Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Daniels bok – nummer etthundrafjorton

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Den sista generationen: Avslöjandet av Hesekiels profetiska uppfyllelse och beseglingen av de 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Det släkte som bevittnade den tredje veens ankomst den 11 september 2001 är det sista släktet i jordens historia. Det avsnitt i Hesekiel som bekräftar denna sanning uppfattades av milleriterna som direkt förbundet med liknelsen om de tio jungfrurna, och därför med Habackuk kapitel två. I den historien förebildade synen i Habackuk kapitel två, som ”inte längre skulle dröja” och som uppfylldes den 22 oktober 1844, den snart annalkande söndagslagen i Förenta staterna. Men Hesekiels förutsägelse om synen som inte längre skulle uppskjutas uppfylls fullkomligt i historien om beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, vilken började med den tredje veens ankomst den 11 september 2001.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Och Herrens ord kom till mig och sade: Du människobarn, vad är det för talesätt ni har i Israels land, när ni säger: Dagarna förlängs, och varje syn slår fel? Säg därför till dem: Så säger Herren Gud: Jag skall göra slut på detta talesätt, och de skall inte mer bruka det som ett talesätt i Israel; utan säg till dem: Dagarna är nära, och varje syns fullbordan. Ty det skall inte mer finnas någon fåfäng syn eller smickrande spådom inom Israels hus. Ty jag är Herren: Jag skall tala, och det ord som jag talar skall gå i uppfyllelse; det skall inte mer fördröjas. Ty i era dagar, ni upproriska hus, skall jag tala ordet och fullborda det, säger Herren Gud. Och Herrens ord kom åter till mig och sade: Du människobarn, se, de av Israels hus säger: Synen som han ser gäller många dagar framåt, och han profeterar om tider som är långt borta. Säg därför till dem: Så säger Herren Gud: Inget av mina ord skall längre fördröjas, utan det ord som jag har talat skall ske, säger Herren Gud. Hesekiel 12:21–28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Alla profeterna talar om de sista dagarna, och den ”fåfängliga synen” och den ”smickrande spådomen” ”inom Israels hus” är det förfalskade sena regnet, ett budskap om ”fred och trygghet”, som hävdar att ”den syn han ser gäller många dagar härefter, och han profeterar om tider som ligger långt borta”. Detta är Habackuks ”tvist”, ty de som frambär den ”fåfängliga synen” argumenterar mot ”den syn han ser”. De påstår att ”den syn han ser gäller många dagar härefter, och han profeterar om tider som ligger långt borta”. Budbärarna av budskapet om fred och trygghet säger: ”dagarna dröjer, och alla syner slår fel”; han förutsade ju trots allt den 18 juli 2020, gjorde han inte? Budbärarna av den ”fåfängliga synen” identifieras också av Hesekiel i kapitlets två första verser.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> Herrens ord kom också till mig; han sade: Du människobarn, du bor mitt i ett upproriskt hus, som har ögon att se med men inte ser, som har öron att höra med men inte hör; ty de är ett upproriskt hus. Hesekiel 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Profeterna är alla överens med varandra, och alla talar om de sista dagarna, och när Kristus i berättelsen om sin tjänst tilltalade de ordklyvande judarna, citerade Han Jesaja för att identifiera de ordklyvande judar som då höll på att skiljas från Gud, såsom sådana som hade ögon att se men ändå inte såg, och öron att höra men ändå inte hörde. Nu liksom då tilltalar Hesekiel den laodiceiska adventismens hånfulla män, vår tids ordklyvande judar, som framlägger ett budskap om frid och trygghet i motsättning till den sena regnets budskap. Jesus styrdes av de regler som Han hade insatt i sitt Ord, så Hans förutsägelser riktar sig också till de sista dagarna, mer specifikt än till de dagar då Han tilltalade de ordklyvande judarna.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Därför talar jag till dem i liknelser: ty fastän de ser, ser de inte; och fastän de hör, hör de inte, och inte heller förstår de. Och på dem uppfylls Esaias profetia, som säger: Med hörande skall ni höra, men inte förstå; och med seende skall ni se, men inte uppfatta. Ty detta folks hjärta har blivit förhärdat, och deras öron hör illa, och sina ögon har de slutit, så att de aldrig skall se med sina ögon och höra med sina öron och förstå med sitt hjärta och omvända sig, så att jag skulle hela dem. Men saliga är era ögon, ty de ser, och era öron, ty de hör. Ty sannerligen säger jag er att många profeter och rättfärdiga män har önskat få se det som ni ser, men har inte sett det, och få höra det som ni hör, men har inte hört det. Matteus 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Fenomenet med ett folk som hör men ändå inte hör, och ser men ändå inte ser, är kännetecknet på ett tidigare Guds folk som håller på att gås förbi. Detta profetiska fenomen är en uppfyllelse av Jesajas profetia om en sådan situation. Liksom alla profeter talar Jesaja, tillsammans med Kristus, om de sista dagarna.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> Det år då kung Ussia dog såg jag Herren sitta på en tron, hög och upphöjd, och hans släp fyllde templet. Serafer stod ovanför honom; var och en hade sex vingar: med två betäckte han sitt ansikte, med två betäckte han sina fötter, och med två flög han. Och den ene ropade till den andre och sade: Helig, helig, helig är HERREN Sebaot; hela jorden är full av hans härlighet. Och dörrposterna skakade av rösten från honom som ropade, och huset fylldes med rök. Då sade jag: Ve mig, jag förgås! Ty jag är en man med orena läppar, och jag bor mitt ibland ett folk med orena läppar; ty mina ögon har sett Konungen, HERREN Sebaot. Då flög en av seraferna till mig, och i sin hand hade han ett glödande kol, som han med en tång hade tagit från altaret. Och han rörde vid min mun med det och sade: Se, detta har rört vid dina läppar; så är din missgärning borttagen och din synd försonad. Och jag hörde Herrens röst säga: Vem skall jag sända, och vem vill gå för oss? Då sade jag: Se, här är jag, sänd mig. Och han sade: Gå och säg till detta folk: Hör alltjämt, men förstå inte; se alltjämt, men fatta inte. Förhärda detta folks hjärta, gör deras öron tillslutna och tillslut deras ögon, så att de inte ser med sina ögon och inte hör med sina öron och inte förstår med sitt hjärta och omvänder sig och blir botade. Jesaja 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Jesaja, Hesekiel och Kristus representerar alla dem som blir förseglade i de sista dagarna, under det sena regnet, när det sanna och det falska budskapet om det sena regnet debatteras, till uppfyllelse av Habackuk kapitel två. Enligt Jesus är de rättfärdiga, i den tidsperiod då detta uppfylls, sådana som ”ser” liknelserna, vilket är en symbol för profetia. De ”visa” förstår det profetiska budskapet om det sena regnet, men de som representeras av de hårklyvande judarna ser inte och hör inte, och enligt Hesekiel framför de ett budskap om fred och trygghet och hävdar att förutsägelsernas uppfyllelse ligger långt fram i framtiden. De förnekar inte förutsägelserna; de hårklyvande judarna gav ett skenbart erkännande åt förutsägelsen om den kommande Messias; men de förlade helt enkelt händelsen till en avlägsen framtid. Ändå uttalade Jesus en välsignelse över dem som skulle ”se” sin tids profetiska budskap.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

På Kristi tid var det budskapet som anlände vid Hans dop, när den Helige Ande sänkte sig ned. Den Helige Andes nedstigande vid Hans dop förebildade nedstigandet av ängeln i Uppenbarelseboken tio den 11 augusti 1840. Den gudomliga nedstigningen i vardera historien markerade ankomsten av den närvarande sanningens budskap för den tidsåldern; för Jesus var det budskapet om Hans död och uppståndelse, såsom detta framställdes genom Hans dop. För milleriterna var det budskapet om islam i det första och det andra ve-ropet, vilket bekräftade tidprofetians prövande budskap. Båda dessa historier överensstämmer med ankomsten av det sena regnets prövande budskap den 11 september 2001. Det är därför som syster White återger följande:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> ”Alla de budskap som gavs från 1840–1844 skall nu framläggas med kraft, ty det finns många människor som har förlorat sin orientering. Budskapen skall gå till alla församlingarna.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> ”Kristus sade: ’Saliga är era ögon, ty de ser, och era öron, ty de hör. Ty sannerligen säger jag er: Många profeter och rättfärdiga män har önskat få se det som ni ser, men har inte fått se det, och få höra det som ni hör, men har inte fått höra det’ [Matteus 13:16, 17]. Saliga är de ögon som såg det som blev sett år 1843 och 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> ”Budskapet gavs. Och det bör inte dröja med att upprepa budskapet, ty tidens tecken går i uppfyllelse; det avslutande verket måste utföras. Ett stort verk kommer att fullbordas på kort tid. Ett budskap kommer snart att ges enligt Guds förordnande, och det kommer att svälla till ett högt rop. Då skall Daniel träda fram på sin lott för att avlägga sitt vittnesbörd.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> ”Våra församlingars uppmärksamhet måste väckas. Vi står på gränsen till den största händelsen i världens historia, och Satan får inte ha makt över Guds folk och få dem att sova. Påvedömet kommer att framträda i sin makt. Alla måste nu vakna upp och rannsaka Skrifterna, ty Gud kommer att låta sina trogna få veta vad som skall ske i den sista tiden. Herrens ord skall komma till hans folk i kraft....”

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> ”Detta är vad som har framställts för mig — att vi sover och inte känner tiden för vår besökelse. Men om vi ödmjukar oss inför Gud och söker Honom av hela hjärtat, skall Han låta sig finnas av oss.” Manuscript Releases, volym 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Det budskap som har förebildats genom den närvarande sanningens budskap om Messias i Kristi historia, och den närvarande sanningens budskap från 1840 till 1844, pekar fram mot de sista dagarna då milleritbudskapet upprepas. De som i de historier som framställs representeras som oförmögna att ”se och höra” ”känner inte tiden för sin besökelse.” När Jesaja framlägger den första hänvisningen till budbärarna för den förfalskade budskapet om det sena regnet, vilka ser men ändå inte ser, anger han tiden då denna period börjar, den period om vilken syster White sade: ”ett av Gud bestämt budskap som skall svälla till ett högt rop.” ”Av Gud bestämt” betecknar en bestämd tid då budskapet skulle anlända, och i vers tre i Jesajas sjätte kapitel anger Jesaja den tiden med precision.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Och den ene ropade till den andre och sade: Helig, helig, helig är HERREN Sebaot; hela jorden är full av hans härlighet. Jesaja 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Syster White fastslår att när änglarna ropar till varandra: ”Helig, helig, helig” i det avsnitt där Jesaja framställer dem som har ögon och ser, men inte ser, uppfylls detta den 11 september 2001.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> ”När de [änglarna] ser framtiden, då hela jorden skall bli uppfylld av hans härlighet, ljuder den triumferande lovsången som ett eko från den ene till den andre i melodisk sång: ’Helig, helig, helig är Herren Sebaot.’ De är fullkomligt tillfredsställda med att förhärliga Gud; och i hans närvaro, under hans bifalls leende, önskar de ingenting mer. Genom att bära hans avbild, utföra hans tjänst och tillbe honom når deras högsta strävan sin fulla uppfyllelse.” Review and Herald, 22 december 1896.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

Den 11 september 2001 började förseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och det sena regnet började falla såsom ett stilla dugg, och Habackuks strid började, medan liknelsen om de tio jungfrurna upprepades. Vid den tidpunkten nådde Hesekiels profetia sin fullkomliga uppfyllelse. Det profetiska Ordet skall inte längre fördröjas, och den generation som bevittnade den 11 september 2001 är planeten jordens sista generation, ty synen vid adventismens slut tillkännager nådatidens avslutning vid Kristi återkomst. Ett andra vittne till detta faktum finns i Lukasevangeliet, kapitel tjugoett.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Sannerligen säger jag er: Detta släkte skall inte förgå, förrän allt har fullbordats. Himmel och jord skall förgå, men mina ord skall aldrig förgå. Lukas 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

I Lukasevangeliet, kapitel tjugoett, identifierar Jesus den sista generationen i jordens historia. Han har just gett en översikt över en fortskridande historia från Jerusalems förstörelse år 70, hela vägen fram till milleritrörelsens historia. Därefter lämnar han den berättelse där han direkt identifierar den profetiska historien och framlägger en liknelse som helt enkelt upprepar och vidareutvecklar den profetiska historia han framställde. Därigenom gav han två inre vittnesbörd om samma berättelse, och han avslutade med att identifiera att den ”generation” som bevittnade dessa händelser skulle leva fram till hans återkomst, och identifierade därmed genom sammanhanget den generation som representeras av de etthundrafyrtiofyra tusen.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Historien om beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen gäller den sista generationen, och de smakar inte döden, trots att de lever i den tid då himmel och jord förgår.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Men Herrens dag skall komma såsom en tjuv om natten; på den dagen skall himlarna förgås med ett väldigt dån, och elementen upplösas av brännande hetta, och jorden och de verk som är på den skall brännas upp. Då nu allt detta skall upplösas, hurudana bör ni då inte vara i all helig vandel och gudsfruktan, medan ni väntar på och påskyndar Guds dags ankomst, på vilken himlarna, satta i brand, skall upplösas, och elementen smälta av brännande hetta? 2 Petrus 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

Kristi andra ankomst framställdes vid Kristi förklaring.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> ”Mose på förklaringsberget var ett vittne om Kristi seger över synd och död. Han representerade dem som skall komma fram ur graven vid de rättfärdigas uppståndelse. Elia, som hade blivit upptagen till himlen utan att se döden, representerade dem som skall vara levande på jorden vid Kristi andra ankomst och som skall ”förvandlas, i ett nu, i ett ögonblick, vid den sista basunen”, då ”detta dödliga måste ikläda sig odödlighet” och ”detta förgängliga måste ikläda sig oförgänglighet”. 1 Korinthierbrevet 15:51–53. Jesus var klädd i himlens ljus, sådan han skall visa sig när han kommer ”för andra gången, utan synd, till frälsning”. Ty han skall komma ”i sin Faders härlighet med de heliga änglarna”. Hebreerbrevet 9:28; Markus 8:38. Frälsarens löfte till lärjungarna blev nu uppfyllt. På berget framställdes det kommande härlighetens rike i miniatyr,—Kristus konungen, Mose som representant för de uppståndna heliga och Elia för de förvandlade.” Messias, s. 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Elia, som inte dog, representerar de etthundrafyrtiofyra tusen som inte dör, och Mose representerar dem som dör. I de sista dagarna representeras dessa två grupper i Uppenbarelseboken kapitel sju som de etthundrafyrtiofyra tusen och den stora skaran. När det femte inseglet öppnas i Uppenbarelseboken kapitel sex, ges vita kläder åt dem som mördades av påvedömet under mörka medeltiden.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> ”Och när han öppnade det femte sigillet, såg jag under altaret deras själar som hade blivit dödade för Guds ords skull och för det vittnesbörds skull som de höll fast vid; och de ropade med hög röst och sade: Hur länge, Herre, du Helige och Sanne, dröjer du med att döma och hämnas vårt blod på dem som bor på jorden? Och åt var och en av dem gavs vita kläder [De förklarades rena och heliga]; och det sades till dem, att de ännu en liten tid skulle vila, tills också deras medtjänare och deras bröder, som skulle dödas såsom de hade blivit dödade, hade blivit fulltaliga” [Uppenbarelseboken 6:9–11]. Här framställdes för Johannes scener som inte var en verklighet då, utan sådant som skulle äga rum under en tidsperiod i framtiden.” Manuscript Releases, volym 20, 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Martyrerna frågar när Gud skall hämnas deras mord. En martyr hade Jesu tro innan han blev mördad, ty det var just uppenbarelsen av denna tro som föranledde påvedömet att mörda honom. Vita kläder representerar Kristi rättfärdighet, men de vita kläder som gavs åt dessa själar som hade blivit mördade gavs åt dem efter deras martyrdöd. Kläderna är en symbol för martyrskapet, inte enbart för Kristi rättfärdighet. En martyr har Kristi rättfärdighets klädnad innan han mördas. Den stora skaran i Uppenbarelseboken sju får vita kläder och representerar därmed dem som dör under det kommande söndagslagens blodbad. Således representeras de etthundrafyrtiofyra tusen av Elia, och de trogna som dör i Herren av Mose på förklaringsberget.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

De etthundrafyrtiofyra tusen är den generation som inte dör, och de är den generation som Kristus syftar på, som är vid liv när himmel och jord förgår i Lukasevangeliet kapitel tjugoett.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> ”Abels mord var det första exemplet på den fiendskap som Gud hade förklarat skulle råda mellan ormen och kvinnans säd — mellan Satan och hans undersåtar samt Kristus och Hans efterföljare. Genom människans synd hade Satan vunnit herravälde över människosläktet, men Kristus skulle göra det möjligt för dem att kasta av sig hans ok. Var gång en själ genom tro på Guds Lamm avsäger sig syndens tjänst, upptänds Satans vrede. Abels heliga liv vittnade mot Satans påstående att det är omöjligt för människan att hålla Guds lag. När Kain, driven av den ondes ande, såg att han inte kunde behärska Abel, blev han så uppfylld av vrede att han berövade honom livet. Och varhelst det finns några som vill träda upp till försvar för rättfärdigheten i Guds lag, kommer samma ande att uppenbara sig mot dem. Det är den ande som genom alla tidsåldrar har rest bålet och tänt elden för Kristi lärjungar. Men de grymheter som hopas över Jesu efterföljare anstiftas av Satan och hans härskaror, därför att de inte kan tvinga honom att underkasta sig deras välde. Det är en besegrad fiendes raseri. Varje Jesu martyr har dött som en segrare. Profeten säger: ”De övervann honom [’den gamle ormen, som kallas Djävul och Satan’] genom Lammets blod och genom sitt vittnesbörds ord; de älskade inte sitt liv intill döden.” Uppenbarelseboken 12:11, 9.” Patriarker och profeter, 77.

Back to Articles