Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seventeen

Den dolda historien bakom vers fyrtio – nummer sjutton

The Second Woe - Part Four

Det andra veropet – del fyra

Author

Jeff Pippenger

Published

June 25, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## 627, 632 and 637

627, 632 och 637

The “key” that opens the bottomless pit is the battle of Nineveh, fulfilled in 627, five years before Mohammed died in 632. Five years later in 637, the Muslim forces captured the capital of Persia, one of the two great superpowers that engaged in the battle of Nineveh. This event dramatically shifted the balance of power in the Middle East. The battle of Nineveh in 627 sapped the strength of the Persian Empire and ten years later the Persian Empire ended.

Den ”nyckel” som öppnar avgrunden är slaget vid Nineve, fullbordat år 627, fem år innan Muhammed dog år 632. Fem år senare, år 637, intog de muslimska styrkorna Persiens huvudstad, den ena av de två stora supermakter som deltog i slaget vid Nineve. Denna händelse förändrade maktbalansen i Mellanöstern på ett dramatiskt sätt. Slaget vid Nineve år 627 undergrävde det persiska rikets styrka, och tio år senare upphörde det persiska riket.

## Humiliation—782

Förödmjukelse—782

One hundred and fifty years after Mohammed’s death in 632, in the Abbasid Campaign of 782, the Abbasid army (reportedly around 95,000 men) launched a massive invasion into Byzantine territory in Asia Minor (modern Turkey). They advanced all the way to Chrysopolis, directly across the Bosporus Strait from Constantinople—coming very close to the Byzantine capital. The Byzantines, under Empress Irene, suffered a serious defeat. As a result, the Byzantines were forced to sign a humiliating three-year truce, agreeing to pay a large annual tribute (around 70,000–90,000 gold dinars) and hand over silk garments and hostages. This campaign was one of the largest and most successful Abbasid incursions into Byzantine lands during the 8th century. It showcased the growing power of the Abbasid Caliphate and the continuing decline of the Byzantine Empire.

Etthundrafemtio år efter Muhammeds död år 632, i den abbasidiska kampanjen år 782, inledde den abbasidiska armén (uppges ha uppgått till omkring 95 000 man) en massiv invasion av bysantinskt territorium i Mindre Asien (dagens Turkiet). De ryckte fram ända till Chrysopolis, rakt på andra sidan Bosporensundet från Konstantinopel — och kom därmed mycket nära den bysantinska huvudstaden. Bysantinarna, under kejsarinnan Irene, led ett allvarligt nederlag. Till följd av detta tvingades bysantinarna att underteckna en förödmjukande treårig vapenvila och gick med på att betala en stor årlig tribut (omkring 70 000–90 000 gulddinarer) samt överlämna sidenkläder och gisslan. Denna kampanj var en av de största och mest framgångsrika abbasidiska inträngningarna i bysantinska områden under 700-talet. Den visade det abbasidiska kalifatets växande makt och det bysantinska rikets fortsatta försvagning.

## Five months

Fem månader

In Revelation chapter nine the “five months” that equates to one hundred and fifty years is mentioned twice; once in verse five and again in verse ten.

I Uppenbarelseboken kapitel nio nämns de ”fem månaderna”, som motsvarar etthundrafemtio år, två gånger: en gång i vers fem och återigen i vers tio.

> And to them it was given that they should not kill them, but that they should be tormented five months: and their torment was as the torment of a scorpion, when he striketh a man. And in those days shall men seek death, and shall not find it; and shall desire to die, and death shall flee from them. And the shapes of the locusts were like unto horses prepared unto battle; and on their heads were as it were crowns like gold, and their faces were as the faces of men. And they had hair as the hair of women, and their teeth were as the teeth of lions. And they had breastplates, as it were breastplates of iron; and the sound of their wings was as the sound of chariots of many horses running to battle. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. Revelation 9:5–10.

> Och åt dem gavs att de inte skulle döda dem, utan att de skulle plågas i fem månader; och deras plåga var såsom en skorpions plåga, när den stinger en människa. Och i de dagarna skall människorna söka döden och inte finna den; och de skall längta efter att dö, men döden skall fly från dem. Och gräshopporna såg ut såsom hästar rustade till strid; och på sina huvuden hade de liksom kronor av guld, och deras ansikten var såsom människors ansikten. Och de hade hår såsom kvinnors hår, och deras tänder var såsom lejons tänder. Och de hade bröstharnesk, liksom bröstharnesk av järn; och ljudet av deras vingar var såsom ljudet av vagnar med många hästar som skyndar till strid. Och de hade stjärtar liknande skorpioners, och det fanns sting i deras stjärtar; och deras makt var att skada människorna i fem månader. Uppenbarelseboken 9:5–10.

There are two distinct prophetic periods of one hundred and fifty years in Revelation nine’s fifth trumpet. The first is from the death of Mohammed in 632 unto the humiliation of the Empress Irene of Eastern Rome in 782. Chapter nine identifies the rise of Islam in a very detailed fashion. From the uniting of the tribes in 606, to the battle of Nineveh in 627, to Mohammed’s death in 632, then to the defeat of Persia in 637, the rise and fall of Islam is carefully traced in God’s prophetic Word. Islam of Arabia is the power in the first one-hundred-and-fifty-year prophecy of torment. The unification of the tribes by Mohammed in 606; then the “key” battle of Nineveh in 627, followed by Mohammed’s prediction of the demise of both Persia and Rome around 628, then on to his death in 632. These dates represent a specific sequence of events in the line of Islam.

Det finns två skilda profetiska perioder om etthundrafemtio år i den femte basunen i Uppenbarelseboken nio. Den första sträcker sig från Muhammeds död år 632 till förödmjukelsen av kejsarinnan Irene i Östrom år 782. Kapitel nio identifierar islams uppkomst på ett mycket detaljerat sätt. Från stammarnas förenande år 606, till slaget vid Nineve år 627, till Muhammeds död år 632, och därefter till Persiens nederlag år 637, skildras islams uppgång och fall noggrant i Guds profetiska ord. Arabiska islam är makten i den första profetian om plåga under etthundrafemtio år. Stammarnas enande genom Muhammed år 606; därefter det ”nyckel”-slaget vid Nineve år 627, följt av Muhammeds förutsägelse om både Persiens och Roms undergång omkring år 628, och sedan vidare till hans död år 632. Dessa årtal representerar en bestämd följd av händelser i islams utvecklingslinje.

One hundred and fifty years after Mohammed died in 632, the power-base of Islam changed from Arabia to Turkey, as it drove Eastern Rome all the way back to Constantinople. The first woe represented the Islam of Arabia, and the second woe represented the Islam of Turkey. Within the first woe, both one-hundred-and-fifty-year time prophecies identify the distinction between Islam of Arabia and Islam of Turkey, just as is represented in the distinction of the same truth between the first and second woe.

Hundrafemtio år efter att Muhammed dog år 632 försköts islams maktcentrum från Arabien till Turkiet, då det drev Östrom hela vägen tillbaka till Konstantinopel. Det första ve representerade Arabias islam, och det andra ve representerade Turkiets islam. Inom det första veet utpekar båda de etthundrafemtioåriga tidsprofetiorna åtskillnaden mellan Arabias islam och Turkiets islam, på samma sätt som samma sanning framställs i åtskillnaden mellan det första och det andra veet.

The first one hundred and fifty years began with the demise of Persia and ended with Rome being stuck within the walls of Constantinople. The second period of one hundred and fifty years began with Osman’s (also called Ottman) victory at Nicomedia. The Ottoman victory at Nicomedia refers to the Siege of Nicomedia (modern-day İzmit, Turkey), which took place from 1333 to 1337 when Sultan Orhan Gazi (son of Osman I, the founder of the Ottoman Beylik), laid siege to the important Byzantine city of Nicomedia. The city held out for several years, but eventually surrendered in 1337 due to starvation and lack of supplies. The Byzantine garrison was allowed to leave for Constantinople. Nicomedia was one of the last major Byzantine strongholds in Asia Minor (Anatolia). Its fall effectively ended Byzantine control in most of western Anatolia. This victory allowed the Ottomans to consolidate their power in Bithynia and expand further toward the Bosporus Strait. It was a major stepping stone toward the eventual Ottoman conquest of Constantinople (which happened over a century later in 1453). The siege is often seen as one of the key early victories that transformed the small Ottoman beylik into a rising regional power.

De första etthundrafemtio åren började med Persiens undergång och slutade med att Rom var instängt innanför Konstantinopels murar. Den andra perioden om etthundrafemtio år började med Osmans (även kallad Ottman) seger vid Nikomedia. Den osmanska segern vid Nikomedia syftar på belägringen av Nikomedia (dagens İzmit i Turkiet), som ägde rum från 1333 till 1337, då sultan Orhan Gazi (son till Osman I, grundaren av den osmanska beyliken) belägrade den viktiga bysantinska staden Nikomedia. Staden höll stånd i flera år men kapitulerade slutligen 1337 på grund av svält och brist på förnödenheter. Den bysantinska garnisonen tilläts lämna för Konstantinopel. Nikomedia var ett av de sista stora bysantinska fästena i Mindre Asien (Anatolien). Dess fall gjorde i praktiken slut på den bysantinska kontrollen över större delen av västra Anatolien. Denna seger gjorde det möjligt för osmanerna att befästa sin makt i Bithynien och att vidare utvidga sig mot Bosporensundet. Det var ett viktigt steg på vägen mot den slutliga osmanska erövringen av Konstantinopel (som ägde rum mer än ett sekel senare, 1453). Belägringen betraktas ofta som en av de tidiga nyckelsegrar som förvandlade den lilla osmanska beyliken till en framväxande regional makt.

When the second one-hundred-and-fifty-year period within the first trumpet concluded on July 27, 1449 the last Constantine sought permission from the Islamic sultan to ascend to the throne of Eastern Rome, thus suffering the same humiliation that the Empress Irene suffered at the end of the first one hundred and fifty years of Revelation nine’s two “five-month” periods. The humiliation of ‘the Empress Irene’ and also of ‘Constantine the last’ typified the later humiliation of the Ottomans, when at the conclusion of the time prophecy of the second woe they sought protection from the four great European powers from the threat of Egypt.

När den andra etthundrafemtioårsperioden inom den första basunen avslutades den 27 juli 1449, sökte den siste Konstantin tillstånd av den islamiske sultanen för att bestiga Östroms tron och led därigenom samma förödmjukelse som kejsarinnan Irene led vid slutet av de första etthundrafemtio åren av de två ”fem månader”-perioderna i Uppenbarelseboken nio. Förödmjukelsen av ”kejsarinnan Irene” och även av ”Konstantin den siste” var en förebild för osmanernas senare förödmjukelse, när de vid avslutningen av den andra veets tidsprofetia sökte skydd hos de fyra stora europeiska makterna mot hotet från Egypten.

## The Pantheon

Pantheon

The pioneers correctly understood and taught that the phrase “the place of his sanctuary was cast down” in Daniel eight and verse eleven was fulfilled by Constantine.

Pionjärerna förstod och lärde med rätta att uttrycket ”platsen för hans helgedom blev nedkastad” i Daniel 8:11 uppfylldes genom Konstantin.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down.

> Ja, han upphöjde sig ända till härens furste, och genom honom blev det dagliga offret borttaget, och platsen för hans helgedom störtades ned.

The “sanctuary” here identified was the Pantheon temple in the city of Rome and the “place of” that temple was Rome. Rome was “cast down” by Constantine when he chose to move the capital of his empire to Constantinople in the year 330. Verse eleven connects with Revelation thirteen and verse two is identifying the same events.

Den ”helgedom” som här avses var Pantheontemplet i staden Rom, och den helgedomens ”plats” var Rom. Rom ”kastades ned” av Konstantin, när han valde att flytta sitt imperiums huvudstad till Konstantinopel år 330. Vers elva anknyter till Uppenbarelseboken tretton, och vers två identifierar samma händelser.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority.

> Och vilddjuret som jag såg liknade en leopard, och dess fötter var såsom en björns fötter, och dess gap såsom ett lejons gap; och draken gav det sin makt och sin tron och stor myndighet.

The dragon was pagan Rome, and pagan Rome gave its “seat” of authority over to the Roman church in 330, when it moved the capital to the east, thus leaving a power vacuum which the papal church happily took advantage of. When we start the line of eastern Rome from the year 330 unto 1453, we find that at the start of the prophecy of eastern Rome, the city of Rome is humiliated by Constantine’s rejection of Rome. That humiliation was repeated with the Empress Irene in 782, at the conclusion of the first one hundred and fifty years of torment. Both those humiliations were repeated by Constantine the last.

Draken var det hedniska Rom, och det hedniska Rom överlät år 330 sitt myndighetens ”säte” åt den romerska kyrkan, när det flyttade huvudstaden österut och därigenom lämnade ett maktvakuum, vilket den påvliga kyrkan gärna utnyttjade. När vi låter det östromerska rikets linje löpa från år 330 till 1453, finner vi att staden Rom vid början av profetian om Östrom blev förödmjukad genom Konstantins förkastande av Rom. Denna förödmjukelse upprepades med kejsarinnan Irene år 782, vid avslutningen av de första etthundrafemtio åren av plåga. Båda dessa förödmjukelser upprepades av Konstantin den siste.

## Peculiar Rise and Falls

Säreget Uppstigande och Fall

The fifth and sixth trumpets of Revelation nine provide the details of the fall of eastern Rome, while also chronicling the rise and fall of Islam. Inspiration informs us to study the “rise and fall” of the kingdoms in the books of Daniel and Revelation. Those kingdoms possess their own distinct characteristics associated with their peculiar “rise and falls.” The fall of Judah was brought about by three attacks upon Jerusalem. The Hebrews were carried into Babylon and would return under three decrees, which would initiate the 2,300 years that led to the three angels arriving into history from 1798 unto 1844. Babylon fell in one night. Rome disintegrated, and within its disintegration two aspects of Rome were set forth under the location of either western or eastern Rome. The rise and fall of the Ptolemaic empire and the Seleucid empire in the first third of Daniel eleven typifies the rise and fall of papal Rome. That testimony is simply the conclusion of the story of Alexander and Greece’s dissolution. Unlike Rome, Greece divided into four parts that ultimately became two. Rome divided into east and west, and thereafter western Rome was divided prophetically into three, representing Rome’s threefold government. For eastern Rome, Constantine divided his kingdom unto his three sons. Clearly western and eastern Rome are parallel lines representing the Roman church and the Roman state. With that twofold division is a further threefold division. Greece was four into two, Babylon was one night, Judah was three attacks. With Islam, their “rise” is portrayed as a “release” and their “fall” is a “restraint.”

Den femte och sjätte basunen i Uppenbarelseboken nio ger detaljerna om det östromerska rikets fall, samtidigt som de också skildrar islams uppgång och fall. Inspirationen upplyser oss om att studera kungadömenas ”uppgång och fall” i Daniels och Uppenbarelsebokens böcker. Dessa kungadömen har sina egna särskiljande kännetecken, förbundna med deras säregna ”uppgångar och fall”. Judas fall åstadkoms genom tre angrepp mot Jerusalem. Hebréerna fördes bort till Babylon och skulle återvända under tre dekret, vilka skulle inleda de 2 300 åren som ledde till att de tre änglarna trädde in i historien från 1798 till 1844. Babylon föll på en enda natt. Rom upplöstes, och inom dess upplösning framträdde två aspekter av Rom under beteckningen antingen Västrom eller Östrom. Det ptolemeiska rikets och det seleukidiska rikets uppgång och fall i den första tredjedelen av Daniel elva förebildar det påvliga Roms uppgång och fall. Det vittnesbördet är helt enkelt avslutningen på berättelsen om Alexander och Greklands upplösning. Till skillnad från Rom delades Grekland i fyra delar, vilka slutligen blev två. Rom delades i öst och väst, och därefter delades Västrom profetiskt i tre, vilket representerar Roms trefaldiga styrelse. Vad gäller Östrom delade Konstantin sitt rike mellan sina tre söner. Det är tydligt att Västrom och Östrom är parallella linjer som representerar den romerska kyrkan och den romerska staten. Med denna tvåfaldiga delning följer ytterligare en trefaldig delning. Grekland var fyra till två, Babylon var en natt, Juda var tre angrepp. Med islam framställs deras ”uppgång” som en ”frisläppelse” och deras ”fall” som en ”återhållning”.

Their rise began with Mohammed and they were restrained on August 11, 1840. They were released and immediately restrained at 9/11. They were recently released on October 7, 2023 and have since been restrained in Gaza. Islam will be released again to mark the setting up of the image of the beast. The line of Islamic prophetic history that is represented in chapters nine through eleven in the book of Revelation, identifies the prophetic history of Islam of the third woe. ‘The prophetic history of Islam of the third woe’ is also represented by the seventh and also the third angel. The third angel arrived on October 22, 1844 when the seventh angel began to sound. The third angel and the third woe arrived into prophetic history at 9/11. From 9/11 unto the Sunday law the prophetic history of the first and second woes has been and still is, repeating.

Deras uppgång började med Muhammed, och de hölls tillbaka den 11 augusti 1840. De släpptes fria och hölls omedelbart tillbaka den 11 september. De släpptes nyligen fria den 7 oktober 2023 och har sedan dess hållits tillbaka i Gaza. Islam kommer att släppas fri igen för att markera upprättandet av vilddjurets bild. Den linje av islams profetiska historia som framställs i kapitel nio till elva i Uppenbarelseboken identifierar islams profetiska historia i det tredje ve. ”Islams profetiska historia i det tredje ve” framställs också genom den sjunde och även den tredje ängeln. Den tredje ängeln anlände den 22 oktober 1844, när den sjunde ängeln började ljuda. Den tredje ängeln och det tredje ve kom in i den profetiska historien den 11 september. Från den 11 september fram till söndagslagen har den profetiska historien om det första och andra ve varit, och är fortfarande, under upprepning.

The “key” of the battle of Nineveh, draws two powers, Rome and Persia into direct and inseparable connection with Islam. Nineveh identifies more clearly than any other passage of Scripture the progressive demise of both western and eastern Rome.

”Nyckeln” till slaget vid Nineve för in två makter, Rom och Persien, i direkt och oskiljaktig förbindelse med islam. Nineve identifierar tydligare än något annat skriftställe den fortskridande undergången för både det västliga och det östliga Rom.

Herod is a symbol of the dragon; he was representing Rome. The dragon at the end of the world is the United Nations. At the Sunday law the sixth kingdom falls, the seventh begins, but they give their kingdom to the eighth kingdom at their own birthday party. The seventh kingdom has just been born, and it immediately agrees to give its kingdom to the whore of Babylon for one hour, as typified by Herod promising up to half his kingdom to Salome.

Herodes är en symbol för draken; han representerade Rom. Draken vid världens ände är Förenta nationerna. Vid söndagslagen faller det sjätte riket, det sjunde börjar, men de ger sitt rike åt det åttonde riket vid sitt eget födelsedagskalas. Det sjunde riket har just blivit fött, och det går omedelbart med på att ge sitt rike åt den babyloniska skökan för en timme, såsom förebildat genom att Herodes lovade Salome upp till halva sitt rike.

Right where the United States falls, the United Nations is born and the threefold union is implemented. Herod is the dragon, and Herodias is the papacy, and the United States is Salome. Herod was in an unlawful marriage alliance, for he was married to his brother’s wife, and at the prophetic level he was in an incestuous relationship with Salome, for it is clear that he was lusting after her as she danced. The dragon has relations with both the mother and daughter. This is important to see when you determine that western and eastern Rome represents church craft and statecraft respectively. Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, placed the papacy on the throne prophetically, and in so doing it typified the United States who will once again place the papacy on the throne.

Just där Förenta staterna faller, föds Förenta nationerna och trefaldig union genomförs. Herodes är draken, och Herodias är påvedömet, och Förenta staterna är Salome. Herodes var i en olaglig äktenskapsallians, ty han var gift med sin brors hustru, och på den profetiska nivån var han i ett incestuöst förhållande med Salome, ty det är tydligt att han åtrådde henne medan hon dansade. Draken har förbindelser med både modern och dottern. Detta är viktigt att se när man fastslår att det västromerska och det östromerska Rom representerar kyrklig list respektive statskonst. Rom, det fjärde riket i Bibelns profetia, satte profetiskt påvedömet på tronen, och därigenom förebildade det Förenta staterna, som återigen kommer att sätta påvedömet på tronen.

The progressive demise of western Rome from 330 unto 476 represents the progressive demise of the United States from 1798 unto the Sunday law. The year “330” and the year “1798” are both prophetic waymarks called “the time appointed” or the “time of the end” in the book of Daniel. 330 marks the beginnings of western and eastern Rome. The ending of both is the humiliation of the Roman leader, just as Constantine humiliated the city of Rome at the beginning. 476 was the end of a prophetic period that marks how the prestigious political structure of Rome disintegrated under three steps. A period that began with the city being rejected in 330 was followed by the humiliation of their entire political structure—their glorious republic, which had been the primary bragging point for ancient Rome, was taken apart, and ultimately reached 476, when there would never be a ruler over Rome that was from an actual Roman bloodline. Two lines of Rome beginning in the year 330, and the passage where those two lines are set forth, also includes two prophetic lines of five months. The line of western Rome begins and ends with progressive humiliation. The line of eastern Rome begins and ends with progressive humiliation in 1449, as Constantine the last asked permission to reign.

Västroms fortskridande undergång från 330 till 476 representerar Förenta staternas fortskridande undergång från 1798 fram till söndagslagen. Året ”330” och året ”1798” är båda profetiska vägmärken som i Daniels bok kallas ”den bestämda tiden” eller ”ändens tid”. År 330 markerar början på Västrom och Östrom. Slutet för dem båda är den romerske ledarens förödmjukelse, alldeles som Konstantin förödmjukade staden Rom i början. År 476 var slutet på en profetisk tidsperiod som visar hur Roms prestigefyllda politiska struktur upplöstes genom tre steg. En period som började med att staden förkastades år 330 följdes av förödmjukelsen av hela deras politiska struktur — deras härliga republik, som hade varit det främsta skryteämnet för det forntida Rom, monterades ned — och nådde slutligen fram till år 476, då det aldrig mer skulle finnas en härskare över Rom som härstammade från en verklig romersk blodslinje. Två linjer av Rom som börjar år 330, och det avsnitt där dessa två linjer framställs, inbegriper också två profetiska linjer om fem månader. Västroms linje börjar och slutar med fortskridande förödmjukelse. Östroms linje börjar och slutar med fortskridande förödmjukelse år 1449, då Konstantin den siste bad om tillstånd att regera.

One of the five month periods leads to the end of Arabic Islam as the focus of prophecy and the beginning of Turkish Islam in 782. On that date Empress Irene is humiliated, in alignment with the humiliation of Constantine the last at the end of the second five-month prophecy. Two five-month prophecies within one narrative of fifteen verses. One portrays a history of the Islam of Arabia the other Islam of Turkey. Both conclude with the humiliation of eastern Rome. The conclusion of one of the prophecies was fulfilled by a woman being humiliated and the other by a man. Line upon line they identify a humiliation of the church and the state of eastern Rome. Both humiliations are brought about by Islam of the first woe. The humiliation of Constantine the last in 1449, begins a four-year period that ends in 1453, with the walls of Constantinople coming down. 1449 represents a humiliation and 1453 the walls come down and a kingdom ends.

En av de två femmånadersperioderna leder fram till slutet för arabisk islam som profetians fokus och början på turkisk islam år 782. På detta datum förödmjukas kejsarinnan Irene, i överensstämmelse med förödmjukelsen av Konstantin den siste vid slutet av den andra femmånadersprofetian. Två femmånadersprofetior inom en och samma berättelse på femton verser. Den ena skildrar en historia om Arabias islam, den andra Turkiets islam. Båda avslutas med östroms förödmjukelse. Slutet på den ena av profetiorna uppfylldes genom att en kvinna förödmjukades och den andra genom en man. Rad efter rad identifierar de en förödmjukelse av kyrkan och staten i Östrom. Båda förödmjukelserna åstadkoms av den första véns islam. Förödmjukelsen av Konstantin den siste år 1449 inleder en period på fyra år som slutar år 1453, då Konstantinopels murar faller. År 1449 representerar en förödmjukelse, och år 1453 faller murarna och ett rike upphör.

## Death of Mohammed

Muhammeds död

One of the two five-month periods begins with the death of Mohammed, who is identified as the “king that was over them” in verse eleven.

En av de två femmånadersperioderna börjar med Muhammeds död, som i den elfte versen identifieras som den ”konung som rådde över dem”.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> Och de hade en kung över sig, avgrundens ängel, vars namn på hebreiska är Abaddon, men på grekiska har han namnet Apollyon.

The king over them was Mohammed, for he is identified in verse one, so he is not some other Islamic figure; he is Mohammed the king, and a king is a kingdom and Islam is the kingdom of Mohammed.

Kungen över dem var Mohammed, ty han identifieras i vers ett, alltså är han inte någon annan islamisk gestalt; han är Mohammed, kungen, och en kung är ett rike, och islam är Mohammeds rike.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. Revelation 9:1–3.

> Och den femte ängeln blåste i basunen, och jag såg en stjärna som hade fallit från himlen ned på jorden; och åt honom gavs nyckeln till avgrundens brunn. Och han öppnade avgrundens brunn; och en rök steg upp ur brunnen, såsom röken från en stor ugn; och solen och luften förmörkades av röken från brunnen. Och ur röken kom gräshoppor ut över jorden; och åt dem gavs makt, såsom jordens skorpioner har makt. Uppenbarelseboken 9:1–3.

The repetition of the first and second woes within the third woe parallels the repetition of the first and second angels within the third angel. Mohammed, the king was given the key to open the bottomless pit and 9/11 identifies when the third angel is empowered. Christ as the mighty angel then descended as the first strike of Balaam arrived in prophetic history. Then the bottomless pit opened and Islam became a subject of world history again. Christ then led His people back to the old paths of Jeremiah and the message of the third woe and third angel began to be sounded. In 2015, Trump announced his intent to run for president, thus stirring up the globalist dragon powers and the bottomless pit then released the atheism that ultimately killed Trump in the streets of Sodom and Egypt. At the Sunday law the beast that is the eighth that is of the seven will ascend out of the bottomless pit. The beginning of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and the ending identifies the rise of a bottomless pit power.

Upprepningen av det första och andra veet inom det tredje veet motsvarar upprepningen av den första och andra ängeln inom den tredje ängeln. Muhammed, kungen, gavs nyckeln för att öppna avgrunden, och 11 september identifierar när den tredje ängeln får makt. Kristus som den mäktige ängeln steg därefter ner när Bileams första slag anlände i den profetiska historien. Sedan öppnades avgrunden och islam blev åter ett ämne i världshistorien. Kristus ledde därefter sitt folk tillbaka till Jeremias gamla stigar, och budskapet om det tredje veet och den tredje ängeln började förkunnas. År 2015 tillkännagav Trump sin avsikt att kandidera till president, och därmed rörde han upp de globalistiska drakmakterna, och avgrunden släppte sedan lös den ateism som slutligen dödade Trump på gatorna i Sodom och Egypten. Vid söndagslagen skall vilddjuret, det åttonde, som är av de sju, stiga upp ur avgrunden. Början av de etthundrafyrtiofyra tusenens beseglingstid och dess slut identifierar uppkomsten av en avgrundsmakt.

> The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. Revelation 17:8.

> Vilddjuret som du såg var och är inte, och skall stiga upp ur avgrunden och gå i fördärvet; och jordens invånare skall förundra sig, de vilkas namn inte har blivit skrivna i livets bok från världens grundläggning, när de ser vilddjuret som var och inte är, och dock är. Uppenbarelseboken 17:8.

Islam is the key that opened the bottomless pit on 9/11 and that opens the bottomless pit at the Sunday law. In the midst of the sealing time, the dragon-beast of globalism also came out of the bottomless pit.

Islam är nyckeln som öppnade avgrunden den 11 september och som öppnar avgrunden vid söndagslagen. Mitt under beseglingstiden kom också globalismens drakdjur upp ur avgrunden.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. Revelation 11:7.

> Och när de har fullbordat sitt vittnesbörd, skall vilddjuret som stiger upp ur avgrunden föra krig mot dem och besegra dem och döda dem. Uppenbarelseboken 11:7.

The key that opens all three waymarks of a power from the bottomless pit was given to Mohammed, the king of the kingdom of Islam. The battle of Nineveh in 627 represented a battle between two powers that depleted the power of both combatants that allowed Islam to rapidly rise into power. The key was turned on 9/11 and Islam’s rise began, though it was restrained shortly thereafter. The battle of Nineveh was typified at 9/11, for Islam’s rise there began as the mighty angel descended to lighten the earth with His glory, and the star, which means messenger, also fell from heaven. The battle of Nineveh is also typified at the end, when the Sunday law arrives and the second period of the Dark Ages begins as the smoke of the Islamic religion blots out the sun.

Nyckeln som öppnar alla tre vägmärken för en makt från avgrunden gavs åt Muhammed, kungen över Islams rike. Slaget vid Nineve år 627 representerade ett slag mellan två makter som utmattade båda de stridande parternas styrka och därigenom möjliggjorde för Islam att snabbt stiga till makt. Nyckeln vreds den 11 september och Islams uppgång började, även om den kort därefter hölls tillbaka. Slaget vid Nineve förebildades den 11 september, ty där började Islams uppgång när den mäktige ängeln steg ned för att upplysa jorden med sin härlighet, och stjärnan, som betyder budbärare, föll också från himlen. Slaget vid Nineve förebildas också vid slutet, när söndagslagen kommer och den andra perioden av mörka tidsåldrar börjar, då den islamiska religionens rök förmörkar solen.

## Exeter

Exeter

The Sunday law is typified when the message of the midnight cry arrived at the Exeter camp meeting. Then the final movements of the setting up of the image of the beast begins. The formation, or the setting up of the image began at 9/11, but at the ending of the period, the period of the proclamation of the midnight cry is also a fractal of the entire period of the image’s formation that began at 9/11. The beginning represents the ending. The first woe typifies the third woe, just as the first angel typifies the third angel. The battle of Nineveh at the ending of the sealing time, identifies the battle of Nineveh at the beginning. The battle of Nineveh at the Sunday law, is the ending of the sealing time that began at 9/11, but it is also the ending of the period of the proclamation of the midnight cry. The battle of Nineveh is therefore typified at the beginning of the midnight cry proclamation, that identifies the final steps in the formation of the image of the beast in the United States, and at the Sunday law the beginning of the formation of the image of the beast in the world begins. Nineveh is the key that aligns the various lines that find their perfect fulfillment in the hidden history of verse forty.

Söndagslagen förebildas när midnattsropets budskap anlände till lägermötet i Exeter. Då börjar de sista skeendena i upprättandet av vilddjurets bild. Bildens formande, eller upprättande, började vid 9/11, men vid slutet av perioden utgör också perioden för förkunnelsen av midnattsropet en fraktal av hela perioden för bildens formande, vilken började vid 9/11. Begynnelsen representerar slutet. Det första veropet förebildar det tredje veropet, liksom den första ängeln förebildar den tredje ängeln. Slaget om Nineve vid slutet av beseglingstiden identifierar slaget om Nineve vid begynnelsen. Slaget om Nineve vid söndagslagen är slutet på beseglingstiden som började vid 9/11, men det är också slutet på perioden för förkunnelsen av midnattsropet. Slaget om Nineve förebildas därför vid början av midnattsropets förkunnelse, vilket identifierar de slutliga stegen i formandet av vilddjurets bild i Förenta staterna, och vid söndagslagen börjar begynnelsen av formandet av vilddjurets bild i världen. Nineve är nyckeln som sammanfogar de olika linjerna, vilka finner sin fullkomliga uppfyllelse i den dolda historien i vers fyrtio.

We will proceed further in the next article.

Vi skall gå vidare i nästa artikel.

Back to Articles