Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Daniels bok – Nummer femtiotre

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

Profetiska syner avtäcks: att förstå de sista dagarna genom Daniels erfarenhet

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Alla profeterna talar mer om de sista dagarna än om de dagar i vilka de levde.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profeterande gäller för oss. ’Nu timade allt detta dem såsom förebilder; och det blev upptecknat till varning för oss, till vilka tidernas ände har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11. ’Inte för sig själva, utan för oss tjänade de med det som nu har förkunnats för er genom dem som har predikat evangeliet för er genom den helige Ande, sänd från himmelen; det är sådant som änglarna åstundar att skåda in i.’ 1 Petrusbrevet 1:12”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanfogat sina skatter för denna sista generation. Alla den gammaltestamentliga historiens stora händelser och högtidliga skeenden har upprepats och upprepar sig i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel representerar Guds folk, som i de sista dagarna genom det profetiska Ordet har upptäckt att de har blivit kringspridda. När de vaknar upp till detta faktum, åläggs de att uppfylla bönen i tredje Mosebok tjugosex, och även bönen om att förstå den sista profetiska hemligheten som avförseglas strax innan prövotiden avslutas, sådan den framställs genom Daniels bön i kapitel två. Om och när de träder in i Daniels erfarenhet, kommer ängeln Gabriel att röra vid, undervisa och tala till dem, i syfte att ge dem ”skicklighet och förstånd”. De visa är de som ”förstår” ”kunskapens tillväxt” när en profetisk hemlighet avförseglas.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Och han undervisade mig och talade med mig och sade: O Daniel, nu har jag gått ut för att ge dig insikt och förstånd. Vid början av dina böner gick ordet ut, och jag har kommit för att kungöra det för dig; ty du är högt älskad. Förstå därför ordet och ge akt på synen. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Den syn som Daniel uppmanas att begrunda är ”mareh”-synen av framträdandet. Gabriel hade inte fullbordat det arbete som hade anförtrotts honom i kapitel åtta, när han hade blivit tillsagd att få Daniel att förstå ”mareh”-synen. I kapitel nio har han återvänt för att fullborda uttydningen. I kapitel nio lever Daniel inte längre under det babyloniska rikets period, utan i den medisk-persiska stormaktens historia.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

När Gabriel uppmanar Daniel att ”förstå saken” och att ”ge akt på synen”, identifierar han en process av mental åtskillnad som han vill att Daniel skall utöva. De ord som översatts med ”förstå” och ”ge akt på” är samma hebreiska ord. Ordet är ”biyn” och betyder att mentalt särskilja. Det hebreiska ord som översatts med ”saken” är ”dabar” och betyder ”ordet”. Gabriel underrättar därför Daniel, och dem som han representerar i de sista dagarna, om att rätt dela sanningens ord.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Gör ditt yttersta för att träda fram inför Gud såsom en som består provet, en arbetare som inte behöver blygas, som rätt delar sanningens ord. 2 Timoteusbrevet 2:15.

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Ordet ”sak” används också av Daniel i kapitel tio, vers ett, där det tre gånger översätts med ”ting”.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I den persiske kungen Koreshs tredje regeringsår blev en sak uppenbarad för Daniel, som kallades Belteshassar; och saken var sann, men den fastställda tiden var lång; och han förstod saken och hade insikt om synen. Daniel 10:1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

I versen är ordet ”syn” den ”mareh”-syn som avser framträdandet, och Daniel hade förståelse både av saken (ämnet) och också av synen (”mareh”). I kapitel nio, vers tjugotre, undervisade Gabriel Daniel att rätt åtskilja saken och synen, och i kapitel tio, vers ett, har han förståelse av både saken (tinget) och synen (”mareh”). Gabriel upplyser Daniel i kapitel nio att lägga märke till åtskillnaden (rätt åtskilja) mellan saken och synen. Synen är ”mareh”-synen, och ”saken”, eller ”tinget”, är ”chazon”-synen.

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

I åttonde kapitlet identifieras båda synerna, och en åtskillnad uppmärksammas, eftersom Daniel önskade förstå synen ”chazon”, men Gabriel fick befallning att låta Daniel förstå synen ”mareh”. När Gabriel börjar sitt verk med att låta Daniel förstå ”saken” och ”synen”, underrättar han Daniel om att han bör lägga märke till att det är två olika syner.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> Och han undervisade mig och talade med mig och sade: O Daniel, jag har nu kommit för att ge dig insikt och förstånd. Redan när du började dina böner gick ordet ut, och jag har kommit för att förkunna det för dig; ty du är högt älskad. Ge därför akt på ordet och ge akt på synen. Sjuttio veckor är bestämda över ditt folk och över din heliga stad, för att göra slut på överträdelsen och göra slut på synderna och bringa försoning för missgärningen och föra in evig rättfärdighet och besegla syn och profetia och smörja den Allraheligaste. Så vet nu och förstå: från den tid då ordet gick ut om att Jerusalem skulle återställas och byggas upp intill Messias, Fursten, skall det vara sju veckor och sextiotvå veckor; gator och vallgrav skall åter byggas upp, trots tider av trångmål. Och efter de sextiotvå veckorna skall Messias bli avskuren, men inte för sin egen skull. Och folket till den furste som skall komma skall förstöra staden och helgedomen; och dess slut skall komma såsom genom en översvämning, och intill krigets slut är förödelser fast beslutade. Och han skall stadfästa förbundet med de många under en vecka; och mitt i veckan skall han avskaffa slaktoffer och matoffer, och på styggelsernas vinge skall ödeläggaren komma, ända till dess att fulländningen, det som är fast beslutat, blir utgjutet över den ödelagda. Daniel 9:22–27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel önskade att Daniel skulle inse att inslag från både synen ”chazon” och synen ”mareh” skulle vara representerade i den uttydning han gav Daniel. Uttydningen skulle behandla båda synerna, och det var Daniels ansvar att rätt urskilja den syn som avsåg nedtrampandet av helgedomen och hären från den syn som ledde fram till Kristi framträdande i det allra heligaste den 22 oktober 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel fastslår att från Artaxerxes’ dekret år 457 f.Kr. skulle det vara fyra hundra nittio år som var ”avskurna” från de två tusen tre hundra åren i synen om aftnarna och morgnarna, vilken i synnerhet gällde judarna. I de verser som just har citerats återges ordet ”bestämda” tre gånger, men det rör sig om två olika hebreiska ord som båda översätts med ”bestämda” i verserna. Första gången ”bestämda” förekommer är i vers tjugofyra, och det hebreiska ordet är ”chathak” och betyder ”att skära av”.

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Det visar att Israel gavs en prövotid som började med Artaxerxes tredje dekret och som skulle avslutas med stenandet av Stefanus år 34 e.Kr. De fyrahundranittio åren var ”avskurna” och utgjorde en kortare profetisk tidsperiod inom den längre profetian om tvåtusentrehundra år. Talet ”fyrahundranittio” är en symbol för prövotid, vilket Jesus har vittnat om.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Då trädde Petrus fram till honom och sade: Herre, hur många gånger skall min broder försynda sig mot mig, och jag förlåta honom? Intill sju gånger? Jesus sade till honom: Jag säger dig: icke intill sju gånger, utan intill sjuttio gånger sju. Matteus 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Det finns ett slut på förlåtelsen, och detta slut representeras av talet ”fyrahundranittio”. De ”fyrahundranittio” åren representerar en prövotid för judarna från deras befrielse till dess att de fyllde måttet för sin prövotid genom Stefanus’ stening. De ”fyrahundranittio” åren är också förbundna med förbannelsen om de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex. Det finns endast två ställen i Bibeln som hänvisar till att landet får njuta sina sabbater. Det första finns i Tredje Moseboken tjugosex.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> Och om ni trots allt detta inte vill höra mig utan vandrar emot mig, då skall också jag vandra emot er i vrede; och jag, just jag, skall tukta er sju gånger för era synder. Och ni skall äta era söners kött, och era döttrars kött skall ni äta. Och jag skall förstöra era offerhöjder och hugga ned era avgudabilder och kasta era döda kroppar ovanpå era avgudars döda lämningar, och min själ skall avsky er. Och jag skall göra era städer till ödemark och ödelägga era helgedomar, och jag skall inte känna den ljuvliga doften av era välluktande offer. Och jag skall göra landet till ödemark, och era fiender som bor där skall häpna över det. Och jag skall skingra er bland hednafolken och dra svärdet efter er; och ert land skall vara öde och era städer ödemark. Då skall landet få njuta av sina sabbater, så länge det ligger öde och ni är i era fienders land; då skall landet vila och njuta av sina sabbater. Så länge det ligger öde skall det vila, därför att det inte fick vila under era sabbater, när ni bodde i det. 3 Moseboken 26:27–35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Straffet under de ”sju tiderna”, som omnämns fyra gånger i kapitel tjugosex, visar att när Guds folk skingras, skall landet då ”få njuta sina sabbater”. Daniel och de tre högt aktade männen hade skingrats till fiendens land till uppfyllelse av Moses förbannelse, och att denna skingring under sjuttio år var en symbolisk åskådningsundervisning om skingringen under två tusen fem hundra tjugo år. Det var en profetisk åskådningsundervisning, liknande Elias tre och ett halvt år av torka under Isebels förföljelse. Dessa tre och ett halvt år representerade tre och ett halvt profetiska år, vilka motsvarade ett tusen två hundra sextio år av påvligt herravälde från år 538 till 1798. De sjuttio åren var en symbol för de ”sju tiderna”, liksom de tre och ett halvt åren var en symbol för öknen under ett tusen två hundra sextio år. De sjuttio åren av Daniels fångenskap, såsom de anges av Jeremia, representerade ”fyra hundra nittio” år.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> Och Herren, deras fäders Gud, sände till dem genom sina budbärare, gång på gång sände han dem, eftersom han förbarmade sig över sitt folk och över sin boning. Men de hånade Guds budbärare och föraktade hans ord och misshandlade hans profeter, till dess att Herrens vrede steg mot hans folk, så att ingen bot längre fanns. Därför lät han kaldeernas kung komma över dem; han dräpte deras unga män med svärd i deras helgedoms hus och visade ingen barmhärtighet med ung man eller jungfru, gammal eller ålderstigen; alla gav han i hans hand. Och alla kärlen i Guds hus, stora och små, och skatterna i Herrens hus, och skatterna tillhörande kungen och hans furstar, allt detta förde han till Babylon. Och de brände upp Guds hus och rev ner Jerusalems mur och brände alla dess palats med eld och förstörde alla dess dyrbara kärl. Och dem som hade undkommit svärdet förde han bort till Babylon; där blev de tjänare åt honom och hans söner till dess att Persiens rike fick herraväldet, för att Herrens ord genom Jeremias mun skulle uppfyllas, till dess att landet hade fått njuta sina sabbater; så länge det låg öde höll det sabbat, för att sjuttio år skulle fullbordas. Men i den persiske kungen Kores första regeringsår, för att Herrens ord genom Jeremias mun skulle fullbordas, uppväckte Herren anden hos Koresh, Persiens kung, så att han lät utropa i hela sitt rike och också utfärdade det skriftligen och sade: Så säger Koresh, Persiens kung: Alla jordens riken har Herren, himmelens Gud, gett åt mig, och han har befallt mig att bygga ett hus åt honom i Jerusalem, som ligger i Juda. Vem bland er tillhör än hans folk? Herren, hans Gud, vare med honom, och han må dra dit upp. 2 Krönikeboken 36:15–23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

De enda två hänvisningarna i Bibeln till att landet får njuta av sina sabbater står i samband med skingringen av Guds folk och de sjuttio åren av fångenskap, vilka utgjorde en tidsperiod som skulle ge landet möjlighet att njuta av sina sabbater. Detta motsvarade det antal sabbater som judarna inte hade tillåtit landet att få vila. Att landet vilade i sjuttio år representerade det sammanlagda antal år under vilka upproret mot budet att låta landet vila hade fullbordats. Enkel matematik visar att under ”fyrahundranittio” år av uppror skulle det sammanlagda antalet år då landet inte hade vilat uppgå till sjuttio år.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Fyrahundranittio år avskars från de tvåtusentrehundra åren såsom en nådatidsperiod för judarna, och dessa ”fyrahundranittio” år har ett direkt samband med skingringen under de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosjätte kapitel.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

”Chazon”-synen om nedtrampandet och ”mareh”-synen om framträdandet vid slutet av tvåtusen trehundra år är åtskilda från varandra, men de har ett direkt samband. Liksom i Daniels fall skall Guds folk rätteligen skilja mellan de två synerna, samtidigt som de erkänner deras inbördes samband. De sjuttio fångenskapsåren, vilka ledde till de tre påbuden som tillät judarna att återvända och återuppbygga Jerusalem, representerade ”fyrahundranittio” år av judarnas uppror mot förbundet att låta landet vila.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

När det tredje påbudet utpekade deras möjlighet att återvända och bygga upp igen, gavs de ”fyrahundranittio” år av prövotid, då de prövades under samma tidsperiod inom vilken deras olydnad hade lett till Jerusalems förstöring och deras kringspridning. Vid slutet av de andra ”fyrahundranittio åren” skulle deras olydnad återigen medföra Jerusalems förstöring och deras kringspridning bland hedningarna.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Förskingringen i den sjuttioåriga fångenskapen föregicks av ”fyrahundranittio” år av uppror, och därefter följdes den sjuttioåriga fångenskapen av ytterligare ”fyrahundranittio år” av fortsatt uppror.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Den första perioden om ”fyrahundranittio” år, som medförde de sjuttio år då landet fick vila, hade nått sitt slut i och med Jerusalems förstörelse. Vid slutet av de ”fyrahundranittio” år som avskars från de tvåtusentrehundra åren blev Jerusalem återigen förstört, ty Jesus illustrerar alltid slutet på en sak med början på en sak.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Det bokstavliga Israels sjuttioåriga fångenskap i det bokstavliga Babylon var en symbol för den ”sju tider” långa förskingringen, och syster White identifierar det bokstavliga Israels sjuttio år av fångenskap i det bokstavliga Babylon som en förebild för det andliga Israels ett tusen två hundra sextio år av fångenskap i det andliga Babylon.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> ”Guds församling på jorden var lika förvisso i fångenskap under denna långa period av obeveklig förföljelse som Israels barn hölls fångna i Babylon under exilens tid.” Profeter och kungar, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

De ett tusen två hundra sextio åren från år 538 till 1798 var en förebild för de ”sju tiderna”. Vid slutet av de sjuttio åren återvände judarna för att återupprätta och återuppbygga Jerusalem. Deras återkomst under de tre dekreten markerade början (457 f.Kr.) på de två tusen tre hundra åren i ”mareh”-synen, vilka ledde fram till Kristi framträdande i det Allraheligaste den 22 oktober 1844. De tre dekreten markerade början på den profetiska tidsperioden, och det krävdes alla tre dekreten för att inleda den profetiska tidsperioden, även om de började återvända och återuppbygga med Kyros första dekret.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> ”I Esras sjunde kapitel återfinns dekretet. Verserna 12–26. I sin fullständigaste form utfärdades det av Artaxerxes, Persiens kung, 457 f.Kr. Men i Esra 6:14 sägs det att Herrens hus i Jerusalem blev byggt ”enligt befallningen [”dekretet”, marginalen] av Koresh och Darejaves och Artaxerxes, Persiens kung.” Dessa tre kungar, genom att utfärda, bekräfta på nytt och fullborda dekretet, förde det till den fullkomning som profetian krävde för att utmärka början av de 2300 åren. Om man tar 457 f.Kr., den tid då dekretet fullbordades, som datumet för befallningen, visade det sig att varje detalj i profetian om de sjuttio veckorna hade gått i uppfyllelse.” Den stora striden, s. 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Från 1798 till 1844 trädde de tre änglarna i Uppenbarelseboken in i den profetiska historien, och liksom de tre påbuden markerade början på profetian om tvåtusen trehundra år, markerade dessa tre änglar profetians avslutning. Den profetiska tidsperioden upphörde med den tredje ängelns ankomst, liksom den hade börjat med det tredje påbudets ankomst, ty Jesus identifierar alltid slutet på en sak med början på en sak.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Judarna började återvända under det första dekretet, och i historien om det andra dekretet fullbordade de templet. Den tredje ängeln anlände den 22 oktober 1844, och före detta datum hade milleriterna fullbordat det andliga tempel som de hade gått ut ur det andliga Babylon för att återuppbygga. Det måste fullbordas, ty den 22 oktober 1844 skulle förbundets budbärare plötsligt komma till sitt tempel. Detta tempel var milleritfolket, som ingick i förbund den 22 oktober 1844 och som Petrus identifierar som ett tempel.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Även ni, såsom levande stenar, uppbyggs till ett andligt hus, ett heligt prästerskap, för att frambära andliga offer som är välbehagliga för Gud genom Jesus Kristus. 1 Petrus 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Det milleritiska templet byggdes från 1798 till 1844, vilket är fyrtiosex år, eller profetiskt tre dagar, ty Kristus angav att det tar tre dagar att uppresa ett tempel.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> Och judarnas påsk var nära, och Jesus gick upp till Jerusalem. Och i templet fann han dem som sålde oxar och får och duvor, och växlarna som satt där. Och han gjorde en gissel av små snören och drev ut dem alla ur templet, också fåren och oxarna; och han slog ut växlarnas pengar och välte omkull borden. Och till dem som sålde duvor sade han: Ta bort detta härifrån; gör inte min Faders hus till ett handelshus. Och hans lärjungar kom ihåg att det var skrivet: Nitälskan för ditt hus har förtärt mig. Då svarade judarna och sade till honom: Vad visar du oss för tecken, eftersom du gör detta? Jesus svarade och sade till dem: Bryt ner detta tempel, så skall jag på tre dagar resa upp det. Då sade judarna: I fyrtiosex år har man byggt på detta tempel, och du skall resa upp det på tre dagar? Men han talade om sin kropps tempel. Johannes 2:13–21.

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Syster White anger att budbäraren för förbundet, när han plötsligt kom till sitt tempel, såsom det framställs i Malakis bok, uppfyllde denna förutsägelse när Kristus renade templet, såsom just har påvisats i avsnittet från Johannes.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> ”När Jesus renade templet från världens köpare och säljare tillkännagav han sitt uppdrag att rena hjärtat från syndens orenhet — från de jordiska begären, de själviska lustarna, de onda vanorna, som fördärvar själen. ’Se, jag skall sända min budbärare, och han skall bereda vägen för mig; och Herren, som ni söker, skall plötsligt komma till sitt tempel, förbundets budbärare, som ni gläder er över; se, han kommer, säger Herren Sebaot. Men vem kan uthärda den dag då han kommer? Och vem kan bestå när han uppenbarar sig? Ty han är lik en guldsmeds eld och lik tvättares lut. Han skall sitta som den som smälter och renar silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem som guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet. Malaki 3:1–3.’ The Desire of Ages, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Templet i Johannes andra kapitel tog fyrtiosex år att bygga, och Jesus sade att Han skulle resa upp det förstörda templet på tre dagar. Från 1798 till 1844 är fyrtiosex år, och detta utmärker ankomsten av de tre änglarna (dagarna) i Uppenbarelseboken fjorton, vilka hade förebildats av de tre påbud som inledde profetian om de tvåtusen trehundra åren. De fyrtiosex åren är den period under vilken Kristus uppreste det milleritiska templet, ty före den tiden hade den andliga helgedomen och det andliga Israel blivit nedtrampade av det andliga Babylon.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

När Kristus renade templet vid påsken i början av sin tjänst, uppfyllde Han profetian om Förbundets budbärare, som plötsligt skulle komma till sitt tempel, sådan den framställs i Malaki. Den 22 oktober 1844 kom Kristus plötsligt till sitt tempel, och det hade tagit Honom fyrtiosex år att uppresa sitt förstörda tempel.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristi ankomst som vår överstepräst till det allra heligaste för att rena helgedomen, sådan den framställs i Daniel 8:14; Människosonens ankomst till den Gamle av dagar, såsom den skildras i Daniel 7:13; och Herrens ankomst till sitt tempel, förutsagd av Malaki, är beskrivningar av samma händelse; och detta framställs också genom brudgummens ankomst till bröllopet, såsom Kristus beskriver den i liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25.” The Great Controversy, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Den första förbittringen upphörde år 1798, och slutet på den sista förbittringen var 1844. Början av den fyrtiosexåriga perioden, då Kristus reste upp det milleritiska templet, illustrerade slutet, ty både början och slutet utmärktes av avslutningen på Guds förbittring mot sitt folk, ty Jesus identifierar alltid slutet på en sak med början på en sak.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

Vi kommer att fortsätta vårt studium av Gabriels undervisning till Daniel i nästa artikel.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> ”Uppenbarelseboken måste öppnas för folket. Många har fått lära sig att den är en förseglad bok, men den är förseglad endast för dem som förkastar sanning och ljus. De sanningar som den innehåller måste förkunnas, så att människor kan få tillfälle att förbereda sig för de händelser som så snart skall äga rum. Den tredje ängelns budskap måste framläggas som det enda hoppet om frälsning för en värld som går under.

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> ”De sista dagarnas faror är över oss, och i vårt arbete skall vi varna människorna för den fara vari de befinner sig. Låt inte de allvarliga scener, som profetian har uppenbarat snart skall äga rum, lämnas oberörda. Vi är Guds budbärare, och vi har ingen tid att förlora. De som vill vara medarbetare med vår Herre Jesus Kristus kommer att visa ett djupt intresse för de sanningar som finns i denna bok. Med penna och röst kommer de att sträva efter att göra klart de underbara ting som Kristus kom från himlen för att uppenbara.” Signs of the Times, 4 juli 1906.

Back to Articles