Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Daniels bok – nummer fyrtiosju

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Avslöjande av vilseledande läror: en kritisk analys av Daniel 8 och utmaningarna mot adventistisk teologi

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

När Roms lilla horn framställs i verserna nio till tolv i Daniels åttonde kapitel, är det en förvanskad symbol, ty det är en symbol för transvestitism, en person som klär sig i det motsatta könets kläder och pendlar mellan manligt och kvinnligt. Detta överensstämmer med milleriternas förståelse att Rom representerades av två faser, där den första fasen var den romerska statsmakten och den andra fasen den romerska kyrkomakten, men genom könens växling i verserna står det lilla hornet utanför den historiska och profetiska följden (förvanskat). Ändå representerar var och en av de fyra verserna historia som är direkt förknippad med antingen den romerska statsmakten eller den romerska kyrkomakten. Det hedniska Rom förföljde alla som motsatte sig dess kejserliga auktoritet, men den påvliga Roms förföljelse (kvinnlig) i vers tio är specifikt riktad mot himlen.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

I den milleritiska förståelsen att Rom var det fjärde och sista riket skulle växlingen från stat till kyrka till stat och åter till kyrka inte ha varit någon angelägenhet. De hade sett blandningen av järn och lera i fötterna i Daniel kapitel två och förstod den helt enkelt som två faser av Rom, utan någon strävan att fastställa en bestämd historisk följd av ett fjärde och ett femte rike. På samma sätt förstod de kapitel sju, där hornet som talade stora ord mot den Högste hade tre horn uppryckta från de ursprungliga tio hornen på Romarriket vilddjur. Även om Miller skulle ha uppmärksammat genusväxlingen i vers nio till tolv, skulle den ha varit utan betydelse för hans förståelse av att det fjärde riket var Rom. I den milleritiska förståelsen upphörde det fjärde riket år 1798, och nästa profetiska händelse var Kristi andra ankomst.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Det feminina hornet identifierar kvinnan som bedriver andlig otukt med det maskulina hornet, och framställs i verserna tio och tolv.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> Och det växte sig stort, ända upp till himlens härskara; och det kastade ned några av härskarans stjärnor till jorden och trampade på dem. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Förföljelsen från den påvliga makten riktades mot kristendomen (himlens här), och i vers tolv får det påvliga Rom (femininum) makt att fullborda sitt mordiska verk genom överträdelsen att bedriva otukt med Europas kungar.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> Och en här gavs åt honom mot det dagliga offret för överträdelsens skull, och den kastade sanningen till marken; och den handlade och hade framgång. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

”Härskarans makt” i versen representerar den militära makt som gavs åt påvedömet ”mot det dagliga”. Ordet ”mot” betyder ”från”. Från Europas hedniska kungar (det hedniska Rom), representerade av ”det dagliga”, gavs militärt stöd (en här) åt påvedömet ”på grund av överträdelsen”. Föreningen av kyrka och stat, där kyrkan behärskar förhållandet, är ”överträdelsen”. Den överträdelsens vin är kristet blod. När påvedömet väl hade fått kontroll över det hedniska Roms härar, ”kastade” det påvliga Rom (”det”) ”sanningen till marken; och det handlade och hade framgång.”

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

I Daniel kapitel elva, vers trettioett, framställs även överlämnandet av härarna åt det påvliga Rom:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Och härar skall träda fram på hans sida, och de skall orena den starka helgedomen och avskaffa det dagliga offret, och de skall ställa upp förödelsens styggelse. Daniel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Versen identifierar den historiska övergången från det hedniska Rom till det påvliga Rom. I versen är ”armarna” de europeiska kungar som började resa sig till stöd för påvedömet, med början hos Klodvig, frankernas kung (Frankrike), år 496. ”Armarna” orenade också ”styrkans helgedom” (staden Rom) genom det kontinuerliga krigförandet från det fjärde århundradet och fram till år 538. ”Armarna” undanröjde också det hedniska motståndet mot påvedömets uppstigande, och år 508 var det hedniska motståndet tillintetgjort.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Det ord som översätts med ”ta bort” är det hebreiska ordet ”sur” och betyder ”att avlägsna”. ”Härarna” satte ”förödelsens styggelse” (påvedömet) på jordens tron år 538. När Daniel kapitel åtta, vers tolv, anger att ”en här” gavs åt det feminina lilla hornet, stämmer detta överens med vittnesbördet i vers trettioett i kapitel elva. Uppenbarelseboken vittnar också om samma sanning i kapitel tretton.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Och vilddjuret som jag såg liknade en leopard, och dess fötter var såsom en björns fötter, och dess gap såsom ett lejons gap; och draken gav det sin makt och sin tron och stor myndighet. Uppenbarelseboken 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Syster White identifierar direkt vilddjuret i vers två som påvedömet, och att draken i versen är det hedniska Rom. Det hedniska Rom gav tre ting åt påvedömet: ”sin makt och sin tron och stor myndighet.”

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Den militära makten gavs av det hedniska Rom med början hos Klodvig år 496. Den ”tron” varifrån man skulle regera gavs åt påvedömet år 330, när kejsar Konstantin flyttade sin huvudstad till Konstantinopel och lämnade sin tidigare huvudstad, staden Rom, under den påvliga kyrkans kontroll. År 533 fastställde kejsar Justinianus genom dekret att påven var kyrkans överhuvud och heretikers tillrättavisare, och överlät sin ”stora makt” åt biskopen av Rom. Den tolfte versen i Daniels åttonde kapitel identifierar den tid då en ”här” blev given, och denna profetiska sanning bekräftas av många vittnen. Från denna tidpunkt (med början år 496) ”hade” påvedömet ”framgång”.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Den skulle fortsätta att ”bedriva sin verksamhet” och att ”ha framgång” intill dess att förbittringen mot Israels norra rike upphörde år 1798 och påvedömet fick sitt dödliga sår.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Och kungen skall göra efter sitt eget behag; och han skall upphöja sig och förhäva sig över varje gud och tala förunderliga ting mot gudarnas Gud, och det skall gå honom väl till dess att vreden har fullbordats; ty det som är beslutat skall ske. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Vers nio i kapitel åtta beskriver det manliga Rom (det hedniska Rom) och återger den trefaldiga erövringsprocess som det hedniska Rom fullbordade, och som utgjorde en förebild för de tre geografiska områden som måste erövras för att det påvliga Rom skulle upprättas på jordens tron, såsom detta framställs genom de tre horn som rycktes upp i kapitel sju. Dessa båda trefaldiga erövringar av det hedniska och det påvliga Rom framställde det moderna Roms tre geografiska hinder i verserna fyrtio till fyrtiotre i Daniel elva. Därefter åter framställs i kapitel åtta, vers elva, det manliga lilla hornet (det hedniska Rom). I den versen är den helgade logiken så oantastlig, att de hånfulla män som härskar över Jerusalem tvingades införa flera teologiska lögner för att uppresa sin förfalskade grundval.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han förhävde sig ända upp till härens furste, och genom honom togs det dagliga offret bort, och platsen för hans helgedom blev nedkastad. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

När vi börjar behandla de falska mynt och juveler som har införts i adventismen sedan 1863, bör det noteras att det finns två huvudsakliga områden av förment teologisk sakkunskap som adventismen berömmer sig av, såsom grund för att upprätthålla den avfälliga protestantismens och katolicismens läror. Det anspråk som adventismens moderna teologer gör är att de antingen är experter på biblisk historia, eller experter på de bibliska språken. Deras tillämpning av versen avslöjar att det profetiska ordet har blivit som en förseglad bok för dem, och avslöjar också att deras anspråk på att vara experter på de bibliska språken helt enkelt är fariseismens moderna manifestation.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

För det första gäller det att man bortser från genusväxlingen hos det lilla hornet i vers nio till tolv. Om de verkligen vore experter på det hebreiska språket, skulle de varken förneka eller försvaga det faktum att Daniel avsiktligt använde genusväxling i dessa verser. Det lilla hornet framställs i båda genus, och dessa genus växlar fram och tillbaka genom verserna. Teologerna försöker skyla över detta faktum med skräp och falska mynt, ty det identifierar tydligt att vers elva avser det hedniska, inte det påvliga, Rom. De hävdar naturligtvis envist att det lilla hornet i vers elva är påven, när det i själva verket är det hedniska Rom.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

När det väl erkänns att två av de fyra verserna om det lilla hornet är maskulina och två är feminina, blir det enkelt att införliva den bibliska sanningen att en kvinna i Bibelns profetia representerar en kyrka, och en man representerar en stat. Med denna insikt blir det uppenbart för alla som vill se, att det lilla hornet i vers elva är det maskulina Rom (hedniska Rom), inte det feminina Rom (det påvliga Rom).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Versen förstås alltså som att den lär att det hedniska Rom (han) upphöjde sig till härens furste, såsom det hedniska Rom gjorde när det satte härens furste på Golgatas kors. Det hedniska Rom upphöjde sig inte bara mot Kristus vid korset; versen fortsätter med att säga att genom honom (det hedniska Rom) ”blev det dagliga offret borttaget”.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

I Daniels bok finns det två hebreiska ord som båda översätts med ”ta bort”. Orden är ”sur” och ”rum”. Båda orden används i helgedomstjänsten. Sur betyder att ta bort eller avlägsna, och när askan från altaret i helgedomen avlägsnades, är det ord som används för att beskriva borttagandet av askan ”sur”. Ordet ”rum” betyder att lyfta upp och upphöja, och när prästen i helgedomen skulle lyfta upp ett viftoffer, skulle han ”rum” (lyfta upp) offret. I vers elva skulle det hedniska Rom (”det dagliga”) ”rum” (ta bort) hedendomen genom att lyfta upp och upphöja hedendomens religion.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Det hedniska Rom skulle upphöja och förhärliga hedendomens religion. De adventistiska teologer som gör anspråk på sakkunskap i de bibliska språken väljer att behandla varje förekomst av ”ta bort” i Daniels bok som ”avlägsna”. De underlåter att erkänna Daniels särskilda och precisa skrivsätt och sätter sig därmed över profeten Daniel.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

De teologer som säger sig förstå de bibliska språken framlägger argument för att rättfärdiga varför Daniel avsåg att mena samma sak, när han använde två olika ord. De framlägger långa och tröttsamma ordstudier för att upprätthålla sina falska påståenden. De teologer som säger sig förstå den bibliska historien hävdar att den falska tillämpningen grundar sig på insikten att samma ord under olika perioder i historien kan betyda något annat, och därför, när Daniel använde två olika ord, kan endast en historisk expert fastställa vad Daniel faktiskt menade. Det är viktigt att identifiera dessa två falska metoder, ty de används ofta av de teologer som söker dölja sig för metodologin ”rad på rad”.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han upphöjde sig ända till härens furste, och genom honom blev det dagliga offret borttaget, och platsen för hans helgedom blev nedkastad. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Det ord som i versen har översatts med ”borttaget” betyder att ”lyfta upp och upphöja”. Det betyder inte att avlägsna. Detta faktum skapar förvirring och motsägelse för adventistiska teologer, ty deras premisser håller inte vid en enkel prövning av versen, när den verkliga definitionen av det ord som Daniel använde tillämpas på versen. De hävdar att versens lilla horn är det påvliga Rom, och därför skulle versen lyda att ”genom honom” (det påvliga Rom) ”blev det dagliga upphöjt”.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

De har naturligtvis inga problem med att inkludera det tillagda ord som syster White uttryckligen säger har lagts till av mänsklig visdom och inte gäller texten.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> ”Sedan såg jag beträffande det ”dagliga” (Daniel 8:12) att ordet ”offer” hade tillagts genom mänsklig visdom och inte hör till texten, och att Herren gav den rätta förståelsen av detta åt dem som förkunnade budskapet om domens stund.” Early Writings, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

De identifierar ”det dagliga” som Kristi helgedomstjänst, så ”det dagliga offret” upprätthåller uppfattningen att ”det dagliga” är Kristi offergärning i den himmelska helgedomen. Men inspirationen anger att ordet ”offer” ”inte hör till texten”.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

När Efraims drinkare identifierar ”det dagliga” som Kristi helgedomstjänst, skulle versen då lyda: ”genom honom” (det påvliga Rom) ”blev det dagliga borttaget”, eller också skulle den lyda: ”genom den påvliga makten blev Kristi helgedomstjänst borttagen.” De lär faktiskt ut denna osanning. De hävdar envist att genom den påvliga maktens mörker undanröjdes den sanna förståelsen av Kristi helgedomstjänst ur människornas sinnen.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Ändå betyder det ord som översatts med ”ta bort” inte att avlägsna, utan att lyfta upp och upphöja. Om de bekända experterna på bibliska språk korrekt tillämpade betydelsen av det hebreiska ordet ”rum” på detta textställe, skulle deras återgivning behöva lyda: ”genom den påvliga makten blev Kristi helgedomstjänst upplyft och upphöjd.” När har påvedömet någonsin lyft upp och upphöjt Kristus?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

De söker påtvinga det hebreiska ordet ”sur”s definition på det hebreiska ordet ”rum”. Daniel använder ordet ”sur”, som betyder att avlägsna, i samband med ”det dagliga” i två andra verser, men i vers elva valde Daniel ordet ”rum”, som betyder att upphöja och exaltéra. Inte nog med att den hopkok av fabler som rör denna vers är dårskap på grund av förvrängningen av betydelsen hos det ord som översatts med ”ta bort”, utan det har aldrig funnits någon tid då Kristi helgedomstjänst på något sätt avlägsnades från människorna.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Men denne man har, därför att han förblir för evigt, ett oföränderligt prästadöme. Därför kan han också helt och fullt frälsa dem som genom honom kommer till Gud, eftersom han alltid lever för att gå i förbön för dem. Hebreerbrevet 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Att påstå, såsom adventistteologerna gör, i ett försök att stödja sin falska tillämpning av versen, att det skulle ha funnits en tidsperiod då påvedömet utövade någon form av makt för att avlägsna Kristi förbönstjänst i helgedomen, är absurt!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Men teologerna lär inte att versen identifierar att påvedömet upphöjde och förhärligade Kristi helgedomstjänst. De undviker innebörden av Daniels ord och Ellen Whites inspirerade råd för att undervisa det de själva väljer att undervisa, trots vittnesbördet i Daniels ord.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han upphöjde sig ända till härens furste, och genom honom blev det dagliga offret borttaget, och platsen för hans helgedom blev nedkastad. Daniel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teologerna lär att versen betyder: ”genom den påvliga makten avlägsnades Kristi helgedomstjänst”, och att avlägsnandet av Kristi helgedomstjänst ur människors sinnen stöds av det faktum att platsen för Kristi ”helgedom” i samband med detta avlägsnande ”kastades ned”. Det finns inte en enda vers i Guds Ord som anger att den himmelska helgedomen, där Kristus utför sin förbönstjänst, någonsin har kastats ned. Inte heller finns det något bibliskt ställe som anger att själva himlen, som är ”platsen för hans helgedom”, någonsin kastas ned. Än en gång sätter teologerna sig över profeten Daniel, ty de insisterar på att ”platsen för hans helgedom” i versen syftar på Guds helgedom, trots att Daniel lär precis motsatsen till den tanken.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

De självutnämnda experterna på det hebreiska språket insisterar på att det hebreiska ordet ”rum” i versen måste förstås med betydelsen av det hebreiska ordet ”sur”. De insisterar också på att det hebreiska ordet ”miqdash” måste förstås som det hebreiska ordet ”qodesh”. ”Miqdash” och ”qodash” översätts båda helt enkelt som ”helgedom” i Daniels bok, men de har olika betydelser. ”Miqdash” betecknar vilken helgedom som helst, vare sig det är Guds helgedom eller en hednisk helgedom. Det är det allmänna ordet för helgedom, men ”qodesh” används i Bibeln endast för att beteckna Guds helgedom.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Daniel kände till skillnaden mellan en hednisk helgedom och Guds helgedom. Om Daniel skulle identifiera en hednisk helgedom, skulle han använda ordet ”miqdash”. Det är för mig förbluffande att de förmenta experterna på det hebreiska språket aldrig berör det faktum att Daniel i fyra på varandra följande verser använder båda orden tre gånger. Daniels bruk av de två hebreiska orden, som båda översätts med ”helgedom”, fastställer den innebörd som Daniel avsåg skulle förstås.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Ja, han förhävde sig ända upp till härens furste, och genom honom blev det dagliga offret avskaffat, och platsen för hans helgedom blev nedkastad. Och en här gavs åt honom mot det dagliga offret för överträdelsens skull, och den kastade sanningen till marken; och den handlade och hade framgång. Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till denne som talade: Hur länge gäller synen om det dagliga offret och förödelsens överträdelse, som utlämnar både helgedomen och hären till att bli nedtrampade? Och han sade till mig: Intill två tusen tre hundra dagar; sedan skall helgedomen renas. Daniel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

I just det stycke som innefattar adventismens grundval använder Daniel två olika hebreiska ord, vilka båda översätts med ”helgedom”. I verserna tretton och fjorton valde Daniel att använda det hebreiska ordet för ”helgedom” som i Bibeln endast används för att beteckna Guds helgedom, men i vers elva använde Daniel det allmänna eller generiska hebreiska ordet, vilket kan syfta på Guds helgedom, eller på en hednisk helgedom.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Om Daniel hade velat identifiera ”helgedomen” i vers elva som Guds helgedom, skulle han ha använt samma hebreiska ord som han använde två gånger inom de följande tre verserna. Det är fullständigt klart att Daniel gjorde en åtskillnad mellan en hednisk helgedom i vers elva och Guds helgedom i verserna tretton och fjorton! Men Efraims drinkare hävdar att ”platsen för hans helgedom”, som ”kastades ned”, i vers elva var platsen för Guds helgedom, fastän de undviker ordet ”plats”.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

De lär att påvedömet tog bort Kristi medlartjänst och slog ned sanningen om den himmelska helgedomen. Men Daniel var tydlig med att ”helgedomen” i vers elva inte var Guds helgedom, utan en hednisk helgedom. Daniel var lika tydlig med att det inte var ”helgedomen” som slogs ned, utan ”platsen” för hans helgedom.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Genom att vägra erkänna den avsiktliga växlingen i genus i verserna nio till tolv antog de moderna teologerna den definition av ”det dagliga” som hade sitt ursprung inom den avfallna protestantismen och började uppföra en grund på den mänskliga gissningens, traditionens och sedvänjans sand. När de kommer till vers elva förkastar de till och med det inspirerade råd från syster White som fastställde att Millers förståelse av ”det dagliga” såsom hedendomen var riktig, och börjar använda konsten att vilseleda och att gissa för att försvara sin kärlek till katolsk och protestantisk teologi.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

De förvandlar det hedniska Rom till det påvliga Rom i versen, och de påtvingar ordet som betyder ”lyfta upp och upphöja” betydelsen ”avlägsna”. De definierar den sataniska symbolen ”det dagliga” som en gudomlig symbol och insisterar sedan på att ett hedniskt tempel är Guds tempel, medan de undviker den direkta hänvisningen till ”platsen” för helgedomen. Och de ”olärda” (såsom Jesaja betecknar dem), vilka endast kommer att förstå om de ”lärda” säger dem att det är så, tar emot denna rätt av fabler till sin egen undergång.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

Vi kommer att fortsätta vår betraktelse av den tillväxt i kunskap som framställs som juvelerna i Millers dröm i nästa artikel.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> Aposteln Paulus varnar oss för att ”några skall avfalla från tron och hålla sig till förförande andar och onda andars läror”. Detta är vad vi kan vänta oss. Våra största prövningar skall komma på grund av den kategori människor som en gång har förespråkat sanningen men som vänder sig bort från den till världen och trampar den under sina fötter i hat och hån. Gud har ett verk för sina trogna tjänare att utföra. Fiendens angrepp måste bemötas med hans ords sanning. Falskheten måste avmaskeras, dess sanna karaktär måste uppenbaras, och Jehovas lags ljus måste bryta fram in i världens moraliska mörker. Vi skall framlägga hans ords anspråk. Vi skall inte hållas utan skuld om vi försummar denna allvarliga plikt. Men medan vi står till sanningens försvar, låt oss inte stå till försvar för oss själva och göra stort väsen av saken därför att vi kallas att bära smälek och missrepresentation. Låt oss inte ömka oss själva, utan vara mycket nitiska för den Högstes lag.

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> Aposteln säger: ”Tiden skall komma då de inte skall stå ut med den sunda läran, utan efter sina egna begär skall de samla åt sig lärare, eftersom det kliar i deras öron; och de skall vända sina öron bort från sanningen och vända sig till fabler.” Överallt ser vi människor som lätt förs bort som fångar av de bedrägliga inbillningarna hos dem som gör Guds ord om intet; men när sanningen läggs fram för dem, uppfylls de av otålighet och vrede. Men apostelns förmaning till Guds tjänare är: ”Var du vaksam i allt, uthärda lidanden, gör en evangelists verk, fullgör din tjänst.” Redan på hans tid var det somliga som övergav Herrens sak. Han skriver: ”Demas har övergivit mig, av kärlek till den nuvarande världen”; och vidare säger han: ”Kopparsmeden Alexander har gjort mig mycket ont: Herren skall löna honom efter hans gärningar; akta dig du också för honom, ty han har ivrigt stått emot våra ord.”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> ”Profeter och apostlar erfor liknande prövningar av motstånd och smälek, och även Guds fläckfria Lamm blev frestat i allt liksom vi. Han uthärdade syndares motsägelse mot sig själv.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> ”Varje varning för denna tid måste troget framföras; men ”Herrens tjänare må icke strida, utan vara mild mot alla, skicklig att undervisa, tålig; i saktmod tillrättavisa dem som står emot.” Vi måste noggrant bevara vår Guds ord, så att vi inte blir besmittade av de bedrägliga verkningarna hos dem som har lämnat tron. Vi skall stå emot deras anda och inflytande med samma vapen som vår Mästare använde när han angreps av mörkrets furste, — ”Det står skrivet.” Vi bör lära oss att bruka Guds ord med skicklighet. Uppmaningen lyder: ”Lägg vinn om att bestå provet inför Gud, som en arbetare som icke behöver blygas, rätt delande sanningens ord.” För att möta falska lärares och förförares slingrande villfarelse måste det finnas ihärdigt arbete och innerlig bön och tro; ty ”i de sista dagarna skall svåra tider komma. Ty människorna skola vara egenkära, penningkära, skrytsamma, högmodiga, hädiska, olydiga mot sina föräldrar, otacksamma, ogudaktiga, utan naturlig kärlek, oförsonliga, förtalare, tygellösa, råa, fiender till det goda, förrädiska, besinningslösa, uppblåsta, sådana som älska njutning mer än Gud; de hava ett sken av gudsfruktan men förneka dess kraft: vänd dig bort från sådana.” Dessa ord skildra karaktären hos de män som Guds tjänare måste möta. ”Förtalare”, ”fiender till det goda”, skola angripa dem som är trogna sin Gud i denna urartade tidsålder. Men himmelens sändebud måste ge uttryck åt den ande som uppenbarades hos Mästaren. I ödmjukhet och kärlek måste han arbeta för människors frälsning.

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> ”Paulus fortsätter angående dem som står Guds verk emot och jämför dem med de män som förde krig mot de trogna på det forntida Israels tid. Han säger: ’Såsom Jannes och Jambres stod Moses emot, så står också dessa sanningen emot; människor med fördärvat sinne, odugliga i fråga om tron. Men de skall inte komma längre; ty deras dårskap skall bli uppenbar för alla människor, såsom även deras blev.’ Vi vet att den tid kommer då dårskapen i att strida mot Gud skall bli uppenbarad. Vi kan kosta på oss att vänta i lugnt tålamod och förtröstan, hur mycket vi än förtalas och föraktas; ty ’ingenting är fördolt, som inte skall bli uppenbarat’, och de som ärar Gud skall bli ärade av honom inför människor och änglar. Vi skall ha del i reformatorernas lidanden. Det är skrivet: ’Smädelserna från dem som smädade dig har fallit över mig.’ Kristus förstår vår sorg. Ingen av oss är kallad att bära korset ensam. Lidandets man från Golgata berörs av känslan av våra vedermödor, och eftersom han själv har lidit och blivit frestad, förmår han också hjälpa dem som för hans skull är i sorg och prövning. ’Ja, och alla som vill leva gudfruktigt i Kristus Jesus skall lida förföljelse. Men onda människor och bedragare skall gå från ont till värre, vilseledande och själva vilseledda. Men förbli du i det som du har lärt dig.’ Review and Herald, 10 januari 1888.”

Back to Articles