Galileen. Han gjorde inget uppehåll i Nasaret, där han hade tillbringat sin ungdom och tidiga mandom. Mottagandet i synagogan där, när han tillkännagav sig själv som den Smorde, var så ogynnsamt att han beslöt att söka mer fruktbara fält, att predika för öron som ville lyssna och för hjärtan som ville ta emot hans budskap. Han förklarade för sina lärjungar att en profet inte har någon ära i sitt eget land. Detta ord framställer den naturliga obenägenhet som många människor har att erkänna någon förunderligt beundransvärd utveckling hos en som utan åthävor har levt i deras mitt och som de ingående har känt sedan barndomen. Samtidigt kan just dessa personer bli vilt upphetsade över anspråken hos en främling och en äventyrare.” The Spirit of Prophecy, band 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

I Lukas tjugoförsta kapitel identifierar Kristus de etthundrafyrtiofyra tusen, den sista generationen som inte dör. Han gör detta genom att framlägga den historia som började med Hans sista besök i det som tidigare hade varit Hans Faders hus, men som därefter hade blivit judarnas hus. I framställningen av den historia som Jesus började lägga fram kom Han till den punkt då Jerusalem, och det tempel som lärjungarna ville veta om, skulle förstöras (år 70 e.Kr.). Han betecknade förstörelsen som hämndens dagar, vilket utgjorde en del av Hans inledande förkunnelse av sin tjänst. ”Hämndens dagar” representerade inte bara Jerusalems förstörelse år 70, utan också tiden för Guds vrede sådan den framställs i de sju sista plågorna.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> Ty detta är Herren, HERREN Sebaots dag, en hämndens dag, då han skall hämnas på sina motståndare; och svärdet skall förtära, det skall mättas och drickas drucket av deras blod. Ty Herren, HERREN Sebaot, har ett slaktoffer i nordlandet vid floden Eufrat. Jeremia 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

”Hämndens dag” över Babylon, framställd genom ”offret i landet i norr vid floden Eufrat”, börjar vid den snart stundande söndagslagen.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> Till följd av Herrens vrede skall det inte vara bebott, utan helt och hållet öde; var och en som går förbi Babylon skall häpna och vissla åt alla dess hemsökelser. Ställ er i slagordning mot Babylon runt omkring; alla ni som spänner bågen, skjut på henne, spara inga pilar, ty hon har syndat mot Herren. Höj segerrop mot henne runt omkring; hon har räckt fram sin hand; hennes grundvalar har fallit, hennes murar har rivits ned; ty detta är Herrens hämnd: hämnas på henne; så som hon har gjort, så gör mot henne. Hugg bort såningsmannen från Babylon och den som för skäran under skördetiden; av fruktan för det förtryckande svärdet skall de vända tillbaka var och en till sitt folk, och de skall fly var och en till sitt eget land. Israel är ett förskingrat får; lejonen har drivit honom bort: först har Assyriens kung förtärt honom, och sist har denne Nebukadnessar, Babylons kung, krossat hans ben. Därför säger Herren Sebaot, Israels Gud, så: Se, jag skall straffa Babylons kung och hans land, såsom jag har straffat Assyriens kung. Och jag skall föra Israel tillbaka till hans betesmark, och han skall beta på Karmel och Bashan, och hans själ skall mättas på Efraims berg och i Gilead. I de dagarna och på den tiden, säger Herren, skall Israels missgärning sökas, men ingen skall finnas; och Judas synder, men de skall inte återfinnas; ty jag skall förlåta dem som jag låter bli kvar. Drag upp mot Meratajims land, mot det och mot Pekods invånare; föröd och förinta fullständigt efter dem, säger Herren, och gör alldeles så som jag har befallt dig. Stridslarm hörs i landet och stor förödelse. Hur har inte hela jordens slägga blivit avhuggen och sönderslagen! Hur har Babylon blivit en ödemark bland folken! Jag har lagt ut en snara för dig, och du blev också fångad, du Babylon, utan att du märkte det; du blev funnen och också gripen, därför att du har stridit mot Herren. Herren har öppnat sitt vapenförråd och tagit fram sin förbittrings vapen; ty detta är Herren, Herren Sebaots, verk i kaldéernas land. Kom emot henne från yttersta gränsen, öppna hennes förrådshus; kasta upp henne i högar och förgör henne fullständigt; låt ingenting bli kvar av henne. Död alla hennes tjurar; låt dem gå ned till slakten. Ve över dem! Ty deras dag har kommit, tiden för deras hemsökelse. Rösten av dem som flyr och undkommer ut ur Babylons land för att i Sion förkunna Herren, vår Guds, hämnd, hämnden för hans tempel. Kalla samman bågskyttarna mot Babylon, alla ni som spänner bågen; slå läger mot det runt omkring; låt ingen därifrån undkomma; vedergäll henne efter hennes verk; alldeles som hon har gjort, så gör mot henne; ty hon har varit högmodig mot Herren, mot Israels Helige. Jeremia 50:13–29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr. utgör den verkställande domen över den babyloniska skökan, vilken börjar vid den snart annalkande söndagslagen i Förenta staterna. Jesus visste att Han därmed identifierade år 70 e.Kr. som den snart annalkande söndagslagen, ty Han är upphovsmannen till sitt Ord, och Han är Ordet. Det är viktigt att känna igen den ram för profetian som Jesus framlägger i Lukas tjugoförsta kapitel, för att förstå vilket tecken det är som visar att den sista generationen har anlänt.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> Kristi ankomst kommer att äga rum under den mörkaste perioden i denna jords historia. Noas och Lots dagar tecknar världens tillstånd alldeles före Människosonens ankomst. Skrifterna, som pekar fram mot denna tid, förklarar att Satan skall verka med all makt och ”med all orättfärdighetens förförelse”. 2 Thessalonikerbrevet 2:9, 10. Hans verksamhet uppenbaras tydligt genom det snabbt tilltagande mörkret, de mångfaldiga villfarelserna, irrlärorna och förvillelserna i dessa sista dagar. Satan för inte bara världen i fångenskap, utan hans bedrägerier genomsyrar också de kyrkor som bekänner sig till vår Herre Jesus Kristus. Det stora avfallet skall utvecklas till ett mörker djupt som midnatten. För Guds folk skall det bli en natt av prövning, en natt av gråt, en natt av förföljelse för sanningens skull. Men ur denna mörkrets natt skall Guds ljus lysa.

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> Han låter ”ljuset lysa fram ur mörkret”. 2 Korinthierbrevet 4:6. När ”jorden var öde och tom, och mörker var över djupet”, ”svävade Guds Ande över vattnen. Och Gud sade: Varde ljus; och det blev ljus.” 1 Moseboken 1:2, 3. Så går i den andliga mörkrets natt Guds ord ut: ”Varde ljus.” Till sitt folk säger han: ”Stå upp, var ljus; ty ditt ljus kommer, och Herrens härlighet går upp över dig.” Jesaja 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> ”’Se’, säger Skriften, ’mörker skall övertäcka jorden, och töcken folken; men över dig skall Herren gå upp, och hans härlighet skall ses över dig.’ Vers 2. Kristus, utstrålningen av Faderns härlighet, kom till världen som dess ljus. Han kom för att representera Gud för människorna, och om honom står det skrivet att han blev smord ’med den helige Ande och med kraft’ och att han ’gick omkring och gjorde gott’. Apg. 10:38. I synagogan i Nasaret sade han: ’Herrens Ande är över mig, ty han har smort mig till att predika evangelium för de fattiga; han har sänt mig att hela dem som har ett förkrossat hjärta, att förkunna befrielse för de fångna och syn för de blinda, att ge de förtryckta frihet, att predika Herrens nådens år.’ Luk. 4:18, 19. Detta var det verk som han gav sina lärjungar i uppdrag att utföra. ’Ni är världens ljus’, sade han. ’Låt på samma sätt ert ljus lysa inför människorna, så att de kan se era goda gärningar och förhärliga er Fader som är i himlen.’ Matt. 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

Back to Articles