Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Seven

Daniels bok – nummer etthundrafemtiosju

Unraveling the Prophetic Symbolism of Cyrus in the Book of Daniel

Att avtäcka den profetiska symboliken kring Cyrus i Daniels bok

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In verse one, of chapter ten, we are informed that it was the third year of Cyrus, but in chapter one, we are informed that Daniel only lived, or continued until the first year of Cyrus.

I den första versen i kapitel tio får vi veta att det var Cyrus’ tredje regeringsår, men i kapitel ett får vi veta att Daniel endast levde, eller förblev kvar, intill Cyrus’ första regeringsår.

> And Daniel continued even unto the first year of king Cyrus. Daniel 1:21.

> Och Daniel blev kvar ända till kung Koreshs första regeringsår. Daniel 1:21.

For two years Cyrus had essentially co-ruled with Darius the Mede, thus it was his third year, but it was also his first year.

Under två år hade Kyros i allt väsentligt varit medregent tillsammans med Darejaves mediern; därför var det hans tredje år, men det var också hans första år.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I den persiske kungen Koreshs tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, som kallades Beltesassar; och ordet var sant, men den bestämda tiden var lång; och han förstod ordet och hade insikt i synen. Daniel 10:1.

Prophetically Cyrus is introduced in Daniel’s first and last visions. Daniel chapter one, as already set forth in prior articles, represents the first angel of Revelation chapter fourteen. When the first angel is identified in prophecy it possesses all the prophetic characteristics of all three angels of Revelation fourteen. The three steps of the everlasting gospel represented in the first angel, are “fear God,” “give Him glory,” for “the hour of His judgment is come.”

Profetiskt introduceras Koresh i Daniels första och sista syner. Daniel kapitel ett framställer, såsom redan har visats i tidigare artiklar, den första ängeln i Uppenbarelseboken kapitel fjorton. När den första ängeln identifieras i profetian äger den alla de profetiska kännetecknen hos alla tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton. De tre stegen i det eviga evangeliet, som framställs i den första ängeln, är: ”frukta Gud”, ”ge honom ära”, ty ”stunden för hans dom har kommit”.

Because Daniel and the three worthies “feared God,” they chose to reject the diet of Babylon, and remain vegetarians. In the visual test that followed, Daniel and the three worthies “glorified God” in their healthy appearance in contrast with those who ate the Babylonian diet. After three years, the “hour of judgment” arrived when Nebuchadnezzar tested them and found them to be ten times wiser than all the Babylonian wise men.

Eftersom Daniel och de tre värdiga männen ”fruktade Gud”, valde de att avvisa Babylons kost och förbli vegetarianer. I den synliga prövning som följde ”förhärligade” Daniel och de tre värdiga männen Gud genom sitt friska utseende, i kontrast till dem som åt den babyloniska kosten. Efter tre år kom ”domens stund”, då Nebukadnessar prövade dem och fann att de var tio gånger visare än alla de babyloniska vise männen.

The three steps of the everlasting gospel are also represented in the final chapter of Daniel as the process whereby the increase of knowledge purifies, makes white and tries those who are held accountable to the light that is unsealed at the time of the end. In the first chapter of Daniel as in the last, the three steps of the first angel, which includes all three angels, is identified. Because chapter one is the everlasting gospel of the first angel, chapter two of Daniel represents the second angel of Revelation fourteen, where the test of the image of the beast or the image of Christ is represented, as it was in the second test in the three steps of chapter one.

De tre stegen i det eviga evangeliet framställs också i Daniels sista kapitel som den process genom vilken kunskapens tillväxt renar, gör vita och prövar dem som hålls ansvariga inför det ljus som förseglats upp vid ändens tid. I Daniels första kapitel liksom i det sista identifieras den förste ängelns tre steg, vilka innesluter alla tre änglarna. Eftersom det första kapitlet är den förste ängelns eviga evangelium, framställer Daniels andra kapitel den andra ängeln i Uppenbarelseboken fjorton, där prövningen beträffande vilddjurets bild eller Kristi avbild framställs, såsom den gjorde i det andra provet i de tre stegen i kapitel ett.

Because chapters one and two of Daniel represent the first and second angels of Revelation fourteen, chapter three and the test on the Plain of Dura, represents the third angel’s message, with its warning to not receive the mark of the beast. In chapter one of Daniel, Cyrus’ first year is mentioned, and in chapter ten, which is Daniel’s last vision, Cyrus is represented by his third year, but we know that third year is his first year, for Daniel only continued until the first year of Cyrus.

Eftersom första och andra kapitlet i Daniel representerar den första och den andra ängeln i Uppenbarelseboken fjorton, representerar tredje kapitlet och prövningen på Duraslätten den tredje ängelns budskap, med dess varning att inte ta emot vilddjurets märke. I första kapitlet i Daniel nämns Kyros’ första år, och i tionde kapitlet, som är Daniels sista syn, representeras Kyros genom sitt tredje år; men vi vet att detta tredje år är hans första år, ty Daniel fortfor endast till Kyros’ första år.

Cyrus is therefore a symbol of a first year that contains three years. He is a symbol of the first angel’s message. Cyrus’ first year is mentioned in the last verse of Daniel’s first vision, and then again in the first verse of Daniel’s last vision. It is important to recognize the prophetic symbolism of Cyrus, and we are first identifying that he represents the first angel’s message. This can be prophetically ascertained by the fact that Daniel identifies his third year, as his first, but more importantly it is identified by the first decree which he proclaimed.

Kyros är därför en symbol för ett första år som inrymmer tre år. Han är en symbol för den förste ängelns budskap. Kyros’ första år nämns i den sista versen i Daniels första syn, och sedan åter i den första versen i Daniels sista syn. Det är viktigt att erkänna den profetiska symboliken hos Kyros, och vi identifierar först att han representerar den förste ängelns budskap. Detta kan profetiskt fastställas genom det faktum att Daniel betecknar hans tredje år som hans första, men än viktigare identifieras det genom det första påbud som han utfärdade.

The struggle that Gabriel was having with the kings of Persia in chapter ten, was in regard to bringing Cyrus to the point where he would follow through and proclaim the first of three decrees, which would allow the Jews to return and rebuild Jerusalem and the temple. The third decree would mark the beginning of the twenty-three hundred year prophecy, which ended when the third angel arrived on October 22, 1844. The third decree represented the third angel, and therefore the first decree of Cyrus, represented the arrival of the first angel in 1798. Cyrus represents the first angel, and for this reason, in the book of Daniel his first year represented three years.

Den kamp som Gabriel utkämpade med Persiens kungar i kapitel tio gällde att föra Cyrus till den punkt där han skulle fullfölja och utfärda det första av tre påbud, vilka skulle tillåta judarna att återvända och återuppbygga Jerusalem och templet. Det tredje påbudet skulle markera början på profetian om de två tusen tre hundra åren, vilken avslutades när den tredje ängeln anlände den 22 oktober 1844. Det tredje påbudet representerade den tredje ängeln, och därför representerade Cyrus första påbud den första ängelns ankomst år 1798. Cyrus representerar den första ängeln, och av denna anledning representerade hans första år i Daniels bok tre år.

Cyrus therefore represents the “time of the end,” for it was when the first angel (Cyrus), arrived in 1798, that the “time of the end” arrived and the book of Daniel was unsealed. The name Cyrus is believed to be derived from the Old Persian word “Kūruš,” which means “sun,” combined with the Elamite word “kursh,” meaning “throne,” indicating a connection to royal authority or kingship. Isaiah addresses these characteristics of Cyrus as well.

Kyros representerar därför ”ändens tid”, ty det var när den förste ängeln (Kyros) anlände år 1798 som ”ändens tid” inträdde och Daniels bok öppnades. Namnet Kyros anses härstamma från det gammalpersiska ordet ”Kūruš”, som betyder ”sol”, i förening med det elamitiska ordet ”kursh”, som betyder ”tron”, vilket anger en förbindelse med kunglig myndighet eller konungavälde. Jesaja behandlar också dessa kännetecken hos Kyros.

> That saith of Cyrus, He is my shepherd, and shall perform all my pleasure: even saying to Jerusalem, Thou shalt be built; and to the temple, Thy foundation shall be laid. Thus saith the Lord to his anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; and I will loose the loins of kings, to open before him the two leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: And I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel. For Jacob my servant’s sake, and Israel mine elect, I have even called thee by thy name: I have surnamed thee, though thou hast not known me. I am the Lord, and there is none else, there is no God beside me: I girded thee, though thou hast not known me: That they may know from the rising of the sun, and from the west, that there is none beside me. I am the Lord, and there is none else. Isaiah 44:28–45:6.

> som säger om Koresh: Han är min herde, och han skall fullborda allt vad jag vill; ja, han säger om Jerusalem: Det skall bli uppbyggt, och om templet: Din grund skall bli lagd. Så säger Herren till sin smorde, till Koresh, vars högra hand jag har fattat, för att kuva folk inför honom; och jag skall lösa kungars höftbälten, för att öppna dörrarna för honom, de dubbla portarna, så att portarna inte skall vara stängda. Jag skall gå framför dig och göra de krokiga vägarna raka; kopparportarna skall jag krossa och järnreglarna hugga sönder. Och jag skall ge dig mörkrets skatter och dolda rikedomar i hemliga gömmen, för att du skall veta att jag är Herren, Israels Gud, han som kallar dig vid ditt namn. För min tjänare Jakobs skull och Israels, min utvaldes, har jag kallat dig vid ditt namn; jag har gett dig ett hedersnamn, fastän du inte har känt mig. Jag är Herren, och det finns ingen annan, ingen Gud finns förutom mig; jag har omgjordat dig, fastän du inte har känt mig, för att man skall veta från solens uppgång och från väster att det inte finns någon förutom mig. Jag är Herren, och det finns ingen annan. Jesaja 44:28–45:6.

Cyrus typified Christ, for he was the Lord’s “anointed” and was called God’s “shepherd,” who builds Jerusalem and lays the foundation of the temple. He is the one involved with the opening of the closed gates, as Christ is He who opens and no man shuts, and shuts and no man opens. And Cyrus is given “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Cyrus fulfills several waymarks upon the line of reformatory movements.

Kyros förebildade Kristus, ty han var Herrens ”smorde” och kallades Guds ”herde”, han som bygger Jerusalem och lägger templets grund. Han är den som är förbunden med öppnandet av de stängda portarna, liksom Kristus är den som öppnar och ingen tillsluter, och tillsluter och ingen öppnar. Och åt Kyros ges ”mörkrets skatter och gömda rikedomar på hemliga platser”. Kyros uppfyller flera vägmarkeringar på reformrörelsernas linje.

He marks the time of the end, when the first angel arrives, when the book of Daniel is unsealed and there is then an increase of knowledge that comes from “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Those “treasures of darkness, and hidden riches of secret places,” make up the “foundation” that is “built,” and the “temple,” that is to be “laid”. Christ, who was typified by Cyrus, is the Lord’s “anointed,” as Christ was anointed at His baptism. Cyrus is therefore not only the arrival of the first angel, he is also the second angel that empowers the first angel when it descends, as the Holy Spirit descended when Christ was anointed. On October 22, 1844 Christ opened the door or “gate” into the Most Holy Place, which was a gate that had been shut. Cyrus also marks the arrival of the third angel.

Han utmärker ändens tid, då den första ängeln anländer, då Daniels bok öppnas och det därefter sker en ökning av kunskapen som kommer från ”mörkrets skatter och fördolda rikedomar i hemliga gömställen”. Dessa ”mörkrets skatter och fördolda rikedomar i hemliga gömställen” utgör den ”grund” som ”byggs”, och det ”tempel” som skall ”läggas”. Kristus, som förebildades av Koresh, är Herrens ”smorde”, liksom Kristus smordes vid sitt dop. Koresh är därför inte endast den första ängelns ankomst, han är också den andra ängeln som ger den första ängeln kraft när den stiger ned, liksom den Helige Ande steg ned när Kristus smordes. Den 22 oktober 1844 öppnade Kristus dörren eller ”porten” in till det allra heligaste, en port som hade varit stängd. Koresh utmärker också den tredje ängelns ankomst.

Cyrus is the first angel, and the first angel possesses all the elements of all three angels. Cyrus is the time of the end in 1798, when the first angel arrived. Cyrus represents August 11, 1840 when the message of the first angel was empowered (anointed). He represents the work of laying the foundations, as represented by the production of the 1843 chart in May of 1842. He represents the building of the temple, as the two classes were separated at the first disappointment on April 19, 1844, and he represents the second separation at the great disappointment of October 22, 1844.

Kyros är den förste ängeln, och den förste ängeln besitter alla de tre änglarnas alla beståndsdelar. Kyros är ändens tid år 1798, då den förste ängeln anlände. Kyros representerar den 11 augusti 1840, då den förste ängelns budskap fick kraft (smordes). Han representerar arbetet med att lägga grunderna, såsom detta framställs genom utarbetandet av 1843 års karta i maj 1842. Han representerar byggandet av templet, då de två klasserna skildes åt vid den första besvikelsen den 19 april 1844, och han representerar den andra åtskillnaden vid den stora besvikelsen den 22 oktober 1844.

All the waymarks of the reform movement of the Millerites were typified by Cyrus, and therefore those waymarks are also typifying the waymarks of the movement of the one hundred and forty-four thousand. The Millerite movement was preceded by the signs which Christ identified would precede the history of the Millerites.

Alla milstolpar i Milleritrörelsens reformrörelse förebildades av Kyrus, och därför förebildar dessa milstolpar också milstolparna i de etthundrafyrtiofyratusendes rörelse. Milleritrörelsen föregicks av de tecken som Kristus angav skulle föregå Milleriternas historia.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> ”Profetian förutsäger inte endast sättet för och föremålet för Kristi ankomst, utan framställer också tecken genom vilka människor skall veta när den är nära. Jesus sade: ’Det skall visa sig tecken i solen och i månen och i stjärnorna.’ Luk. 21:25. ’Solen skall förmörkas och månen skall inte ge sitt sken, och stjärnorna skall falla från himlen, och makterna i himlarna skall skakas. Och då skall man få se Människosonen komma i molnen med stor makt och härlighet.’ Mark. 13:24–26. Uppenbararen beskriver sålunda det första av de tecken som skall föregå den andra ankomsten: ’Det blev en stor jordbävning; och solen blev svart som en sorgdräkt av tagel, och månen blev som blod.’ Upp. 6:12.

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded.” The Great Controversy, 304.

> ”Dessa tecken bevittnades före det nittonde århundradets början. Till uppfyllelse av denna profetia inträffade år 1755 den mest fruktansvärda jordbävning som någonsin har blivit dokumenterad.” The Great Controversy, 304.

The signs which announced the Second Coming began shortly before 1798, in 1755. 1798 was the conclusion of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon, which Sister White teaches was typified by the literal captivity of literal Israel in literal Babylon, that concluded at the end of the seventy years of captivity, when Cyrus entered through the open gates and took Babylon, and slew Belshazzar.

De tecken som tillkännagav den andra ankomsten började strax före 1798, år 1755. År 1798 var avslutningen på det andliga Israels fångenskap i det andliga Babylon, vilken syster White lär var förebildad av det bokstavliga Israels bokstavliga fångenskap i det bokstavliga Babylon, som avslutades vid slutet av de sjuttio årens fångenskap, när Cyrus gick in genom de öppna portarna och intog Babylon och dödade Belsassar.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> ”I dag är Guds församling fri att fullfölja den gudomliga planen för frälsningen av ett förlorat släkte. Under många århundraden led Guds folk under en inskränkning av sina friheter. Förkunnelsen av evangeliet i dess renhet var förbjuden, och de strängaste straff drabbade dem som vågade trotsa människors påbud. Som en följd därav stod Herrens stora moraliska vingård nästan helt obrukad. Folket berövades ljuset från Guds ord. Villfarelsens och vidskepelsens mörker hotade att utplåna kunskapen om den sanna religionen. Guds församling på jorden var lika verkligt i fångenskap under denna långa period av obeveklig förföljelse som Israels barn hölls fångna i Babylon under exilens tid.” Prophets and Kings, 714.

The end of the seventy years in Babylon typified 1798, and there were signs that preceded 1798, that announced that Christ’s return was imminent.

Slutet på de sjuttio åren i Babylon var en förebild för 1798, och det fanns tecken som föregick 1798 och tillkännagav att Kristi återkomst var nära förestående.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity.” Prophets and Kings, 551.

> ”Cyrus härs ankomst framför Babylons murar var för judarna ett tecken på att deras befrielse från fångenskapen närmade sig. Mer än ett århundrade före Cyrus födelse hade Inspirationen nämnt honom vid namn och låtit uppteckna det faktiska verk han skulle utföra genom att överrumpla staden Babylon och bana väg för fångenskapens barns frigivning.” Prophets and Kings, 551.

Cyrus also typified the signs which preceded 1798. The historians are rather vague about the rule of Darius and Cyrus, but God’s Word is clear. The Medo-Persian Empire followed the Empire of Babylon, and the first king of Medo-Persia was Darius, though it was his nephew Cyrus that was the general that took Babylon, the night of Belshazzar’s last party. Cyrus and Darius both typify the time of the end of the seventy-year captivity, that represents the time of the end in 1798, and that also typifies the time of the end in 1989.

Kores förebildade också de tecken som föregick 1798. Historikerna är tämligen otydliga beträffande Darius’ och Kores’ regering, men Guds ord är klart. Det medisk-persiska riket följde på det babyloniska riket, och den förste kungen i Medo-Persien var Darius, även om det var hans systerson Kores som var den härförare som intog Babylon den natt då Belshassar höll sin sista fest. Både Kores och Darius förebildar tiden vid slutet av den sjuttioåriga fångenskapen, vilken representerar ändens tid år 1798, och som också förebildar ändens tid år 1989.

The time of the end in the history of Moses was marked by the births of Aaron and Moses, three years apart. That history typified most perfectly the history of Christ, and the time of the end in that history was marked by the birth of John, and six months later the birth of his cousin Jesus. The time of the end has two waymarks, and Darius and Cyrus both mark the end of the captivity of seventy years, that typified the end of the captivity of twelve hundred and sixty years. The deadly wound of the papal beast in 1798, was followed the next year by the death of the one who had rode upon and reigned over that beast. In 1989 Reagan and Bush the first, were both presidents.

Ändens tid i Moses historia utmärktes av Arons och Moses födelser, med tre års mellanrum. Denna historia förebildade på det mest fullkomliga sätt Kristi historia, och ändens tid i den historien utmärktes av Johannes födelse och, sex månader senare, födelsen av hans kusin Jesus. Ändens tid har två vägmärken, och både Darius och Cyrus markerar slutet på den sjuttioåriga fångenskapen, vilken förebildade slutet på den ettusen tvåhundra sextioåriga fångenskapen. Den dödliga sårskadan på det påvliga vilddjuret år 1798 följdes året därpå av döden för den som hade ridit på och regerat över detta vilddjur. År 1989 var Reagan och den förste Bush båda presidenter.

Cyrus marks the signs that announce the coming time of the end, and he marks the time of the end. He marks the increase of knowledge, and the empowerment of the first message when an angel descends, and he marks the work that is then taken up in laying the foundations, the work of building the temple, and the arrival of the third angel when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple.

Kyros markerar de tecken som förkunnar den annalkande ändens tid, och han markerar ändens tid. Han markerar kunskapens tillväxt och bemyndigandet av det första budskapet när en ängel stiger ned, och han markerar det verk som då tas upp i att lägga grunderna, arbetet med att bygga templet, och den tredje ängelns ankomst när förbundets Budbärare plötsligt kommer till sitt tempel.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> I den persiske kungen Koreshs tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, som kallades Belteshassar; och ordet var sant, men den fastställda tiden var lång. Han förstod ordet och fick insikt genom synen. På den tiden sörjde jag, Daniel, under tre hela veckor. Jag åt inget läckerhetsbröd, och varken kött eller vin kom i min mun, inte heller smorde jag mig alls, förrän tre hela veckor hade gått. Och på tjugofjärde dagen i den första månaden, medan jag befann mig vid stranden av den stora floden, det vill säga Hiddekel. Daniel 10:1–4.

The symbols of Cyrus and Belteshazzar represent a specific prophetic history in the last days. The symbol of Belteshazzar informs us that the people being represented are the one hundred and forty-four thousand, who are the final generation of covenant people. They are placed in the prophetic history represented by Cyrus, which represents the history which preceded 1798, and 1989, and September 11, 2001, for Cyrus represents all of those waymarks. He also represents the disappointment of July 18, 2020, and even the soon coming Sunday law in the United States. The key to ascertaining where Daniel’s last vision is prophetically placed is ascertained by what Daniel knows.

Symbolerna Kyros och Beltesassar representerar en särskild profetisk historia i de sista dagarna. Symbolen Beltesassar upplyser oss om att det folk som representeras är de etthundrafyrtiofyratusen, vilka är förbundsfolkets sista generation. De placeras i den profetiska historia som representeras av Kyros, vilken representerar den historia som föregick 1798, 1989 och den 11 september 2001, ty Kyros representerar alla dessa vägmärken. Han representerar också besvikelsen den 18 juli 2020 och till och med den snart kommande söndagslagen i Förenta staterna. Nyckeln till att fastställa var Daniels sista syn profetiskt är placerad avgörs av vad Daniel vet.

In verse one Daniel (Belteshazzar), has understanding of both the “thing” and also the “vision”. The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word”, and it is used by Gabriel to represent the “chazon” vision of the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”). The “vision” in verse one, which Daniel understands, is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. God’s covenant people of the last days did not understand the “seven times,” at the time of the end in 1989. They did not understand the “seven times,” until after September 11, 2001, so Daniel must be in the time of the prophetic reform movement represented by Cyrus after September 11, 2001, for Daniel, representing the final prophetic movement, understands both the “thing,” and the “vision”.

I vers ett har Daniel (Beltesassar) förståelse av både ”saken” och även ”synen”. ”Saken” är det hebreiska ordet ”dabar”, som betyder ”ord”, och det används av Gabriel för att representera ”chazon”-synen om de två tusen fem hundra tjugo åren (”sju tider”). ”Synen” i vers ett, som Daniel förstår, är ”mareh”-synen om de två tusen tre hundra åren. Guds förbundsfolk i de sista dagarna förstod inte ”de sju tiderna” vid ändens tid år 1989. De förstod inte ”de sju tiderna” förrän efter den 11 september 2001, så Daniel måste befinna sig i tiden för den profetiska reformrörelse som representeras av Kores efter den 11 september 2001, ty Daniel, som representerar den slutliga profetiska rörelsen, förstår både ”saken” och ”synen”.

Daniel is identified as being in a twenty-one day period of mourning. “In those days” of mourning Daniel, came to understand the “thing,” and he also had understanding of the “vision.” The truth represented by the “thing” was revealed to Daniel in the days of mourning. God’s people are represented as “mourning” in the reform lines just prior to the Midnight Cry. The mourning is represented by Martha and Mary mourning for Lazarus, just prior to the Triumphal Entry. It was illustrated by the discouragement after the first disappointment in Millerite history as expressed by Jeremiah.

Daniel identifieras såsom varande i en tjugoen dagar lång sorgeperiod. ”I de dagarna” av sorg kom Daniel till förståelse av ”saken”, och han hade också insikt i ”synen”. Den sanning som representerades av ”saken” uppenbarades för Daniel under sorgens dagar. Guds folk framställs såsom ”sörjande” i reformlinjerna alldeles före Midnattsropet. Sorgen representeras av Marta och Maria, som sörjde Lasarus, strax före det triumfatoriska intåget. Detta åskådliggjordes av modlösheten efter den första besvikelsen i milleriternas historia, sådan den uttrycktes av Jeremia.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:16–18.

> Dina ord blev funna, och jag åt dem, och ditt ord blev för mig mitt hjärtas fröjd och glädje; ty jag är uppkallad efter ditt namn, o HERRE, härskarornas Gud. Jag satt inte i bespottarnas församling och gladde mig inte; jag satt ensam för din hands skull, ty du hade uppfyllt mig med harm. Varför är min smärta beständig och mitt sår obotligt, så att det vägrar att läkas? Skulle du då vara för mig såsom en lögnaktig bäck, såsom vatten som tryter? Jeremia 15:16–18.

Jeremiah did not “rejoice,” which the citizens of Sodom and Egypt did in Revelation chapter eleven, at the death of the two witnesses. To “not rejoice,” is to mourn. Belteshazzar’s mourning identifies the mourning that is associated with the death of the two witnesses. On July 18, 2020, and November 3, 2020, the two witnesses of the true Protestant horn and Republican horns of the earth beast were slain in the streets of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. When our Lord was crucified, His disciples began to mourn. Those two witnesses were represented in Revelation chapter eleven, as Moses and Elijah.

Jeremia ”gladdes” inte, såsom Sodoms och Egyptens invånare gjorde i Uppenbarelsebokens elfte kapitel, över de två vittnenas död. Att ”inte glädjas” är att sörja. Beltesassars sorg identifierar den sorg som är förknippad med de två vittnenas död. Den 18 juli 2020 och den 3 november 2020 blev de två vittnena till det sanna protestantiska hornet och jordodjurets republikanska horn dödade på Sodoms och Egyptens gator, där också vår Herre blev korsfäst. När vår Herre blev korsfäst började hans lärjungar sörja. Dessa två vittnen framställdes i Uppenbarelsebokens elfte kapitel som Mose och Elia.

There are five references to Christ as Michael in the Scriptures, three in the book of Daniel, one in the book of Jude and another in the book of Revelation. In chapter ten, which we are now considering, Michael is mentioned twice, in verses thirteen and twenty-one, and then again in chapter twelve, verse one. He is identified in Revelation twelve, verse seven. In Jude, Michael is identified as resurrecting Moses, who in Revelation chapter eleven, is one of the witnesses that is dead in the street.

Det finns fem hänvisningar till Kristus som Mikael i Skriften, tre i Daniels bok, en i Judas brev och ytterligare en i Uppenbarelseboken. I kapitel tio, som vi nu behandlar, nämns Mikael två gånger, i vers tretton och tjugoett, och sedan åter i kapitel tolv, vers ett. Han identifieras i Uppenbarelseboken tolv, vers sju. I Judas brev framställs Mikael som den som uppväcker Mose, vilken i Uppenbarelseboken kapitel elva är ett av de vittnen som ligger döda på gatan.

> I will therefore put you in remembrance, though ye once knew this, how that the Lord, having saved the people out of the land of Egypt, afterward destroyed them that believed not. And the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, he hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day. Even as Sodom and Gomorrha, and the cities about them in like manner, giving themselves over to fornication, and going after strange flesh, are set forth for an example, suffering the vengeance of eternal fire. Likewise also these filthy dreamers defile the flesh, despise dominion, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 5–9.

> Jag vill därför påminna er, fastän ni en gång redan visste detta, om hur Herren, sedan han hade frälst folket ut ur Egyptens land, därefter förgjorde dem som inte trodde. Och de änglar som inte bevarade sin första ställning utan övergav sin egen boning, dem har han förvarat i eviga bojor under mörker till den stora dagens dom. Liksom Sodom och Gomorra och städerna däromkring, som på samma sätt gav sig hän åt otukt och gick efter främmande kött, står framställda som ett varnande exempel och lider straffet i en evig eld. På samma sätt befläckar också dessa orena drömmare köttet, föraktar herravälde och talar smädeligt om höga makter. Men ärkeängeln Mikael vågade, när han tvistade med djävulen och disputerade om Moses kropp, inte framföra någon smädande anklagelse mot honom, utan sade: Må Herren straffa dig. Judas 5–9.

In the book of Jude, in the context of both Sodom and Egypt, which represents the great city where Moses and Elijah are slain in Revelation chapter eleven; Christ, represented by Michael, resurrects the body of Moses. Moses and Elijah had been dead for three and a half symbolic days in Revelation chapter eleven, and the days of mourning for Belteshazzar end when Michael comes down out of heaven. Line upon line, Daniel chapter ten verses one through four, are identifying the period of mourning that concludes when the two witnesses are resurrected by Michael.

I Judas brev, i sammanhanget av både Sodom och Egypten, som representerar den stora stad där Mose och Elia dödas i Uppenbarelseboken kapitel elva, uppväcker Kristus, framställd genom Mikael, Moses kropp. Mose och Elia hade varit döda i tre och en halv symboliska dagar i Uppenbarelseboken kapitel elva, och sorgedagarna för Beltesassar upphör när Mikael kommer ner från himlen. Rad på rad identifierar Daniel kapitel tio verserna ett till fyra den sorgperiod som avslutas när de två vittnena uppväcks av Mikael.

We shall continue this study in the next article.

Vi skall fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “The Father chose Moses and Elijah to be his messengers to Christ, and glorify him with the light of Heaven, and commune with him concerning his coming agony, because they had lived upon earth as men; they had experienced human sorrow and suffering, and could sympathize with the trial of Jesus, in his earthly life. Elijah, in his position as a prophet to Israel, had represented Christ, and his work had been, in a degree, similar to that of the Saviour. And Moses, as the leader of Israel, had stood in the place of Christ, communing with him and following his directions; therefore, these two, of all the hosts that gathered around the throne of God, were fittest to minister to the Son of God.

> ”Fadern utvalde Mose och Elia till att vara sina sändebud till Kristus och förhärliga honom med himlens ljus samt samtala med honom om hans kommande ångest, därför att de hade levt på jorden som människor; de hade erfarit mänsklig sorg och lidande och kunde känna med Jesu prövning i hans jordiska liv. Elia hade i sin ställning som profet för Israel representerat Kristus, och hans verk hade i viss mån varit likt Frälsarens. Och Mose hade såsom Israels ledare stått i Kristi ställe, i gemenskap med honom och följande hans anvisningar; därför var dessa två, bland alla de skaror som samlades omkring Guds tron, de mest lämpade att tjäna Guds Son.”

> “When Moses, enraged at the unbelief of the children of Israel, smote the rock in wrath and furnished them the water for which they called, he took the glory to himself; for his mind was so engrossed with the ingratitude and waywardness of Israel that he failed to honor God and magnify his name, in performing the act which He had commanded him to do. It was the plan of the Almighty to frequently bring the children of Israel into straight places, and then, in their great necessity, to deliver them by his power, that they might recognize his special regard for them, and glorify his name. But Moses, in yielding to the natural impulses of his heart, appropriated to himself the honor due to God, fell under the power of Satan, and was forbidden to enter the promised land. Had Moses remained steadfast, the Lord would have brought him to the promised land, and would then have translated him to Heaven without his seeing death.

> ”När Mose, uppfylld av vrede över Israels barns otro, slog på klippan i förtörnelse och gav dem det vatten som de ropade efter, tog han äran åt sig själv; ty hans sinne var så upptaget av Israels otacksamhet och egensinnighet att han under utförandet av den handling som Gud hade befallt honom att göra underlät att ära Gud och upphöja hans namn. Den Allsmäktiges avsikt var att ofta föra Israels barn in i trånga lägen och sedan, i deras stora nöd, befria dem genom sin makt, för att de skulle erkänna hans särskilda omsorg om dem och förhärliga hans namn. Men Mose, genom att ge efter för sitt hjärtas naturliga impulser, tillägnade sig den ära som tillkom Gud, kom under Satans makt och förbjöds att gå in i det utlovade landet. Hade Mose förblivit ståndaktig, skulle Herren ha fört honom till det utlovade landet och därefter ha förvandlat honom till himlen utan att han hade sett döden.

> “As it was, Moses passed through death, but the Son of God came down from Heaven and resurrected him before his body had seen corruption. Though Satan contended with Michael for the body of Moses, and claimed it as his rightful prey, he could not prevail against the Son of God, and Moses, with a resurrected and glorified body, was borne to the courts of Heaven, and was now one of the honored two, commissioned by the Father to wait upon his Son.

> ”Så var det: Mose gick igenom döden, men Guds Son kom ned från himlen och uppväckte honom innan hans kropp hade sett förgängelse. Fastän Satan tvistade med Mikael om Moses kropp och gjorde anspråk på den såsom sitt rättmätiga byte, kunde han inte stå sig mot Guds Son, och Mose, med en uppstånden och förhärligad kropp, fördes till himlens gårdar och var nu en av de två hedrade, utsända av Fadern att tjäna hans Son.

> “By permitting themselves to be so overcome by sleep, the disciples had lost the conversation between the Heavenly messengers and the glorified Redeemer. But as they suddenly awake from profound slumber, and behold the sublime vision before them, they are filled with rapture and awe. As they look upon the radiant form of their beloved Master, they are obliged to shield their eyes with their hands, not being able otherwise to endure the inexpressible glory that clothes his person, and which emits beams of light like those of the sun. For a brief space the disciples behold their Lord glorified and exalted before their eyes, and honored by the radiant beings whom they recognize as the favored ones of God.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

> ”Genom att låta sig så övermannas av sömn hade lärjungarna gått miste om samtalet mellan de himmelska budbärarna och den förhärligade Frälsaren. Men när de plötsligt vaknar ur djup slummer och ser den sublima synen framför sig, fylls de av hänförelse och vördnad. När de betraktar sin älskade Mästares strålande gestalt, tvingas de skyla sina ögon med händerna, eftersom de annars inte förmår uthärda den outsägliga härlighet som omger hans person och som utsänder ljusstrålar likt solens. För ett kort ögonblick ser lärjungarna sin Herre förhärligad och upphöjd inför sina ögon, och hedrad av de strålande varelser som de känner igen som Guds gynnade.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

Back to Articles