Article

# The Eighth is of the Seven - Number Three

Den åttonde är av de sju – nummer tre

Daniel Two

Daniel två

Author

Jeff Pippenger

Published

September 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The question we will seek to resolve in this article is how the first mention of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter two agrees with the last mention of the kingdoms of Bible prophecy in Revelation seventeen. I intend to raise some questions about what is actually identified in Nebuchadnezzar’s image and the pioneer’s position, that their history represented the point when the rock would strike the feet of the image.

Den fråga vi kommer att söka besvara i denna artikel är hur det första omnämnandet av de riken som förekommer i Bibelns profetior i Daniels andra kapitel överensstämmer med det sista omnämnandet av de riken som förekommer i Bibelns profetior i Uppenbarelseboken sjutton. Jag avser att väcka några frågor om vad som faktiskt identifieras i Nebukadnessars bildstod och om pionjärernas ståndpunkt, att deras historia representerade den tidpunkt då stenen skulle träffa bildstodens fötter.

Sister White identifies that we had reached the point where “God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay,” which she further describes as the “mingling of churchcraft and statecraft.”

Syster White identifierar att vi hade nått den punkt där ”Guds heliga verk framställs genom bildstodens fötter, i vilka järnet var blandat med lerhaltig lera”, vilket hon vidare beskriver som ”sammanblandningen av kyrklig maktutövning och statskonst”.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> ”Vi har kommit till en tid då Guds heliga verk representeras av bildstodens fötter, där järnet var blandat med den leriga leran. Gud har ett folk, ett utvalt folk, vars omdöme måste helgas, och som inte får bli oheligt genom att lägga trä, hö och strå på grunden. Varje själ som är lojal mot Guds bud kommer att se att det utmärkande kännetecknet för vår tro är sjundedagssabbaten. Om regeringen ville ära sabbaten så som Gud har befallt, skulle den stå i Guds styrka och till försvar för den tro som en gång överlämnades åt de heliga. Men statsmän kommer att upprätthålla den falska sabbaten och sammanblanda sin religiösa tro med iakttagandet av detta påvedömets barn, och ställa det över den sabbat som Herren har helgat och välsignat och avskilt för att människan skall hålla den helig, som ett tecken mellan Honom och Hans folk i tusen släktled. Sammanblandningen av kyrkopolitik och statskonst representeras av järnet och leran. Denna förening försvagar all kyrkornas makt. Att ge kyrkan statens makt kommer att medföra onda följder. Människor har nästan gått förbi gränsen för Guds långmodighet. De har satsat sin styrka på politik och har förenat sig med påvedömet. Men tiden kommer då Gud skall straffa dem som har gjort Hans lag om intet, och deras onda verk skall slå tillbaka på dem själva.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, band 4, 1168.

The time which we have come to when God’s sacred work is mingling churchcraft and statecraft, is a description of a progressive period of time. She says the mingling “is weakening all the power of the churches,” and it “will bring evil results,” and that “the time will come when God will punish those who have made void His law.”

Den tid som vi har kommit till, då Guds heliga verk sammanblandas med kyrkopolitik och statskonst, är en beskrivning av en fortskridande tidsperiod. Hon säger att sammanblandningen ”försvagar all kyrkornas kraft”, och att den ”kommer att medföra onda följder”, och att ”den tid skall komma då Gud skall straffa dem som har upphävt Hans lag.”

The mingling of church and state that weakens the power of the churches is a description of the church of Pergamos, where the combining of churchcraft and statecraft represented the falling away that precedes the revealing of the man of sin. Pergamos and the emperor that symbolizes the compromise between Christianity and idolatry takes place in the fourth kingdom of Daniel two. That compromise is represented in Daniel two with the use of the word “clay.”

Sammanblandningen av kyrka och stat som försvagar kyrkornas kraft är en beskrivning av församlingen i Pergamos, där föreningen av kyrkopolitik och statskonst utgjorde det avfall som föregår uppenbarandet av syndens människa. Pergamos och kejsaren som symboliserar kompromissen mellan kristendom och avgudadyrkan återfinns i det fjärde riket i Daniel två. Den kompromissen framställs i Daniel två genom användningen av ordet ”lera”.

> Thou, O king, sawest, and behold a great image. This great image, whose brightness was excellent, stood before thee; and the form thereof was terrible. This image’s head was of fine gold, his breast and his arms of silver, his belly and his thighs of brass, His legs of iron, his feet part of iron and part of clay. Thou sawest till that a stone was cut out without hands, which smote the image upon his feet that were of iron and clay, and brake them to pieces. Daniel 2:31–34.

> Du, o konung, såg, och se, en stor bildstod. Denna stora bildstod, vars glans var övermåttan stor, stod framför dig; och dess gestalt var fruktansvärd. Denna bildstods huvud var av fint guld, dess bröst och dess armar av silver, dess buk och dess länder av koppar, dess ben av järn, dess fötter delvis av järn och delvis av lera. Du såg till dess att en sten blev uthuggen utan händer, och den träffade bildstoden på dess fötter, som var av järn och lera, och krossade dem. Daniel 2:31–34.

As Daniel’s interpretation continues it is no longer “clay” but it became dirty or “miry clay.”

När Daniels uttydning fortsätter är det inte längre ”lera”, utan den har blivit smutsig eller ”dyig lera”.

> And whereas thou sawest the feet and toes, part of potters’ clay, and part of iron, the kingdom shall be divided; but there shall be in it of the strength of the iron, forasmuch as thou sawest the iron mixed with miry clay. Daniel 2:41.

> Och eftersom du såg fötterna och tårna vara delvis av krukmakarlera och delvis av järn, skall riket vara delat; men det skall finnas i det något av järnets styrka, eftersom du såg järnet blandat med lerjord. Daniel 2:41.

The pure clay which was the Potter’s clay changes to miry clay. God’s is the divine Potter and his work is never miry.

Den rena leran, som var Krukmakarens lera, förvandlas till gyttjig lera. Gud är den gudomlige Krukmakaren, och hans verk är aldrig gyttjigt.

> But now, O Lord, thou art our father; we are the clay, and thou our potter; and we all are the work of thy hand. Isaiah 64:8.

> Men nu, Herre, är du vår fader; vi är leran, och du vår krukmakare; och vi alla är dina händers verk. Jesaja 64:8.

In the history of pagan Rome, the church of Smyrna was pure clay. In the history of Pergamos, which is the fourth kingdom in Daniel two, the clay changes into miry clay. What is first mentioned in the passage as simply “clay”, and thereafter “potter’s clay”, changes into “miry clay”, as the interpretation continues. Pergamos is where that change was accomplished in order to prepare the way for Thyatira, or papal Rome. The change from “clay” into “miry clay” is the falling away that prepares the way for Thyatira, which Paul identifies as the “falling away first” in Second Thessalonians.

I den hedniska Roms historia var församlingen i Smyrna ren lera. I Pergamos historia, som är det fjärde riket i Daniel 2, förändras leran till dyig lera. Det som först nämns i avsnittet helt enkelt som ”lera”, och därefter som ”krukmakarlera”, förändras till ”dyig lera”, allteftersom uttydningen fortsätter. Pergamos är den plats där denna förändring fullbordades för att bereda vägen för Tyatira, eller påvliga Rom. Förändringen från ”lera” till ”dyig lera” är avfallet som bereder vägen för Tyatira, vilket Paulus identifierar som ”avfallet först” i Andra Thessalonikerbrevet.

The Millerites could see no further than the fourth kingdom of Rome and expected the Second Coming of Christ to be the next prophetic event, for the stone that smites the image’s feet represents the Second Coming. But did Christ set up a kingdom in 1798? He did come into the Most Holy Place on October 22, 1844, to receive a kingdom, but was it set up at that time?

Milleriterna kunde inte se längre än till det fjärde riket, Rom, och förväntade sig att Kristi andra ankomst skulle vara nästa profetiska händelse, ty stenen som slår mot bildstodens fötter representerar den andra ankomsten. Men upprättade Kristus ett rike år 1798? Han kom verkligen in i det allra heligaste den 22 oktober 1844 för att ta emot ett rike, men blev det upprättat vid den tiden?

The answer to the first of those two questions is that Christ did not set up His everlasting kingdom in 1798. The second question whether or not Christ set up His everlasting kingdom on October 22, 1844 is also no.

Svaret på den första av dessa två frågor är att Kristus inte upprättade sitt eviga rike år 1798. Också den andra frågan, huruvida Kristus upprättade sitt eviga rike den 22 oktober 1844 eller inte, besvaras nekande.

Was there a kingdom set up in the time of pagan Rome? I ask this for the pioneers understood the fourth kingdom to be both pagan and papal Rome which identifies 1798 as the conclusion of the fourth kingdom when Christ would set up an everlasting kingdom. But the book of Revelation identifies four kingdoms that follow pagan Rome.

Upprättades ett rike under det hedniska Roms tid? Jag frågar detta därför att pionjärerna förstod det fjärde riket som både det hedniska och det påvliga Rom, vilket fastställer 1798 som avslutningen på det fjärde riket, då Kristus skulle upprätta ett evigt rike. Men Uppenbarelseboken identifierar fyra riken som följer efter det hedniska Rom.

If the fourth kingdom of iron in Daniel two is simply representing pagan Rome where the compromise of Constantine is represented by the clay being turned into miry clay, did Christ setup a kingdom in that history? The answer is yes. At the cross, which is the history of Pergamos, not Thyatira, Christ established His kingdom of “grace.” There was an everlasting kingdom set up at the cross, and the throne of that kingdom typifies a throne that gets set up during the latter rain. That latter rain throne represents His kingdom of “glory.”

Om det fjärde riket av järn i Daniel två helt enkelt representerar det hedniska Rom, där Konstantins kompromiss representeras av att leran förvandlas till smetig lera, upprättade då Kristus ett rike i den historien? Svaret är ja. Vid korset, vilket är Pergamos historia, inte Tyatiras, upprättade Kristus sitt ”nådens” rike. Ett evigt rike upprättades vid korset, och det rikets tron är en förebild för en tron som upprättas under det sena regnet. Denna tron under det sena regnet representerar hans ”härlighetens” rike.

> “The announcement which had been made by the disciples in the name of the Lord was in every particular correct, and the events to which it pointed were even then taking place. ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ had been their message. At the expiration of ‘the time’—the sixty-nine weeks of Daniel 9, which were to extend to the Messiah, ‘the Anointed One’—Christ had received the anointing of the Spirit after His baptism by John in Jordan. And the ‘kingdom of God’ which they had declared to be at hand was established by the death of Christ. This kingdom was not, as they had been taught to believe, an earthly empire. Nor was it that future, immortal kingdom which shall be set up when ‘the kingdom and dominion, and the greatness of the kingdom under the whole heaven, shall be given to the people of the saints of the Most High;’ that everlasting kingdom, in which ‘all dominions shall serve and obey Him.’ Daniel 7:27. As used in the Bible, the expression ‘kingdom of God’ is employed to designate both the kingdom of grace and the kingdom of glory. The kingdom of grace is brought to view by Paul in the Epistle to the Hebrews. After pointing to Christ, the compassionate intercessor who is ‘touched with the feeling of our infirmities,’ the apostle says: ‘Let us therefore come boldly unto the throne of grace, that we may obtain mercy, and find grace.’ Hebrews 4:15, 16. The throne of grace represents the kingdom of grace; for the existence of a throne implies the existence of a kingdom. In many of His parables Christ uses the expression ‘the kingdom of heaven’ to designate the work of divine grace upon the hearts of men.

> Det tillkännagivande som lärjungarna hade framfört i Herrens namn var i varje avseende riktigt, och de händelser som det hänvisade till ägde redan då rum. ”Tiden är fullbordad, och Guds rike är nära”, hade varit deras budskap. Vid utgången av ”tiden” — de sextionio veckorna i Daniel 9, som skulle sträcka sig fram till Messias, ”den Smorde” — hade Kristus mottagit Andens smörjelse efter sitt dop av Johannes i Jordan. Och det ”Guds rike” som de hade förkunnat vara nära upprättades genom Kristi död. Detta rike var inte, såsom de hade blivit lärda att tro, ett jordiskt imperium. Inte heller var det det framtida, odödliga rike som skall upprättas när ”riket och väldet och storheten hos rikena under hela himmelen skall ges åt den Högstes heligas folk”, det eviga rike i vilket ”alla välden skall tjäna och lyda honom”. Daniel 7:27. Såsom uttrycket ”Guds rike” används i Bibeln, betecknar det både nådens rike och härlighetens rike. Nådens rike framställs av Paulus i brevet till hebréerna. Efter att ha hänvisat till Kristus, den medlidsamme förebedjaren som ”har medlidande med våra svagheter”, säger aposteln: ”Låt oss därför frimodigt träda fram till nådens tron, för att vi må få barmhärtighet och finna nåd.” Hebreerbrevet 4:15, 16. Nådens tron representerar nådens rike; ty en trons existens förutsätter ett rikes existens. I många av sina liknelser använder Kristus uttrycket ”himmelriket” för att beteckna den gudomliga nådens verk i människors hjärtan.

> “So the throne of glory represents the kingdom of glory; and this kingdom is referred to in the Saviour’s words: ‘When the Son of man shall come in His glory, and all the holy angels with Him, then shall He sit upon the throne of His glory: and before Him shall be gathered all nations.’ Matthew 25:31, 32. This kingdom is yet future. It is not to be set up until the second advent of Christ.

> ”Härlighetens tron representerar alltså härlighetens rike; och detta rike åsyftas i Frälsarens ord: ’När Människosonen kommer i sin härlighet, och alla de heliga änglarna med honom, då skall han sätta sig på sin härlighets tron, och inför honom skall alla folk församlas.’ Matteus 25:31, 32. Detta rike tillhör ännu framtiden. Det skall inte upprättas förrän vid Kristi andra ankomst.

> “The kingdom of grace was instituted immediately after the fall of man, when a plan was devised for the redemption of the guilty race. It then existed in the purpose and by the promise of God; and through faith, men could become its subjects. Yet it was not actually established until the death of Christ. Even after entering upon His earthly mission, the Saviour, wearied with the stubbornness and ingratitude of men, might have drawn back from the sacrifice of Calvary. In Gethsemane the cup of woe trembled in His hand. He might even then have wiped the blood-sweat from His brow and have left the guilty race to perish in their iniquity. Had He done this, there could have been no redemption for fallen men. But when the Saviour yielded up His life, and with His expiring breath cried out, ‘It is finished,’ then the fulfillment of the plan of redemption was assured. The promise of salvation made to the sinful pair in Eden was ratified. The kingdom of grace, which had before existed by the promise of God, was then established.” The Great Controversy, 347.

> ”Nådens rike instiftades omedelbart efter människans fall, när en plan utarbetades för den skyldiga människosläktets återlösning. Då existerade det i Guds uppsåt och genom hans löfte; och genom tro kunde människor bli dess undersåtar. Ändå blev det inte faktiskt upprättat förrän vid Kristi död. Även efter att ha påbörjat sitt jordiska uppdrag kunde Frälsaren, uttröttad av människornas hårdnackenhet och otacksamhet, ha dragit sig tillbaka från offret på Golgata. I Getsemane darrade veets kalk i hans hand. Han kunde till och med då ha torkat blodssvetten från sin panna och ha lämnat det skyldiga människosläktet att förgås i sin missgärning. Hade han gjort detta, skulle det inte ha funnits någon återlösning för fallna människor. Men när Frälsaren gav upp sitt liv och med sitt sista andetag ropade: ’Det är fullbordat’, då var uppfyllelsen av återlösningsplanen tryggad. Löftet om frälsning, som gavs åt det syndiga paret i Eden, blev stadfäst. Nådens rike, som tidigare hade existerat genom Guds löfte, blev då upprättat.” The Great Controversy, 347.

Christ did set up an everlasting kingdom in the prophetic history of pagan Rome, not at the end of papal Rome. He also sets up His kingdom of glory at His Second Coming which includes the history of the latter rain, when the four winds of Islam are released.

Kristus upprättade verkligen ett evigt rike i den profetiska historien om det hedniska Rom, inte vid slutet av det påvliga Rom. Han upprättar också sitt härlighetsrike vid sin andra ankomst, vilket innefattar historien om det sena regnet, när Islams fyra vindar släpps lösa.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> ”Det sena regnet kommer över dem som är rena — då skall alla ta emot det såsom förr.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> ”När de fyra änglarna släpper taget, kommer Kristus att upprätta sitt rike. Ingen får det sena regnet utom de som gör allt de kan. Kristus skulle hjälpa oss. Alla skulle kunna segra genom Guds nåd, genom Jesu blod. Hela himlen är intresserad av verket. Änglarna är intresserade.” Spalding and Magan, 3.

When the four winds are released, Christ sets up His kingdom. Both the latter rain and the releasing of the four winds represent progressive events, and neither represent a point in time. The four winds represent Islam.

När de fyra vindarna släpps lös upprättar Kristus sitt rike. Både det sena regnet och lösandet av de fyra vindarna representerar fortskridande skeenden, och ingetdera representerar en tidpunkt. De fyra vindarna representerar islam.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> ”Änglar håller de fyra vindarna tillbaka, framställda såsom en ursinnig häst som söker slita sig lös och störta fram över hela jordens yta, med förödelse och död i sitt spår.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> ”Skall vi sova på själva randen av den eviga världen? Skall vi vara slöa och kalla och döda? O, att vi i våra församlingar måtte ha Guds Ande och andedräkt inblåst i hans folk, så att de kunde stå på sina fötter och leva. Vi behöver inse att vägen är smal och porten trång. Men när vi går in genom den trånga porten, är dess vidd utan gräns.” Manuscript Releases, volym 20, 217.

The angels are holding the angry horse of Islam that is seeking to break loose bearing death and destruction in its path, in the time period when the Spirit of God is breathed upon God’s people. They then stand upon their feet and live. Prior to the Spirit being breathed upon them, God’s people are dead, for the breath of the Spirit causes them to stand up and live. When Sister White says we have now come to a time when the feet of the image that is mixed with iron and miry clay represents the combination of church and state, the outpouring of the latter rain was still in the future.

Änglarna håller tillbaka Islams vredgade häst, som söker bryta sig lös och bära död och förstörelse i sitt spår, under den tidsperiod då Guds Ande utandas över Guds folk. Då står de upp på sina fötter och får liv. Innan Anden utandas över dem är Guds folk dött, ty Andens andedräkt får dem att resa sig upp och leva. När syster White säger att vi nu har kommit till en tid då bildstodens fötter, blandade med järn och lerig lera, representerar föreningen mellan kyrka och stat, låg den sena regnets utgjutelse ännu i framtiden.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Det sena regnet skall falla över Guds folk. En mäktig ängel skall stiga ned från himlen, och hela jorden skall upplysas av hans härlighet.” Review and Herald, 21 april 1891.

There are two voices in Revelation eighteen.

Det finns två röster i Uppenbarelseboken arton.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches.” Selected Messages, book 2, 118.

> ”När Jesus började sin offentliga tjänst, renade Han templet från dess vanhelgande skändning. Bland de sista handlingarna i Hans tjänst var den andra reningen av templet. Så ges i det sista verket för världens varning två särskilda kallelser till församlingarna.” Selected Messages, bok 2, 118.

The first voice is a wake-up call for God’s people, the second voice is the wake-up call for God’s other children that are still in Babylon.

Den första rösten är en väckarkallelse för Guds folk, den andra rösten är väckarkallelsen för Guds andra barn som fortfarande är i Babylon.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Bible Echo, May 4, 1896.

> ”Det finns en värld som ligger i ondska, i bedrägeri och villfarelse, i själva dödsskuggan, — sovande, sovande. Vilka känner själanöd för att väcka dem? Vilken röst kan nå dem? Mina tankar förs till framtiden, då signalen kommer att ges: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom.’ Men somliga kommer att ha dröjt med att skaffa oljan för att fylla på sina lampor, och alltför sent kommer de att finna att karaktären, som representeras av oljan, inte kan överföras.” Bible Echo, 4 maj 1896.

In the passage two questions were asked. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them?

I avsnittet ställdes två frågor. Vilka erfar själslig vånda för att väckas? Vilken röst kan nå dem?

The “voice” that awakens the world is the second voice of Revelation eighteen that calls God’s other flock out of Babylon. Both God’s people and the world need to be awakened by the Midnight Cry, which is simply another symbol of the latter rain.

Den ”röst” som väcker världen är den andra rösten i Uppenbarelseboken arton, som kallar Guds andra hjord ut ur Babylon. Både Guds folk och världen behöver väckas genom midnattsropet, som helt enkelt är en annan symbol för det sena regnet.

Were the Millerites correct in identifying that in the days of the fourth kingdom Christ would set up an everlasting kingdom? Yes.

Hade milleriterna rätt i att fastslå att Kristus i det fjärde rikets dagar skulle upprätta ett evigt rike? Ja.

He established His kingdom of “grace” at the cross, which was during the history of the fourth kingdom of Bible prophecy. That kingdom being pagan Rome. In Daniel two, is the falling away that precedes the church of Thyatira represented? Yes, for the clay which represents God’s people changed from clay unto miry clay. So where is Thyatira in the image? Or is it even in the image? It is represented in the image, and Nebuchadnezzar sheds light on that fact when he reaches the height of his proud arrogance in chapter four of Daniel.

Han upprättade sitt ”nådens” rike vid korset, vilket skedde under det fjärde rikets historia i Bibelns profetior. Detta rike var det hedniska Rom. Representeras i Daniel två det avfall som föregår församlingen i Tyatira? Ja, ty leran, som representerar Guds folk, förändrades från lera till dyig lera. Så var finns Tyatira i statyn? Eller finns det ens i statyn? Det representeras i statyn, och Nebukadnessar kastar ljus över detta faktum när han når höjden av sin stolta arrogans i Daniel kapitel fyra.

> The king spake, and said, Is not this great Babylon, that I have built for the house of the kingdom by the might of my power, and for the honour of my majesty? Daniel 4:30.

> Kungen talade och sade: Är inte detta det stora Babylon, som jag har byggt till ett kungligt residens genom min makts styrka och till ära för min härlighet? Daniel 4:30.

Just prior to Nebuchadnezzar’s judgment of twenty-five hundred and twenty days of living like a beast of the field, he exhibited his pride by asking the question of whether or not he built the kingdom that is Babylon the great? The whore of Revelation seventeen has written on her forehead, “MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH.” The Roman church, as Sister White calls her is Babylon the Great. The head of gold in the image represents literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that has the singular characteristic as being the power who received a deadly wound. In Isaiah twenty-three the papal power represented as Tyre, would be forgotten for seventy years as the days of one king. Literal Babylon represented by Nebuchadnezzar also received a deadly wound that was healed when Nebuchadnezzar was banished from his kingdom for twenty-five hundred and twenty days. Literal Babylon the great typified spiritual Babylon the great and both had their kingdoms temporarily removed, and thereafter restored. The whore of Revelation seventeen did not have a silver cup in her hand, nor a brass or iron cup, she had a golden cup.

Strax före Nebukadnessars dom på tvåtusen femhundratjugo dagar, då han levde som ett markens djur, visade han sin stolthet genom att ställa frågan om det var han som hade byggt det rike som är det stora Babylon. Skökan i Uppenbarelseboken sjutton har skrivet på sin panna: ”HEMLIGHET, DET STORA BABYLON, MODER TILL JORDENS SKÖKOR OCH VEDERSTYGGELSER.” Den romerska kyrkan, såsom syster White kallar henne, är det stora Babylon. Huvudet av guld i bilden representerar det bokstavliga Babylon, och det representerar också det andliga Babylon, det femte riket i Bibelns profetia, som har den särskilda egenskapen att vara den makt som mottog ett dödligt sår. I Jesaja tjugotre skulle den påvliga makten, representerad som Tyrus, vara bortglömd i sjuttio år, såsom en konungs dagar. Det bokstavliga Babylon, representerat av Nebukadnessar, mottog också ett dödligt sår som blev läkt när Nebukadnessar förvisades från sitt rike i tvåtusen femhundratjugo dagar. Det bokstavliga, det stora Babylon var en förebild för det andliga, det stora Babylon, och båda fick sina riken tillfälligt fråntagna och därefter återställda. Skökan i Uppenbarelseboken sjutton hade inte en bägare av silver i sin hand, inte heller en bägare av koppar eller järn; hon hade en gyllene bägare.

> And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication. Revelation 17:4.

> Och kvinnan var klädd i purpur och scharlakan och smyckad med guld och ädla stenar och pärlor, och i sin hand hade hon en gyllene bägare, full av styggelser och orenheten i hennes otukt. Uppenbarelseboken 17:4.

Gold represented literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that received a deadly wound in 1798, when the sixth kingdom of Bible prophecy took the throne. Literal Babylon in the image was followed by a silver kingdom that consisted of two powers, the Medes and the Persians, and the Persian horn in Daniel eight came up last and higher. Darius the Mede was the first horn and his general, Cyrus was a Persian that would ultimately come into power after the Median king Darius.

Guldet representerade det bokstavliga Babylon och det representerar också det andliga Babylon, det femte riket i Bibelns profetia, som fick ett dödligt sår år 1798, när det sjätte riket i Bibelns profetia besteg tronen. Det bokstavliga Babylon i statyn följdes av ett silverrike som bestod av två makter, mederna och perserna, och det persiska hornet i Daniel åtta kom upp sist och högre. Darius medern var det första hornet, och hans general, Cyrus, var en perser som slutligen skulle komma till makten efter den mediske kungen Darius.

Cyrus was a type of Christ who was going to begin the process of freeing God’s people from captivity. The Medo-Persian empire represents the sixth kingdom of Bible prophecy which is the United States. The United States has two horns representing Republicanism and Protestantism. Darius represents the Republican horn of the United States and Cyrus represents the horn of Protestantism. As Cyrus began the process of freeing God’s people to rebuild Jerusalem and the temple, the United States was the land which was raised up to free the captives of spiritual Babylon’s captivity in order to erect the spiritual temple, of which the Millerites laid the foundation. The literal captivity in Babylon being seventy years typified the captivity in spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years. The United States is the shoulders of silver in Nebuchadnezzar’s image.

Kyros var en förebild för Kristus, som skulle inleda processen att befria Guds folk ur fångenskapen. Det medo-persiska riket representerar det sjätte riket i Bibelns profetia, vilket är Förenta staterna. Förenta staterna har två horn som representerar republikanism och protestantism. Dareios representerar Förenta staternas republikanska horn, och Kyros representerar protestantismens horn. Liksom Kyros inledde processen att befria Guds folk för att återuppbygga Jerusalem och templet, var Förenta staterna det land som upprestes för att befria de fångna ur det andliga Babylons fångenskap för att upprätta det andliga templet, vars grund milleriterna lade. Den bokstavliga fångenskapen i Babylon, som varade i sjuttio år, var en förebild för fångenskapen i det andliga Babylon under ett tusen två hundra sextio år. Förenta staterna är axlarna av silver i Nebukadnessars bildstod.

The third kingdom of brass was Greece that represents a worldwide kingdom. That kingdom is the United Nations, that in Revelation seventeen was the kingdom that in 1798 had not yet came. The ten kings of Revelation seventeen agree to give their kingdom unto the papacy, the eighth kingdom, that is of the seven. They make this agreement because they are forced to by the United States, and because the world is being destroyed by the “four winds” of Islam, that are released during the time of the latter rain, which begins to be fully poured out at the Sunday law in the United States.

Det tredje riket av koppar var Grekland, vilket representerar ett världsomfattande rike. Detta rike är Förenta nationerna, som i Uppenbarelseboken sjutton var det rike som år 1798 ännu inte hade kommit. De tio kungarna i Uppenbarelseboken sjutton är ense om att ge sitt rike åt påvedömet, det åttonde riket, som är av de sju. De ingår denna överenskommelse därför att de tvingas till det av Förenta staterna, och därför att världen förstörs av islams ”fyra vindar”, vilka släpps lösa under tiden för det sena regnet, som börjar utgjutas i fullhet vid söndagslagen i Förenta staterna.

At the Sunday law in the United States, God establishes His kingdom of “glory” as He lifts up His people as an ensign to call God’s other children out of Babylon. Thus, the horn of Protestantism comes up last and is higher than the first in agreement with the two horns of Medo-Persia. Once the United Nations agrees to turn the control of the world over to the papacy, the four winds of Islam are released and the worldwide kingdom is confronted by the warfare that followed the death of Greece’s first horn that was broken and produced four horns.

Vid söndagslagen i Förenta staterna upprättar Gud sitt ”härlighets” rike, när han upphöjer sitt folk till ett baner för att kalla Guds andra barn ut ur Babylon. Således träder protestantismens horn fram sist och är högre än det första, i överensstämmelse med Medo-Persiens två horn. När Förenta nationerna väl går med på att överlämna kontrollen över världen åt påvedömet, släpps islams fyra vindar lösa, och det världsomspännande riket ställs inför den krigföring som följde efter Greklands första horns död, det horn som bröts av och frambringade fyra horn.

When the image reaches the feet of iron (statecraft) and miry clay (churchcraft) and the ten toes (ten kings), the stone that has been cut out of the mountain without hands strikes the feet of the image. The Millerites were accurate to Daniel’s image, as much as they could be accurate from their vantage point in prophetic history. But the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning and the four kingdoms of Nebuchadnezzar’s image represent four literal kingdoms that typify their spiritual counterparts at the end of the world.

När bilden når fötterna av järn (statskonst) och lerig lera (kyrkopolitik) och de tio tårna (tio kungar), träffar stenen, som utan händer har huggits ut ur berget, bildens fötter. Milleriterna återgav Daniels bild korrekt, så långt de kunde vara korrekta utifrån sin ståndpunkt i den profetiska historien. Men Alfa och Omega framställer alltid slutet genom början, och de fyra rikena i Nebukadnessars bild representerar fyra bokstavliga riken som förebildar sina andliga motsvarigheter vid världens ände.

With the kingdoms of history Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel seven Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel eight Rome comes up eighth and is of the seven. In Revelation seventeen Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel two, which represents the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, modern spiritual Rome comes up eighth and is of the seven. The first (Alpha) illustration of the kingdoms of Bible prophecy identifies the last (Omega).

Bland historiens riken träder Rom fram som det åttonde och är av de sju. I Daniel sju träder Rom fram som det åttonde och är av de sju. I Daniel åtta träder Rom fram som det åttonde och är av de sju. I Uppenbarelseboken sjutton träder Rom fram som det åttonde och är av de sju. I Daniel två, som utgör det första omnämnandet av bibelprofetians riken, träder det moderna andliga Rom fram som det åttonde och är av de sju. Den första (Alfa) framställningen av bibelprofetians riken identifierar den sista (Omega).

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> ”Vi har kommit till en tid då Guds heliga verk framställs genom bildstodens fötter, där järnet var blandat med den leriga leran. Gud har ett folk, ett utvalt folk, vars omdöme måste helgas, som inte får bli oheligt genom att lägga trä, hö och halm på grunden. Varje själ som är lojal mot Guds bud skall inse att det särskiljande kännetecknet för vår tro är sjundedagssabbaten. Om regeringen ville ära sabbaten så som Gud har befallt, skulle den stå i Guds kraft och till försvar för den tro som en gång överlämnades åt de heliga. Men statsmän kommer att upprätthålla den falska sabbaten och blanda sin religiösa tro med iakttagandet av detta påvedömets barn, och sätta det över den sabbat som Herren har helgat och välsignat, och avskilt för att människan skall hålla den helig, som ett tecken mellan Honom och Hans folk i tusen släktled. Sammanblandningen av kyrkopolitik och statskonst framställs genom järnet och leran. Denna förening försvagar all kyrkornas kraft. Detta att förläna kyrkan statens makt kommer att medföra onda följder. Människor har nästan gått förbi gränsen för Guds långmodighet. De har satsat sin styrka på politik och förenat sig med påvedömet. Men den tid skall komma då Gud kommer att straffa dem som har satt Hans lag ur kraft, och deras onda verk skall slå tillbaka på dem själva.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, band 4, 1168.

The Alpha and Omega has made the correct pioneer understanding of Daniel two “new.”

Alfa och Omega har gjort den korrekta pionjärförståelsen av Daniel två ”ny”.

> And he that sat upon the throne said, Behold, I make all things new. And he said unto me, Write: for these words are true and faithful. And he said unto me, It is done. I am Alpha and Omega, the beginning and the end. I will give unto him that is athirst of the fountain of the water of life freely. Revelation 21:5, 6.

> Och han som satt på tronen sade: Se, jag gör allting nytt. Och han sade till mig: Skriv, ty dessa ord är sanna och trovärdiga. Och han sade till mig: Det är fullbordat. Jag är Alfa och Omega, begynnelsen och änden. Åt den som törstar skall jag fritt ge ur källan med livets vatten. Uppenbarelseboken 21:5, 6.

Back to Articles