Article

# Elijah - Number Nine

Elia – Nummer nio

The Prophet Lied

Profeten ljög

Author

Jeff Pippenger

Published

October 11, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the last article with a passage that addresses “a lying spirit.” The following is one of the paragraphs from that passage.

Vi avslutade den föregående artikeln med ett avsnitt som behandlar ”en lögnande ande”. Följande är ett av styckena i det avsnittet.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.” Testimonies to Ministers, 409.

> ”Ohelgade predikanter ställer sig i strid mot Gud. De prisar Kristus och denna världens gud i samma andetag. Medan de till det yttre bekänner sig ta emot Kristus, omfamnar de Barabbas och säger genom sina handlingar: ’Inte denne man, utan Barabbas.’ Må alla som läser dessa rader ta sig i akt. Satan har berömt sig av vad han kan göra. Han menar sig kunna upplösa den enhet som Kristus bad skulle finnas i hans församling. Han säger: ’Jag skall gå ut och vara en lögnens ande för att bedra dem jag kan, så att de kritiserar, fördömer och förfalskar.’ Om bedrägeriets och det falska vittnesbördets son får vinna insteg i en församling som har haft stort ljus, starka bevis, då kommer den församlingen att förkasta det budskap Herren har sänt och ta emot de mest orimliga påståenden och falska antaganden och falska teorier. Satan skrattar åt deras dårskap, ty han vet vad sanningen är.” Testimonies to Ministers, s. 409.

Let “the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories.” In 1863, Millerite Adventism ‘returned’ to the unreasonable and false methodology employed by apostate Protestantism and rejected William Miller’s identification of the seven times of Leviticus twenty-six. The subject of ‘returning’ was represented by the rebels in Numbers fourteen, when they determined to select a captain and return to Egypt.

Låt ”bedrägeriets och det falska vittnesbördets son få tillträde till en församling som har haft stort ljus, starka bevis, och denna församling kommer att förkasta det budskap Herren har sänt och ta emot de mest orimliga påståenden och falska antaganden och falska teorier.” År 1863 ’återvände’ milleritisk adventism till den orimliga och falska metodologi som användes av den avfälliga protestantismen och förkastade William Millers identifiering av de sju tiderna i Tredje Mosebok tjugosex. Ämnet att ’återvända’ framställdes genom upprorsmakarna i Fjärde Mosebok fjorton, när de beslöt att utse en anförare och återvända till Egypten.

> And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:4.

> Och de sade till varandra: Låt oss välja en hövding och vända tillbaka till Egypten. 4 Mos. 14:4.

The subject of “returning” to apostate Protestantism was also represented by Jeremiah, when in chapter fifteen, he was told that the fallen Protestants could return to him, but he was not to “return” unto them.

Ämnet om att ”vända tillbaka” till den avfälliga protestantismen framställdes också av Jeremia, då det i kapitel femton sades till honom att de fallna protestanterna kunde återvända till honom, men han skulle inte ”vända tillbaka” till dem.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. Jeremiah 15:17–20.

> Jag satt inte i gycklarnas församling och gladde mig inte; jag satt ensam för din hands skull, ty du hade fyllt mig med förbittring. Varför är min smärta oavlåtlig och mitt sår obotligt, så att det vägrar att läkas? Skulle du då verkligen vara för mig som en lögnaktig bäck, som vatten som sviker? Därför säger Herren så: Om du omvänder dig, skall jag låta dig komma tillbaka, och du skall stå inför mitt ansikte; och om du skiljer det dyrbara från det värdelösa, skall du vara som min mun. De må vända tillbaka till dig, men du skall inte vända tillbaka till dem. Och jag skall göra dig inför detta folk till en befäst mur av koppar; och de skall strida mot dig, men de skall inte få överhand över dig, ty jag är med dig för att frälsa dig och rädda dig, säger Herren. Jeremia 15:17–20.

Perhaps the clearest prophetic illustration of the principle of not returning to apostate Protestantism is found in the story of the disobedient prophet, who delivered a message of rebuke to Jeroboam, the northern ten tribe’s first king.

Den kanske tydligaste profetiska illustrationen av principen att inte återvända till den avfälliga protestantismen återfinns i berättelsen om den olydige profeten, som framförde ett tillrättavisningens budskap till Jerobeam, de nordliga tio stammarnas förste kung.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:7–10.

> Och kungen sade till gudsmannen: Kom hem med mig och vederkvick dig, så skall jag ge dig en gåva. Men gudsmannen sade till kungen: Om du så ville ge mig hälften av ditt hus, skulle jag inte gå in med dig; och jag skulle varken äta bröd eller dricka vatten på denna plats. Ty så blev det befallt mig genom Herrens ord: Du skall inte äta bröd och inte dricka vatten och inte vända tillbaka samma väg som du kom. Så gick han en annan väg och återvände inte den väg som han hade kommit till Betel. 1 Kungaboken 13:7–10.

The disobedient prophet had been told of God not to return the way he came. Millerite Adventism had come out of Protestantism represented by Sardis, and they were not to return. Though the disobedient prophet knew full well not to return the way he came, a false prophet of Jeroboam’s kingdom, told him that God had said that the disobedient prophet should return to the false prophet’s home and eat with him. In spite of God’s direction, he did that very thing. Once he had begun to eat the false prophet’s food, the Bible plainly states the prophet of Samaria had lied.

Den olydige profeten hade av Gud fått befallning att inte vända tillbaka samma väg som han hade kommit. Den milleritiska adventismen hade kommit ut ur protestantismen, representerad av Sardes, och de skulle inte återvända. Fastän den olydige profeten mycket väl visste att han inte fick vända tillbaka samma väg som han hade kommit, sade en falsk profet från Jerobeams rike till honom att Gud hade sagt att den olydige profeten skulle återvända till den falske profetens hus och äta med honom. Trots Guds anvisning gjorde han just detta. När han väl hade börjat äta den falske profetens mat, säger Bibeln tydligt att profeten från Samaria hade ljugit.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. 1 Kings 13:11–19.

> Nu bodde en gammal profet i Betel; och hans söner kom och berättade för honom om alla de gärningar som gudsmannen den dagen hade gjort i Betel; också de ord som han hade talat till kungen berättade de för sin far. Och deras far sade till dem: Vilken väg tog han? Ty hans söner hade sett vilken väg gudsmannen hade tagit, han som kom från Juda. Och han sade till sina söner: Sadla åsnan åt mig. Så sadlade de åsnan åt honom, och han red på den och gav sig av efter gudsmannen och fann honom sittande under en ek; och han sade till honom: Är du den gudsman som kom från Juda? Och han sade: Jag är det. Då sade han till honom: Följ med mig hem och ät bröd. Men han sade: Jag kan inte vända tillbaka med dig eller gå in med dig; inte heller vill jag äta bröd eller dricka vatten med dig på denna plats. Ty så blev det sagt till mig genom Herrens ord: Du skall där varken äta bröd eller dricka vatten och inte heller vända tillbaka för att gå den väg som du kom. Då sade han till honom: Jag är också en profet, liksom du; och en ängel talade till mig genom Herrens ord och sade: För honom tillbaka med dig till ditt hus, så att han får äta bröd och dricka vatten. Men han ljög för honom. Så vände han tillbaka med honom och åt bröd i hans hus och drack vatten. 1 Kungaboken 13:11–19.

The disobedient prophet ate and drank with the lying prophet of Samaria, meaning he accepted the message of an apostate prophet, and rejected the message of the Lord. The message he had faithfully delivered the same day. He knew full well he was not to return, but he did it anyway. Sister White informs us that if the “son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent.” In Millerite history the first angel had lightened the earth with its glory. In 1840, the first angel’s message was carried to every mission station in the world.

Den olydige profeten åt och drack med Samarias lögnprofet, vilket betyder att han tog emot budskapet från en avfällig profet och förkastade Herrens budskap. Det budskap som han troget hade framfört samma dag. Han visste mycket väl att han inte fick vända tillbaka, men han gjorde det ändå. Syster White upplyser oss om att om ”bedrägeriets och det falska vittnesbördets son får tas emot av en församling som har haft stort ljus, stora bevis, kommer den församlingen att förkasta det budskap Herren har sänt.” I milleritrörelsens historia hade den förste ängeln upplyst jorden med sin härlighet. År 1840 bars den förste ängelns budskap till varje missionsstation i världen.

> “The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> ”Budskapet om Herrens snarа återkomst till vår värld i makt och stor härlighet är sanning, och år 1840 höjdes många röster för att förkunna det.” Manuscript Releases, volym 9, 134.

Shortly thereafter, Millerite Adventism returned to “the lie” of apostate Protestantism’s methodology, and discarded “the message of the Lord” which God had sent through William Miller. They discarded the message of Moses as presented by Elijah, and the “lie” received at the beginning in Millerite history, represents the “lie” that is believed at the end; the “lie” which brings strong delusion upon Laodicean Adventism.

Kort därefter återvände milleritisk adventism till den avfälliga protestantismens metodologi, ”lögnen”, och förkastade ”Herrens budskap” som Gud hade sänt genom William Miller. De förkastade Mose budskap såsom det framlades av Elia, och den ”lögn” som mottogs i början av den milleritiska historien representerar den ”lögn” som tros i slutet; den ”lögn” som medför en kraftig villfarelse över laodiceisk adventism.

> And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:10–12.

> Och med all orättfärdighetens bedräglighet hos dem som går förlorade, därför att de inte tog emot kärleken till sanningen, för att de skulle bli frälsta. Och därför skall Gud sända dem en kraftig villfarelse, så att de tror lögnen, för att de alla skall bli fördömda som inte trodde sanningen utan hade sin lust i orättfärdigheten. 2 Thessalonikerbrevet 2:10–12.

We are attempting to demonstrate the role of Elijah as a symbol in connection with the parallel histories of the horn of Protestantism and the horn of Republicanism during the period that the sixth kingdom of Bible prophecy reigns. The difficulty in bringing all the issues of 1863 together prophetically, at least for me, is the various interrelated lines that border on the concept of “circuitous logic”. A straight forward logic is always the best approach, but identifying divine truths and the relationships of those truths to each other is a difficult work, for they are found in the Bible “here a little and there a little.”

Vi försöker påvisa Elias roll som symbol i samband med de parallella historieskedena för protestantismens horn och republikanismens horn under den period då bibelprofetians sjätte rike regerar. Svårigheten med att profetiskt sammanföra alla frågorna från år 1863, åtminstone för mig, ligger i de olika sammanhängande tankelinjer som gränsar till begreppet ”cirkulär logik”. En rak och tydlig logik är alltid den bästa utgångspunkten, men att identifiera gudomliga sanningar och dessa sanningars inbördes samband är ett svårt arbete, eftersom de i Bibeln återfinns ”här litet och där litet.”

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little. Isaiah 28:9, 10.

> Vem skall han lära kunskap? och vem skall han ge förstånd i läran? Dem som är avvanda från mjölken, dem som har tagits från brösten. Ty bud måste läggas på bud, bud på bud; rad på rad, rad på rad; här litet, och där litet. Jesaja 28:9, 10.

It is also a difficult work when your target audience consists of those that are familiar with the primary truths you are addressing, but others are new to it all. Virtually all the truths I intend to give an overview of in this article, can be found in Habakkuk’s Tables. For fear of sounding as if I am using ‘circuitous logic’, I am going to tell you where we are going, in advance of actually going there.

Det är också en svår uppgift när den publik man vänder sig till består av sådana som är förtrogna med de grundläggande sanningar man behandlar, medan andra är helt nya inför allt detta. Praktiskt taget alla de sanningar som jag avser att ge en översikt över i denna artikel kan återfinnas i Habackuks tavlor. Av rädsla för att det ska låta som om jag använder ”kringgående logik”, tänker jag i förväg tala om vart vi är på väg, innan vi faktiskt kommer dit.

In 1863, Laodicean Millerite Adventism set up an image of jealousy. The image of jealousy represents the first of Laodicean Adventism’s four generations.

År 1863 reste den laodikeiska milleritiska adventismen en avbild av svartsjuka. Avbilden av svartsjuka representerar den första av den laodikeiska adventismens fyra generationer.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Då sade han till mig: Människobarn, lyft nu upp dina ögon mot norr. Så lyfte jag upp mina ögon mot norr, och se, norr om altarets port stod denna nitälskans bildstod vid ingången. Hesekiel 8:5.

The four generations of the Seventh-day Adventist church are represented in various passages of Scripture, but I employ Ezekiel eight as the primary point of reference. The reason for this is that chapter eight leads into chapter nine. In Ezekiel nine, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated, and in Testimonies, volume five, Sister White clearly identifies this fact. In Sister White’s comments she clearly addresses two classes of worshippers in Jerusalem when the sealing takes place. Ezekiel does the same thing, and the class that does not receive the seal are represented in chapter eight.

Sjundedagsadventistsamfundets fyra generationer framställs i olika avsnitt av Skriften, men jag använder Hesekiel åtta som den främsta utgångspunkten. Skälet till detta är att kapitel åtta leder vidare in i kapitel nio. I Hesekiel nio åskådliggörs beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och i Testimonies, band fem, identifierar syster White tydligt detta förhållande. I syster Whites kommentarer behandlar hon klart och tydligt två grupper av tillbedjare i Jerusalem när beseglingen äger rum. Hesekiel gör detsamma, och den grupp som inte tar emot sigillet framställs i kapitel åtta.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> ”Den skara som inte känner sorg över sin egen andliga tillbakagång och inte sörjer över andras synder, kommer att lämnas utan Guds sigill. Herren ger sina sändebud, männen med slaktvapen i sina händer, denna befallning: ’Gån efter honom genom staden och slå: skonen inte med ert öga och haven ingen medömkan: döden till fullo gamla och unga, både jungfrur och små barn och kvinnor; men kom inte nära någon man som har märket på sig; och begynnen vid Min helgedom. Då begynte de med de gamle männen som voro framför huset.’”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 211.

> ”Här ser vi att församlingen – Herrens helgedom – var den första som fick känna slaget av Guds vrede. De gamla männen, de åt vilka Gud hade gett stort ljus och som hade stått som väktare över folkets andliga intressen, hade svikit det förtroende som anförtrotts dem. De hade intagit ståndpunkten att vi inte behöver vänta oss underverk och den tydliga uppenbarelsen av Guds kraft såsom i forna dagar. Tiderna har förändrats. Dessa ord stärker deras otro, och de säger: Herren skall varken göra gott eller göra ont. Han är alltför barmhärtig för att hemsöka sitt folk med dom. Så är ’Frid och trygghet’ ropet från män som aldrig mer kommer att höja sin röst såsom en basun för att visa Guds folk deras överträdelser och Jakobs hus deras synder. Dessa stumma hundar som inte ville skälla är de som får känna den rättfärdiga hämnden från en förtörnad Gud. Män, unga kvinnor och små barn går alla under tillsammans.” Testimonies, band 5, 211.

Chapter eight is describing those in Jerusalem–“the church” that in the fourth of the four generations–represented as bowing down to the sun.

Kapitel åtta beskriver dem i Jerusalem – ”församlingen” – som i den fjärde av de fyra generationerna framställs såsom böjande sig ned för solen.

> And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:16–18.

> Och han förde mig in i den inre förgården i Herrens hus, och se, vid ingången till Herrens tempel, mellan förhuset och altaret, stod omkring tjugufem män med ryggen vänd mot Herrens tempel och ansiktet vänt mot öster; och de tillbad solen mot öster. Sedan sade han till mig: Har du sett detta, du människobarn? Är det en ringa sak för Juda hus att de begår de styggelser som de begår här? Ty de har fyllt landet med våld och åter vänt sig till att väcka min vrede; och se, de för kvisten till sin näsa. Därför skall också jag handla i vrede: mitt öga skall inte skona, och jag skall inte visa medlidande; och även om de ropar i mina öron med hög röst, skall jag ändå inte höra dem. Hesekiel 8:16–18.

Just as with the evil report of the ten spies, the twenty-five leaders of the rebellion that are worshipping the sun have “provoked” the Lord to anger. The Sunday law is the “day of provocation” which the prophets point forward to. Chapter nine describes those that receive the seal of God at the same point in time, for it is simply repeating and enlarging upon chapter eight.

Liksom med de tio spejarnas onda rapport har de tjugofem ledarna för upproret, som tillber solen, ”eggat” Herren till vrede. Söndagslagen är den ”förbittringens dag” som profeterna pekar fram mot. Kapitel nio beskriver dem som tar emot Guds sigill vid samma tidpunkt, ty det är helt enkelt en upprepning av och en utvidgning av kapitel åtta.

> “This sealing of the servants of God [Revelation seven] is the same that was shown to Ezekiel in vision.” Testimonies to Ministers, 445.

> ”Denna besegling av Guds tjänare [Uppenbarelseboken sju] är densamma som visades för Hesekiel i en syn.” Testimonies to Ministers, 445.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began its wandering through the wilderness. The prophetic history that identifies the image of jealousy in 1863, was the golden calf of Aaron. The prophetic characteristics of the golden calf are that it was an image of a beast, and it was gold. Gold is the symbol of Babylon, so Aaron’s golden calf was the image of the beast of Babylon. The image of the beast is only defined as the combination of church and state with the church in control of the relationship.

År 1863 började den första generationen av laodiceisk adventism sin vandring genom öknen. Den profetiska historia som identifierar svartsjukans avgudabild år 1863 var Arons guldkalv. Guldkalvens profetiska kännetecken är att den var en bild av ett djur, och att den var av guld. Guld är symbolen för Babylon, och därför var Arons guldkalv bilden av Babylons odjur. Vilddjurets bild definieras endast som föreningen av kyrka och stat, där kyrkan har herraväldet över relationen.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> ”Men vad är ”vilddjurets bild”? och hur skall den formas? Bilden görs av vilddjuret med de två hornen och är en bild åt vilddjuret. Den kallas också en bild av vilddjuret. För att då få veta hurdan bilden är och hur den skall formas måste vi studera kännetecknen hos själva vilddjuret – påvedömet.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> ”När den tidiga kyrkan blev fördärvad genom att avvika från evangeliets enkelhet och anta hedniska riter och seder, förlorade hon Guds Ande och kraft; och för att kontrollera folkets samveten sökte hon stöd hos den världsliga makten. Resultatet blev påvedömet, en kyrka som behärskade statens makt och använde den för att främja sina egna syften, särskilt för bestraffning av ”kätteri”. För att Förenta staterna skall kunna upprätta en avbild åt vilddjuret måste den religiösa makten i sådan grad behärska den civila regeringen att statens myndighet också kommer att användas av kyrkan för att uppnå sina egna syften.” The Great Controversy, 443.

The calf built by Aaron, was built when Moses was receiving the Ten Commandments. The second commandment forbids the worship of idols, and includes a partial description of God’s character, when it identifies God as a jealous God.

Kalven som Aron byggde, byggdes medan Mose tog emot de tio budorden. Det andra budet förbjuder avgudadyrkan och innefattar en delvis beskrivning av Guds karaktär, när det betecknar Gud som en nitälskande Gud.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Du skall inte göra dig någon bildstod eller någon avbild av något som är uppe i himlen eller nere på jorden eller i vattnet under jorden. Du skall inte tillbe dem eller tjäna dem. Ty jag, Herren, din Gud, är en nitälskande Gud, som låter fädernas missgärning drabba barnen intill tredje och fjärde led, när man hatar mig, men som visar nåd mot tusenden, när man älskar mig och håller mina bud. 2 Moseboken 20:4–6.

Aaron’s image of the golden calf, being an idol, represents an image of jealousy, for it produced the righteous indignation that compelled Moses to throw down and break the first two tables of the Ten Commandments. We intend to show that the counterfeit chart of 1863, was represented by Aaron’s golden calf. God’s jealousy was manifested towards Aaron’s golden calf, for the golden calf represented a false god. The calf was the counterfeit representation of God. Aaron proclaimed that it represented the gods that had delivered them from Egyptian bondage. The two tables which Moses broke in that very history, were a “transcript” of the true God’s character, the God that had actually brought them out of Egypt. The counterfeit chart produced in 1863, is an image of jealousy, for it broke the two tables of Habakkuk chapter two by removing the seven times of Moses’ oath.

Arons bild av guldkalven, såsom en avgud, representerar en svartsjukans bild, ty den framkallade den rättfärdiga harm som drev Mose att kasta ned och krossa de två första tavlorna med de tio budorden. Vi avser att visa att den förfalskade kartan från 1863 representerades av Arons guldkalv. Guds svartsjuka uppenbarades gentemot Arons guldkalv, ty guldkalven representerade en falsk gud. Kalven var den förfalskade framställningen av Gud. Aron förkunnade att den representerade de gudar som hade befriat dem ur den egyptiska träldomen. De två tavlor som Mose krossade i just denna historia var en ”avskrift” av den sanne Gudens karaktär, den Gud som verkligen hade fört dem ut ur Egypten. Den förfalskade kartan som framställdes 1863 är en svartsjukans bild, ty den bröt Habackuks andra kapitels två tavlor genom att avlägsna de sju tiderna i Moses ed.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> ”Jag har sett att 1843 års diagram var lett av Herrens hand och att det inte borde ändras; att siffrorna var sådana som Han ville ha dem; att Hans hand vilade över och dolde ett misstag i några av siffrorna, så att ingen kunde se det, förrän Hans hand drogs bort.” Early Writings, 74, 75.

Further Ellen White adds to the command not to altar the 1843 chart, with the qualifications of “except by inspiration.”

Vidare tillägger Ellen White till befallningen att inte ändra 1843 års schema förbehållet ”utom genom inspiration”.

> “I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> ”Jag såg att den gamla tavlan var ledd av Herren och att inte en enda siffra på den borde ändras annat än genom inspiration. Jag såg att tavlans siffror var sådana som Gud ville ha dem, och att hans hand var över och dolde ett misstag i några av siffrorna, så att ingen skulle se det förrän hans hand togs bort.” Spalding and Magan, 2.

James and Ellen White were living with Otis Nichol’s family, when Nichol’s prepared and produced the 1850 chart. The only thing that was “altered” with the 1850 chart, was that the year ‘1844’ was used to replace the year ‘1843,’ that had been represented upon the 1843 chart. The only thing “altered” was a correction of the “mistake” that God had held His hand over. The inspiration of the prophetess was in the very home where the 1843 chart was “altered” into the 1850 chart, and the seven times of Leviticus twenty-six remained enshrined upon that chart, as it had been on the 1843 chart.

Jakob och Ellen White bodde hos Otis Nichols familj när Nichols utarbetade och framställde 1850 års schema. Det enda som ”ändrades” på 1850 års schema var att året ”1844” användes för att ersätta året ”1843”, som hade varit angivet på 1843 års schema. Det enda som ”ändrades” var en rättelse av det ”misstag” över vilket Gud hade hållit sin hand. Profetissans inspiration var närvarande i själva det hem där 1843 års schema ”ändrades” till 1850 års schema, och de sju tiderna i Tredje Moseboken tjugosex förblev bevarade på det schemat, såsom de hade varit på 1843 års schema.

The second commandment includes another piece of this prophetic puzzle, for it identifies that God counts the generations until He visits the iniquity that occurs. 1863, began the first of four generations of the Seventh-day Adventist church, for the Millerite movement ended at that point.

Det andra budet innefattar ytterligare en del av detta profetiska pussel, ty det identifierar att Gud räknar generationerna till dess att Han hemsöker den missgärning som äger rum. År 1863 började den första av Sjundedagsadventistkyrkans fyra generationer, ty den milleritiska rörelsen upphörde vid den tidpunkten.

The two tables of the Ten Commandments typify the two tables of Habakkuk, but they also typify the two wave loaves of Pentecost, which were the only offering in the sanctuary service that included sin. The manifestation of God’s power in the giving of the Ten Commandments, the manifestation of God’s power at the Pentecostal outpouring and the manifestation of God’s power in the history of the two charts of the Millerites, all typify the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in the latter rain. The two wave loaves of Pentecost represent the one hundred and forty-four thousand who are lifted up as an ensign during the latter rain.

De två tavlorna med de tio budorden är en förebild för Habackuks två tavlor, men de är också en förebild för Pingstens två viftofferbröd, vilka var det enda offret i helgedomstjänsten som inbegrep synd. Uppenbarelsen av Guds makt vid givandet av de tio budorden, uppenbarelsen av Guds makt vid den pingstliga utgjutelsen och uppenbarelsen av Guds makt i historien om milleriternas två schematiska tavlor, är alla förebilder för den slutliga uppenbarelsen av den helige Andes utgjutelse i det sena regnet. Pingstens två viftofferbröd representerar de etthundrafyrtiofyra tusen, som upphöjs såsom ett baner under det sena regnet.

The Pentecostal wave loaves were to be prepared with “leaven”, which represents sin, but the leaven was destroyed by the process of baking.

Pingstvågens två bröd skulle tillredas med ”surdeg”, som representerar synd, men surdegen förintades genom bakningsprocessen.

> In the mean time, when there were gathered together an innumerable multitude of people, insomuch that they trode one upon another, he began to say unto his disciples first of all, Beware ye of the leaven of the Pharisees, which is hypocrisy. Luke 12:1.

> Under tiden, när en oräknelig mängd folk hade samlats, så att de trampade på varandra, började han först och främst säga till sina lärjungar: Akta er för fariséernas surdeg, som är hyckleri. Luk. 12:1.

The wave loaves were a first fruit offering.

Viftbröden var ett förstlingsoffer.

> Ye shall bring out of your habitations two wave loaves of two tenth deals: they shall be of fine flour; they shall be baken with leaven; they are the firstfruits unto the Lord. Leviticus 23:17.

> Ur era bostäder skall ni föra fram två viftoffersbröd av två tiondels efa; de skall vara av fint mjöl; de skall vara bakade med surdeg; de är förstlingsfrukten åt Herren. 3 Moseboken 23:17.

The one hundred and forty-four thousand are the first fruit offering in the last days.

De etthundrafyrtiofyra tusen är förstlingsoffret i de yttersta dagarna.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Och jag såg, och se, ett Lamm stod på Sions berg, och med honom etthundrafyrtiofyra tusen, som hade hans Faders namn skrivet på sina pannor. Och jag hörde en röst från himlen, såsom rösten av många vatten och såsom rösten av en stark åska; och jag hörde rösten av harpospelare som spelade på sina harpor. Och de sjöng liksom en ny sång inför tronen och inför de fyra varelserna och de äldste; och ingen kunde lära sig den sången utom de etthundrafyrtiofyra tusen, som var friköpta från jorden. Dessa är de som inte har befläckat sig med kvinnor, ty de är jungfrur. Dessa är de som följer Lammet varthelst det går. Dessa var friköpta från människorna såsom en förstlingsfrukt åt Gud och Lammet. Och i deras mun fanns inget svek, ty de är utan fläck inför Guds tron. Uppenbarelseboken 14:1–5.

The class of worshippers in the last days who never die, represented by Elijah will have fully overcome sin, for the fire of purification that is brought upon them by the Messenger of the Covenant, thoroughly bakes out and removes the leaven, from the sons of Levi.

Den skara av tillbedjare i de sista dagarna som aldrig dör, representerad av Elia, kommer att helt ha övervunnit synden, ty den reningens eld som genom förbundets budbärare bringas över dem, bakar grundligt ut och avlägsnar surdegen ur Levi söner.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Se, jag skall sända min budbärare, och han skall bereda vägen för mig; och Herren, som ni söker, skall plötsligt komma till sitt tempel, förbundets budbärare, som ni gläder er över: se, han skall komma, säger Herren Sebaot. Men vem kan uthärda dagen för hans ankomst? och vem kan bestå när han uppenbarar sig? ty han är såsom en guldsmeds eld och såsom valkares såpa. Och han skall sitta såsom den som renar och luttrar silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet. Då skall Juda och Jerusalems offer vara ljuvligt för Herren, såsom i forna dagar och såsom i gångna år. Malaki 3:1–4.

The offering that is “as the days of old” is the Pentecostal wave offering of two loaves. It was lifted up as an offering, identifying the two prophets that were slain in the streets, and who are then lifted up to heaven as an ensign, at the beginning of the Sunday law crisis.

Offret som är ”såsom i forna dagar” är pingstens viftoffer av två bröd. Det lyftes upp som ett offer och utmärker de två profeter som dödades på gatorna och som därefter lyfts upp till himlen såsom ett baner, vid början av söndagslagskrisen.

When Aaron produced his golden calf, he pronounced that the calf was the gods that had brought them out of Egypt, and then proclaimed a feast to the Lord.

När Aron framställde sin guldkalv förklarade han att kalven var de gudar som hade fört dem ut ur Egypten och utlyste därefter en högtid åt Herren.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. Exodus 32:4, 5.

> Och han tog emot det ur deras hand och formade det med ett ristverktyg, sedan han hade gjort det till en gjuten kalv; och de sade: Detta är dina gudar, Israel, som har fört dig upp ur Egyptens land. Och när Aron såg det, byggde han ett altare framför det; och Aron utropade och sade: I morgon är en högtid åt Herren. 2 Moseboken 32:4, 5.

When the northern kingdom of Israel broke away from the southern kingdom of Judah, Jeroboam, the first king of Israel purposely introduced a counterfeit worship service in two cities, made the same pronouncement as Aaron, claiming his two golden calves were the gods that brought them out of Egypt, and ordained a counterfeit feast as had Aaron.

När det norra riket Israel bröt sig loss från det södra riket Juda, införde Jerobeam, Israels förste kung, avsiktligt en förfalskad gudstjänst i två städer, uttalade samma förkunnelse som Aron och påstod att hans två guldkalvar var de gudar som hade fört dem ut ur Egypten, och instiftade en förfalskad högtid liksom Aron hade gjort.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Och Jerobeam sade i sitt hjärta: Nu skall kungariket återvända till Davids hus. Om detta folk drar upp för att frambära offer i Herrens hus i Jerusalem, då skall detta folks hjärta vända sig tillbaka till deras herre, till Rehabeam, Juda kung, och de skall döda mig och återvända till Rehabeam, Juda kung. Därför rådgjorde kungen och gjorde två kalvar av guld och sade till dem: Det är för mycket för er att dra upp till Jerusalem. Se, här är dina gudar, Israel, som förde dig upp ur Egyptens land. Och den ena ställde han i Betel, och den andra satte han i Dan. Och detta blev till synd; ty folket gick för att tillbe inför den ena, ända till Dan. Och han gjorde ett hus åt offerhöjderna och gjorde präster av de ringaste bland folket, sådana som inte var av Levi söner. Och Jerobeam instiftade en högtid i den åttonde månaden, på femtonde dagen i månaden, lik den högtid som firades i Juda, och han offrade på altaret. Så gjorde han i Betel och offrade åt de kalvar som han hade gjort; och i Betel insatte han prästerna för offerhöjderna som han hade gjort. Så offrade han på altaret som han hade gjort i Betel på femtonde dagen i den åttonde månaden, i den månad som han hade uttänkt i sitt eget hjärta; och han instiftade en högtid för Israels barn; och han offrade på altaret och tände rökelse. 1 Kung. 12:26–33.

Dan means judgment, and represents a state; Bethel means the house of God. With Aaron’s rebellion as with king Jeroboam’s the symbols identify the combination of church and state that ultimately takes place at the Sunday law in the United States.

Dan betyder dom och representerar ett tillstånd; Betel betyder Guds hus. Såväl i Arons uppror som i kung Jerobeams identifierar symbolerna den förening mellan kyrka och stat som slutligen äger rum vid söndagslagen i Förenta staterna.

The Sunday law occurs at the end of Adventism and in the beginning of Adventism, the movement, which had been identified as the Protestant horn in the summer of 1844, came together legally with the Republican horn. Thus, Aaron and Jeroboam’s rebellion represents both 1863, and the soon-coming Sunday law.

Söndagslagen inträffar vid adventismens slut, och i adventismens början förenades rörelsen — som sommaren 1844 hade identifierats som det protestantiska hornet — på laglig väg med det republikanska hornet. Således representerar Arons och Jerobeams uppror både 1863 och den snart kommande söndagslagen.

The reason that the messenger of the covenant purifies the “sons of Levi” and not any other of the tribes, is because at the rebellion of Aaron’s golden calf, it was the Levites that stood with Moses. For their faithfulness, they were then made the tribe that represented the priesthood, an honor which had been previously designed to consist of the firstborn of each of the tribes. This is why Jeroboam made sure that his counterfeit priesthood was not of the sons of Levi, and instead made his priesthood “of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.”

Anledningen till att förbundets budbärare renar ”Levis söner” och inte någon annan av stammarna är att det var leviterna som stod på Moses sida vid upproret kring Arons guldkalv. För deras trofasthets skull blev de då den stam som representerade prästadömet, en hedersställning som tidigare hade varit avsedd att bestå av de förstfödda ur var och en av stammarna. Detta är anledningen till att Jerobeam noga såg till att hans förfalskade prästadöme inte utgjordes av Levis söner, utan i stället gjorde sitt prästadöme ”av de ringaste bland folket, sådana som icke voro av Levi söner.”

The sons of Levi are those that are purified by fire as an ensign, or wave offering during the Sunday law crisis. The history of the Sunday law crisis in the last days, was typified by the crisis of 1863, when the newly identified Protestant horn became legally attached to the Republican horn. We have one more line of history to address before we begin to work through the passages we have just referenced.

Levis söner är de som renas genom eld såsom ett baner, eller ett viftoffer, under söndagslagens kris. Historien om söndagslagens kris i de sista dagarna förebildades av krisen år 1863, då det nyligen identifierade protestantiska hornet blev juridiskt förbundet med det republikanska hornet. Vi har ännu en historisk linje att behandla innan vi börjar arbeta oss igenom de avsnitt som vi just har hänvisat till.

That line is the year 1856, and we will address that in our next article.

Den linjen är året 1856, och vi kommer att behandla det i vår nästa artikel.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristi ankomst såsom vår överstepräst till det allra heligaste, för helgedomens rening, framställd i Daniel 8:14; Människosonens ankomst till den Gamle av dagar, såsom den framställs i Daniel 7:13; och Herrens ankomst till sitt tempel, förutsagd av Malaki, är beskrivningar av samma händelse; och denna framställs också genom brudgummens ankomst till bröllopet, sådan den beskrivs av Kristus i liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25.” Den stora striden, 426.

Back to Articles