Article

# Panium - Number Six

Panium – nummer sex

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Profetiska vägmärken i Daniel 11: Sovjetunionens sammanbrott, söndagslagen och det moderna Roms uppkomst

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

Med Sovjetunionens sammanbrott år 1989 uppfylldes den fyrtionde versen i Daniel elva. Den fyrtioförsta versen är söndagslagen i Förenta staterna, liksom den sextonde versen. Från 1989 fram till söndagslagen i Förenta staterna är den fyrtionde versen tom. Sovjetunionens sammanbrott år 1989 identifierades också i den tionde versen i Daniel elva, vilken ursprungligen uppfylldes av Antiochus Magnus.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Antiochos III Magnus, den seleukidiske ”kungen i norr”, regerade 223–187 f.Kr. och sökte återta territorier som förlorats till ptoleméerna (”kungen i söder”) efter det tredje syriska kriget (246–241 f.Kr.). Hans fälttåg i det fjärde syriska kriget (219–217 f.Kr.) syftade till att återvinna Koilesyrien, Fenicien och Palestina. År 219 f.Kr. marscherade Antiochos söderut och intog Seleukeia i Pieria, Tyrus och Ptolemais (Akko) och återtog därmed kustfästen. År 218 f.Kr. ryckte han vidare och erövrade Filadelfia (Amman) samt trängde fram mot Egyptens gräns, fast besluten att återvinna förlorade seleukidiska landområden ända ner till Gaza. Antiochos avbröt sin marsch år 218 f.Kr. för att befästa sina vinster och förbereda ett avgörande angrepp. Ptolemaios IV Filopator, den ptolemaiske kungen, samlade en här för att möta honom, förstärkt av egyptiska trupper. Den tionde versen i Daniel elva framställer denna Antiochos rörelse och förebådar därigenom Sovjetunionens sammanbrott 1989 samt utgör en typ av vers fyrtio.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Men hans söner skall väckas upp och samla en mängd stora härar; och en skall med visshet komma och översvämma och tränga igenom; därefter skall han återvända och väckas upp, ända till sin fästning. Daniel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

När kungen i norr i vers fyrtio ”svämmar över och drar fram” överensstämmer det med kungen i norr i vers tio, som ”svämmar över och drar igenom”. I båda verserna är det identiskt samma hebreiska ord, som helt enkelt har översatts något olika. Det är samma uttryck som återfinns i Jesaja 8:8.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> Och han skall tränga fram genom Juda; han skall svämma över och gå fram, han skall nå ända upp till halsen; och utbredandet av hans vingar skall fylla vidden av ditt land, o Immanuel. Jesaja 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Var och en av de tre verserna identifierar en sydlig kung som besegras av en nordlig kung. Antiochos, den nordlige kungen, övervinner Ptolemaios, den sydlige kungen, alldeles såsom Sanherib övervann Juda, den sydlige kungen, och såsom nordens kung i vers fyrtio sköljde bort Sovjetunionen år 1989. Tre verser, tillsammans med de tre historiska uppfyllelserna av dessa verser, identifierar ”ändens tid” år 1989. Således är vers tio år 1989 och vers sexton söndagslagen i Förenta staterna, liksom vers fyrtioett.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Vers elva till femton utgör en skriftlinje, vilken också har en historisk uppfyllelse som identifierar särskilda profetiska vägmärken inom den dolda historien i vers fyrtio. Före söndagslagen i Förenta staterna, men efter 1989, framställs slaget vid Rafia och dess efterspel i verserna elva och tolv, och slaget vid Panium framställs i verserna tretton till femton.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Söndagslagen är den utsatta tiden; ty det är där som påvedömets dödliga sår helas, och påven återvänder till jordens tron. Detta bemyndigande förebildades av påvedömets tronbestigning år 538 och av det hedniska Roms tronbestigning vid slaget vid Actium. När det hedniska Rom en gång profetiskt hade bestigits på tronen, härskade det med högsta makt i 360 år. När påvedömet en gång hade bestigit tronen år 538, härskade det med högsta makt i ett tusen två hundra sextio år. När det dödliga såret helas vid söndagslagen, kommer påvedömet att härska med högsta makt under symboliska 42 månader.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Och jag såg ett av dess huvuden såsom sårat till döds; och dess dödliga sår blev läkt. Och hela världen förundrade sig över vilddjuret. Och de tillbådo draken, som gav makt åt vilddjuret; och de tillbådo vilddjuret och sade: Vem är lik vilddjuret? Vem förmår att strida mot det? Och åt det gavs en mun som talade stora ord och hädelser; och makt gavs åt det att fortfara i fyrtiotvå månader. Uppenbarelseboken 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Vers 27 säger om ”båda” dessa kungar:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> Och båda dessa kungars hjärtan skall vara inriktade på ont, och vid samma bord skall de tala lögn; men det skall inte ha framgång, ty änden skall ännu komma vid den bestämda tiden. Daniel 11:27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

De två kungarna i vers tjugosju är de kungar som nämns i de föregående två verserna och som därefter utkämpade slaget vid Actium.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Och han skall uppbjuda sin kraft och sitt mod mot konungen i södern med en stor här; och konungen i södern skall rusta sig till strid med en mycket stor och mäktig här; men han skall inte bestå, ty man skall smida onda anslag mot honom. Ja, de som äter av hans matbord skola förgöra honom, och hans här skall svämma över; och många skola falla slagna. Daniel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Vers tjugosju skapar därför en avvikelse som behöver förstås innan vi går vidare. I vers tjugofyra representerar ”tiden” en period om 360 år som börjar vid slaget vid Actium och avslutas vid den bestämda tiden år 330.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Söderns kung i striden var Kleopatra, som stod i förbund med Marcus Antonius. Octavianus var Nordens kung, som skulle besegra dem båda. På den bestämda tiden (31 f.Kr.) skulle de två kungar som tidigare hade suttit vid ett och samma bord och talat lögn mot varandra möta varandra i slaget vid Actium.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

De två kungarna vid bordet överensstämmer med historien om slaget vid Panium (verserna 13 till 15), där det fanns en allians mellan Antiochos Magnus och Filip av Makedonien. Den historiska alliansen motsvarar den symboliska allians som representeras i namnet Panium på Kristi tid—Caesarea Philippi. Alliansen representeras också i vers fyrtio när Sovjetunionen sveps bort år 1989 genom en allians mellan Reagan och påven Johannes Paulus II. De två kungarna ljuger för varandra före år 31 f.Kr., vilket överensstämmer med söndagslagen i Förenta staterna, och därför äger deras lögner rum före vers sexton, under den historia som representeras av verserna tretton till femton, vilka uppfylldes vid slaget vid Panium sjutton år efter slaget vid Rafia och etthundratrettiosju år innan Pompejus erövrade Jerusalem som en uppfyllelse av vers sexton.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

I vers tjugoåtta återvänder Octavius, segraren över både Kleopatra (söderns kung) och Marcus Antonius, ”till sitt land med stora rikedomar; och hans hjärta skall vara emot det heliga förbundet; och han skall uträtta stora ting och återvända till sitt eget land.” Uriah Smith identifierar dessa två segrar som Actium år 31 f.Kr. och Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr. Vers tjugoåtta identifierar därför en historia som börjar vid slaget vid Actium, vilket är början på de 360 åren, och Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Sedan skall han återvända till sitt land med stora rikedomar; och hans hjärta skall vara emot det heliga förbundet; och han skall uträtta stora ting och återvända till sitt eget land. Daniel 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

Den sista satsen i vers tjugofyra (ända till en bestämd tid) och framåt representerar en historisk linje som började år 31 f.Kr. och avslutas i den sista satsen i vers trettioett (skall uppställa förödelsens styggelse), vilken uppfylldes år 538. Linjen börjar med slaget vid Actium, vilket markerar början på det hedniska Roms högsta herravälde under trehundrasextio år. Linjen slutar år 538, då det påvliga Rom började utöva det högsta herraväldet under ettusen tvåhundrasextio år. Inom verserna och den historia som uppfyllde verserna representerar den bestämda tiden år 330 en delning i det hedniska Roms historia såsom det fjärde riket i Bibelns profetia. Efter den första perioden av högsta herravälde under trehundrasextio år följer tvåhundraåtta år av imperiets sönderfall innan påvedömet intar tronen i vers trettioett år 538. I följden av dessa åtta verser är det endast vers tjugosju som identifierar en historisk uppfyllelse som inträffade före slaget vid Actium år 31 f.Kr.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Vers tjugosju identifierar ett möte mellan två kungar före den ”utsatta tiden”, och vers tjugonio identifierar en ”utsatt tid”. Den ”utsatta tiden” i vers tjugosju är början på perioden om trehundrasextio år, och den ”utsatta tiden” i vers tjugonio är slutet på perioden om trehundrasextio år. Början och slutet representerar en ”utsatt tid”.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Det hedniska Roms maktutveckling började när det erövrade det tredje geografiska hindret, såsom detta framställs i Daniel 8:9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> Och från ett av dem sköt ett litet horn fram, och det växte övermåttan stort mot södern och mot östern och mot det härliga landet. Daniel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Bemyndigandet började vid slaget vid Actium och den efterföljande underkuvelsen av kungen i söder (Egypten) i vers nio i kapitel åtta.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Avslutningen på det hedniska Roms herravälde som det fjärde riket i Bibelns profetior inträffade år 538, när det påvliga Rom övervann sitt tredje geografiska hinder. Hela den femhundrasextioåttaåriga perioden från slaget vid Actium till år 538 börjar med att det hedniska Rom erövrar sitt tredje hinder och blir det fjärde riket i Bibelns profetior, och den slutar när det påvliga Rom erövrar sitt tredje geografiska hinder.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

Som det fjärde riket i Bibelns profetia identifierar den framställda historien två perioder: den första, då Rom upphöjer sig självt, följd av en period som beskriver Roms fall. Början av den första perioden av upphöjelse är också början på hela den period då det hedniska Rom härskade som det fjärde riket i Bibelns profetia. Den första perioden av Roms upphöjelse börjar och slutar med en bestämd tid, och den börjar också med de nordliga och sydliga rikenas förening. Den slutar med uppdelningen i ett östligt rike och ett västligt rike. Att den börjar och slutar med en bestämd tid, liksom att dess början och slut representerar Alexanders rikes fyra delningar.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

De två fastställda tiderna i vers tjugosju och tjugonio utgör en inledande och avslutande vägmark som beskriver den period då Rom härskar suveränt. Vid söndagslagen i Förenta staterna, till uppfyllelse av vers fyrtioett och vers sexton i Daniel elva, börjar perioden då det moderna Rom skall härska suveränt i fyrtiotvå symboliska månader. Den första fastställda tiden i vers tjugosju är söndagslagen i Förenta staterna, och den andra fastställda tiden betecknar när den sista nationen på jorden följer Förenta staternas exempel och genomdriver den sista söndagslagen och därigenom identifierar det världsomfattande genomdrivandet av avgudasabbaten.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Dessa två profetiska vägmärken är söndagslagen i Förenta staterna fram till den världsomfattande verkställigheten av söndagslagen, och dessa två söndagslagar är de två bestämda tiderna i vers tjugosju och tjugonio. Den första bestämda tiden i vers tjugosju förebildades också av Konstantins söndagslag år 321, och den påvliga söndagslagen vid kyrkomötet i Orléans år 538 representerar den världsomfattande söndagslagen.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

I sammanhanget av vers tretton till femton är slaget vid Panium den historia som föregår söndagslagen i vers sexton. Inom denna historia går mötet mellan de två kungarna, som ljuger för varandra, i uppfyllelse. Vers tretton till femton är en del av den historia som framställs i vers tio till sexton. Verserna identifierar det fjärde syriska kriget i vers tio, slaget vid Rafia i vers elva och följderna av det slaget i vers tolv. Vers tretton till femton återger historien från år 200 f.Kr., då slaget vid Panium gick i uppfyllelse och då det hedniska Rom, framställt som ditt folks rövare, träder in i den profetiska berättelsen.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Daniel elfte kapitlet, vers fyrtio, identifierar Sovjetunionens sammanbrott år 1989, och vers sexton identifierar söndagslagen i Förenta staterna. Mötet mellan två kungar som ljuger för varandra före den fastställda tiden, vilket var slaget vid Actium, äger rum inom historien i vers fyrtio, som följer efter ändens tid år 1989 och avslutas vid söndagslagen i Förenta staterna. Vers tjugosju är ett vägmärke i den dolda historien i vers fyrtio, som inträffar efter 1989 men före söndagslagen. ”Mötet” i vers tjugosju är ett vägmärke före Roms bemyndigande vid söndagslagen. Det finns flera vägmärken som leder fram till påvedömets bemyndigande år 538, och dessa vägmärken inträffar också före den fastställda tiden. Ett av dessa profetiska vägmärken är Justinians dekret år 533, vilket uppfyllde hänvisningen i vers trettio till att ha ”förstånd med dem som överger förbundet.”

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

De andra vägmärken som leder till den bestämda tiden i det hedniska Roms historia är året 330, då det hedniska Rom störtade ned och samtidigt gav den påvliga makten ”sätet”. År 496 gav Klodvig sin ”makt” åt påvedömet. Till uppfyllelse av Daniel sju avlägsnade det hedniska Rom ”tre horn” för påvedömet, varav det sista var undanröjandet av ostrogoterna från staden Rom år 538. År 508 sattes hedendomens religion åt sidan som rikets lagliga religion och ersattes med katolicismen. 538 representerar söndagslagen i vers fyrtioett, och 496 representerar 1989, då Reagan liksom Klodvig tillägnade sin makt åt biskopen av Rom. Året 330 identifierar söndagslagen, ty det är där som påvedömet återvänder till auktoritetens säte.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Detta visar att både 538 och 330 representerar den utsatta tiden, det vill säga vers sexton och fyrtioett. 496 representerar 1989, då vers tio och vers fyrtio i Daniel elva och Jesaja 8:8 uppfylldes. 508 visar när rikets religion åsidosätts till förmån för katolicismen. Med början hos Klodvig år 496 och fram till 508 illustrerades ett fortskridande avlägsnande och ersättande av rikets lagliga religion. I historien som börjar år 330 framställs Västroms gradvisa undergång genom de fyra första basunerna, och därmed identifieras en fortskridande förstörelse som börjar med söndagslagen i Förenta staterna.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Det hedniska Roms fortskridande fall efter Konstantins söndagslag år 321 illustrerar Förenta staternas fall som den sjätte kungamakten i Bibelns profetia, vilken når fram till söndagslagen. Därefter drabbar de fyra basundomarna Förenta staterna, såsom syster White har identifierat när hon säger att ”nationellt avfall kommer att följas av nationell undergång”. Hesekiel tillfogar vittnesbörd om ett fyrfaldigt straff.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> Och HERRENS ord kom åter till mig; han sade: Människobarn, om ett land syndar mot mig genom att begå svår trolöshet, då skall jag räcka ut min hand mot det och bryta sönder dess brödstav och sända hungersnöd över det och utrota både människor och djur därur. Om än dessa tre män, Noa, Daniel och Job, vore i det, skulle de genom sin rättfärdighet rädda endast sina egna själar, säger Herren, HERREN. Om jag låter vilddjur fara fram genom landet, så att de ödelägger det och det blir en ödemark, så att ingen kan färdas där på grund av djuren, då gäller: Om än dessa tre män vore i det, så sant jag lever, säger Herren, HERREN, skulle de varken rädda söner eller döttrar; de själva allena skulle bli räddade, men landet skulle bli öde. Eller om jag låter svärdet komma över det landet och säger: Svärd, far fram genom landet, så att jag utrotar både människor och djur därur, då gäller: Om än dessa tre män vore i det, så sant jag lever, säger Herren, HERREN, skulle de varken rädda söner eller döttrar, utan de själva allena skulle bli räddade. Eller om jag sänder pest in i det landet och utgjuter min vrede över det i blod, för att utrota både människor och djur därur, då gäller: Om än Noa, Daniel och Job vore i det, så sant jag lever, säger Herren, HERREN, skulle de varken rädda son eller dotter; de skulle endast genom sin rättfärdighet rädda sina egna själar. Ty så säger Herren, HERREN: Hur mycket mer när jag sänder mina fyra svåra straffdomar över Jerusalem: svärdet och hungersnöden och vilddjuren och pesten, för att utrota både människor och djur därur! Men se, där skall lämnas kvar en rest som skall föras ut, både söner och döttrar; se, de skall komma ut till er, och ni skall se deras väg och deras gärningar; och ni skall bli tröstade beträffande den olycka som jag har låtit komma över Jerusalem, ja, beträffande allt som jag har låtit komma över det. Och de skall trösta er, när ni ser deras vägar och deras gärningar; och ni skall inse att det inte var utan orsak som jag gjorde allt det som jag gjorde i det, säger Herren, HERREN. Hesekiel 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa överväganden i nästa artikel.

Back to Articles