Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Six

Daniels bok – nummer femtiosex

Unlocking the Mystery of Revelation 17: The Final Prophecy of the Great Whore and the Beast

Att låsa upp mysteriet i Uppenbarelseboken 17: Den stora skökans och vilddjurets slutliga profetia

Author

Jeff Pippenger

Published

January 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The last representation of the kingdoms of Bible prophecy is found in Revelation chapter seventeen. In that chapter, in verse three, John is carried into the “wilderness”, so that the angel can show John the judgment of the “great whore” of prophecy, who sits upon “many waters” and who committed “fornication” with the “kings of the earth.”

Den sista framställningen av rikena i Bibelns profetia återfinns i Uppenbarelseboken kapitel sjutton. I det kapitlet, i vers tre, förs Johannes bort till ”öknen”, så att ängeln kan visa Johannes domen över den profetiska ”stora skökan”, som sitter på ”många vatten” och som har bedrivit ”otukt” med ”jordens kungar”.

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will show unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. Revelation 17:1–3.

> Och en av de sju änglarna, som hade de sju skålarna, kom och talade med mig och sade till mig: Kom hit, så skall jag visa dig domen över den stora skökan, som sitter på många vatten, hon med vilken jordens kungar har bedrivit otukt och av vars otukts vin jordens invånare har blivit druckna. Och han förde mig i anden bort till en öken. Där såg jag en kvinna sitta på ett scharlakansrött vilddjur, fullt av hädiska namn och med sju huvuden och tio horn. Uppenbarelseboken 17:1–3.

By John’s own words the “wilderness” represents the twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538, unto the time of the end in 1798.

Enligt Johannes egna ord representerar ”öknen” de ettusen tvåhundrasextio åren av påvligt styre från år 538 fram till ändens tid år 1798.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. … And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:6, 14.

> Och kvinnan flydde ut i öknen, där hon har en plats som Gud har berett åt henne, för att man där skulle nära henne i ettusen tvåhundrasextio dagar. … Och åt kvinnan gavs den stora örnens två vingar, för att hon skulle flyga ut i öknen till sin plats, där hon får sin näring under en tid och tider och en halv tid, undan ormens ansikte. Uppenbarelseboken 12:6, 14.

In the spirit, John was transported into the twelve hundred and sixty years of papal rule. Those years had been typified by the three and a half years of drought during the history of Jezebel, Ahab and Elijah. Those years were to continue until the papacy received its deadly wound in 1798, for that had been “determined” to occur at the end of the first indignation, which was the end of the war brought upon the sanctuary and host through the two desolating powers of paganism and papalism. All of these facts have been set forth in recent articles.

I anden fördes Johannes in i de ett tusen två hundra sextio åren av påvligt herravälde. Dessa år hade förebildats genom de tre och ett halvt åren av torka under Jesebels, Ahabs och Elias historia. Dessa år skulle fortgå till dess att påvedömet erhöll sitt dödliga sår år 1798, ty det hade blivit ”bestämt” att ske vid slutet av den första förbittringen, vilket var slutet på det krig som hade dragits över helgedomen och hären genom de två ödeläggande makterna hedendom och påvedöme. Alla dessa fakta har framlagts i nyligen publicerade artiklar.

The “great whore,” is Isaiah’s whore of Tyre, who was to be forgotten for seventy symbolic years, which were the “days of one king.” The history of the United States, is the history of the symbolic seventy years, which had been typified by the seventy years of captivity during the reign of Babylon, the first kingdom of Bible prophecy. During that history the great whore of Tyre was to be forgotten. At the end of that history she was to be remembered and once again to go forth and sing her songs, thus committing fornication with the kings of the earth. John was spiritually conveyed into the history of papal rule in order to see the judgment of the papal power. The judgment of a daughter of a priest who committed fornication was that she was to be burnt with fire.

”Den stora skökan” är Jesajas sköka i Tyrus, som skulle bli bortglömd i sjuttio symboliska år, vilka var ”en konungs dagar”. Förenta staternas historia är historien om de symboliska sjuttio åren, vilka hade förebildats genom de sjuttio fångenskapsåren under Babylons välde, det första riket i Bibelns profetia. Under den historien skulle den stora skökan i Tyrus vara bortglömd. Vid slutet av den historien skulle hon bli ihågkommen och åter gå ut och sjunga sina sånger och därigenom bedriva otukt med jordens kungar. Johannes fördes i anden in i den påvliga maktens historia för att få se domen över den påvliga makten. Domen över en prästdotter som bedrev otukt var att hon skulle brännas upp med eld.

> And the daughter of any priest, if she profane herself by playing the whore, she profaneth her father: she shall be burnt with fire. Leviticus 21:9.

> Och om någon prästs dotter vanhelgar sig genom att bedriva otukt, vanhelgar hon sin far; hon skall brännas upp i eld. 3 Moseboken 21:9.

In the vision of the judgment of the great whore that was given to John by one of the angels who poured out one of the seven last plagues was that she was burnt with fire.

I den syn om domen över den stora skökan, som gavs åt Johannes av en av de änglar som utgöt en av de sju sista plågorna, var det så att hon blev bränd med eld.

> And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. Revelation 17:16.

> Och de tio horn som du såg på vilddjuret, de skall hata skökan och göra henne öde och naken, och skall äta hennes kött och bränna upp henne i eld. Uppenbarelseboken 17:16.

The waters that the great whore is sitting upon are the people of the world, who will be brought under her authority when the United States deceives the entire world to worship the beast, who is also the great whore. The United States then becomes the premier king of the ten kings who are represented in the prophecy of Revelation seventeen, and in this illustration the United States represents the first king to commit fornication with the whore, though she will accomplish that act with all the kings thereafter.

Vattnen som den stora skökan sitter på är världens folk, vilka skall bringas under hennes myndighet när Förenta staterna bedrar hela världen att tillbe vilddjuret, som också är den stora skökan. Förenta staterna blir då den främste kungen bland de tio kungar som framställs i profetian i Uppenbarelseboken sjutton, och i denna framställning representerar Förenta staterna den förste kungen som begår otukt med skökan, fastän hon därefter kommer att fullborda den handlingen med alla kungarna.

The first king of many kings is represented by Ahab, who was married to the great whore, who is represented as Jezebel in the church of Thyatira. The judgment of Jezebel (the great whore), is accomplished by the ten kings, who will be forced into a church and state alliance by the power of the United States. Those kings will agree to allow the papacy to rule the world (sit upon the waters), in spite of their hatred for the whore.

Den förste kungen av många kungar representeras av Ahab, som var gift med den stora skökan, vilken framställs som Isebel i församlingen i Thyatira. Domen över Isebel (den stora skökan) verkställs av de tio kungarna, vilka genom Förenta staternas makt kommer att tvingas in i en allians mellan kyrka och stat. Dessa kungar kommer att samtycka till att låta påvedömet härska över världen (sitta på vattnen), trots sitt hat mot skökan.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:12–18.

> Och de tio horn som du såg är tio kungar, som ännu inte har fått något rike; men de får makt såsom kungar en timme tillsammans med vilddjuret. Dessa har ett och samma sinne och skall ge sin makt och styrka åt vilddjuret. De skall strida mot Lammet, och Lammet skall övervinna dem, ty han är herrars Herre och konungars Konung; och de som är med honom är kallade och utvalda och trogna. Och han sade till mig: Vattnen som du såg, där skökan sitter, är folk och människomassor och nationer och tungomål. Och de tio horn som du såg på vilddjuret, de skall hata skökan och göra henne öde och naken, och de skall äta hennes kött och bränna upp henne i eld. Ty Gud har lagt i deras hjärtan att fullgöra hans vilja och att vara eniga och ge sitt rike åt vilddjuret, till dess att Guds ord har fullbordats. Och kvinnan som du såg är den stora staden, som härskar över jordens kungar. Uppenbarelseboken 17:12–18.

The “ten kings” (the United Nations), actually hate the papacy, but are forced by circumstances to turn their short-lived kingdom over to the papal power in a vain hope to save the world from its increasing calamities. When they realize her deception, they become the instrument to burn her with fire in fulfillment of the law in Leviticus.

De ”tio kungarna” (Förenta nationerna) hyser i själva verket hat mot påvedömet, men tvingas av omständigheterna att överlämna sitt kortlivade rike åt den påvliga makten i ett fåfängt hopp om att rädda världen från dess tilltagande olyckor. När de inser hennes bedrägeri blir de redskapet att bränna henne med eld, till uppfyllelse av lagen i Tredje Moseboken.

The “ten kings” “make war with the Lamb” through the persecution they bring upon God’s last day people.

De ”tio kungarna” ”för krig mot Lammet” genom den förföljelse som de bringar över Guds folk i den sista tiden.

> Why do the heathen rage, and the people imagine a vain thing? The kings of the earth set themselves, and the rulers take counsel together, against the Lord, and against his anointed, saying, Let us break their bands asunder, and cast away their cords from us. He that sitteth in the heavens shall laugh: the Lord shall have them in derision. Then shall he speak unto them in his wrath, and vex them in his sore displeasure. Psalms 2:1–5.

> Varför rasa hedningarna, och varför tänka folken fåfänglighet? Jordens konungar resa sig upp, och furstarna rådslå med varandra mot Herren och mot hans Smorde och säga: ”Låt oss slita sönder deras band och kasta av oss deras tåg.” Han som tronar i himlarna skall le, Herren skall bespotta dem. Sedan skall han tala till dem i sin vrede och förskräcka dem i sin glödande harm. Psaltaren 2:1–5.

The persecution that is accomplished for the papacy by the kings of the earth, was also done against Christ at the cross.

Den förföljelse som jordens kungar fullbordar för påvedömets räkning, fullbordades också mot Kristus vid korset.

> Who by the mouth of thy servant David hast said, Why did the heathen rage, and the people imagine vain things? The kings of the earth stood up, and the rulers were gathered together against the Lord, and against his Christ. For of a truth against thy holy child Jesus, whom thou hast anointed, both Herod, and Pontius Pilate, with the Gentiles, and the people of Israel, were gathered together, For to do whatsoever thy hand and thy counsel determined before to be done. Acts 4:25–28.

> du som genom din tjänare Davids mun har sagt: Varför rasade hedningarna, och varför tänkte folken fåfängliga ting? Jordens konungar trädde fram, och furstarna församlade sig mot Herren och mot hans Smorde. Ty i sanning församlade sig i denna stad mot ditt heliga barn Jesus, som du har smort, både Herodes och Pontius Pilatus, tillsammans med hedningarna och Israels folk, för att göra allt vad din hand och ditt rådslut förut hade bestämt skulle ske. Apostlagärningarna 4:25–28.

The “kings of the earth” that stood up against Christ at his crucifixion represents the “ten kings” of Revelation seventeen that make war with the Lamb again by persecuting his people. At the cross, those kings were the “assembly of the wicked” who “compassed” Christ, and who do so again with his last day people.

”Jordens kungar” som reste sig mot Kristus vid hans korsfästelse representerar de ”tio kungarna” i Uppenbarelseboken sjutton som åter för krig mot Lammet genom att förfölja hans folk. Vid korset var dessa kungar ”de ogudaktigas församling” som ”omringade” Kristus, och som gör det igen med hans folk i den yttersta tiden.

> For dogs have compassed me: the assembly of the wicked have enclosed me: they pierced my hands and my feet. I may tell all my bones: they look and stare upon me. They part my garments among them, and cast lots upon my vesture. Psalms 22:16–18.

> Ty hundar omringa mig; de ondas hop förslöt mig; de genomborrade mina händer och mina fötter. Jag kan räkna alla mina ben; de ser på mig, de stirrar på mig. De delar mina kläder mellan sig och kastar lott om min klädnad. Psaltaren 22:16–18.

The ten kings, who bring judgment upon the great whore burn her with fire, for she is a whore that professes to be a priest’s daughter. Those kings are also represented as “dogs,” and the ten kings will not only burn the great whore with fire, but will “eat her flesh.” The death of Jezebel was brought about when she was thrown from the wall and splattered on the ground, and then the dogs came and ate her flesh.

De tio kungarna, som bringar dom över den stora skökan, bränner henne med eld, ty hon är en sköka som utger sig för att vara en prästdotter. Dessa kungar framställs också som ”hundar”, och de tio kungarna skall inte bara bränna den stora skökan med eld, utan också ”äta hennes kött”. Jesabels död kom till stånd när hon kastades ner från muren och krossades mot marken, och sedan kom hundarna och åt hennes kött.

> And when Jehu was come to Jezreel, Jezebel heard of it; and she painted her face, and tired her head, and looked out at a window. And as Jehu entered in at the gate, she said, Had Zimri peace, who slew his master? And he lifted up his face to the window, and said, Who is on my side? who? And there looked out to him two or three eunuchs. And he said, Throw her down. So they threw her down: and some of her blood was sprinkled on the wall, and on the horses: and he trode her under foot. And when he was come in, he did eat and drink, and said, Go, see now this cursed woman, and bury her: for she is a king’s daughter. And they went to bury her: but they found no more of her than the skull, and the feet, and the palms of her hands. Wherefore they came again, and told him. And he said, This is the word of the Lord, which he spake by his servant Elijah the Tishbite, saying, In the portion of Jezreel shall dogs eat the flesh of Jezebel: And the carcase of Jezebel shall be as dung upon the face of the field in the portion of Jezreel; so that they shall not say, This is Jezebel. 2 Kings 9:30–37.

> Och när Jehu kom till Jisreel, fick Isebel höra det; och hon målade sitt ansikte och smyckade sitt huvud och såg ut genom ett fönster. Och när Jehu kom in genom porten, sade hon: Gick det väl för Zimri, han som dräpte sin herre? Då lyfte han sitt ansikte mot fönstret och sade: Vem är på min sida? Vem? Då såg två eller tre hovmän ut till honom. Och han sade: Kasta ner henne. Så kastade de ner henne; och något av hennes blod stänkte på väggen och på hästarna, och han trampade henne under fötterna. Och när han hade kommit in, åt och drack han och sade: Gå nu och se till denna förbannade kvinna och begrav henne; ty hon är en konungs dotter. Och de gick för att begrava henne; men de fann inte mer av henne än skallen och fötterna och handflatorna. Därför kom de tillbaka och berättade det för honom. Och han sade: Detta är Herrens ord, som han talade genom sin tjänare Elia, tisbiten, när han sade: På Jisreels mark skall hundar äta Isebels kött. Och Isebels döda kropp skall bli som gödsel på markens yta på Jisreels mark, så att man inte skall kunna säga: Detta är Isebel. 2 Kungaboken 9:30–37.

The ten kings, who are the United Nations, whose premier king is the United States, will bring judgment upon the papacy by burning her with fire and eating her flesh. That judgment is what the angel came to show to John, and in order to do so he carried John into the history of the wilderness, but not simply a random point in the history of the wilderness, but to the very end of the period. It is evident that John was placed at the end of the twelve hundred and sixty years, for when he sees the woman she was already drunk with the blood of persecution and already identified as the mother of harlots.

De tio kungarna, som är Förenta nationerna, vilkas främste kung är Förenta staterna, skall föra dom över påvedömet genom att bränna henne med eld och äta hennes kött. Den domen är vad ängeln kom för att visa Johannes, och för att göra det förde han Johannes in i öknens historia, men inte bara till någon slumpmässig punkt i öknens historia, utan till själva slutet av perioden. Det är uppenbart att Johannes placerades vid slutet av de ett tusen två hundra sextio åren, ty när han ser kvinnan var hon redan drucken av förföljelsens blod och redan identifierad som skökornas moder.

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication: And upon her forehead was a name written, MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH. And I saw the woman drunken with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus: and when I saw her, I wondered with great admiration. Revelation 17:3–6.

> Så förde han mig i anden bort till öknen; och jag såg en kvinna sitta på ett scharlakansrött vilddjur, fullt av hädiska namn, med sju huvuden och tio horn. Och kvinnan var klädd i purpur och scharlakan och smyckad med guld och ädelstenar och pärlor; i sin hand hade hon en gyllene kalk, full av styggelser och av hennes otukts orenhet. Och på hennes panna var ett namn skrivet: HEMLIGHETEN, DET STORA BABYLON, MODERN TILL SKÖKORNA OCH TILL JORDENS STYGGELSER. Och jag såg kvinnan berusad av de heligas blod och av Jesu martyrers blod; och när jag såg henne, förundrade jag mig storligen. Uppenbarelseboken 17:3–6.

The whore of Tyre, who is also the “great whore” that is represented in Revelation seventeen, was to be forgotten until the time when she would once again sing her songs and commit fornication with the kings of the earth.

Skökan i Tyrus, som också är den ”stora skökan” som framställs i Uppenbarelseboken sjutton, skulle vara bortglömd intill den tid då hon åter skulle sjunga sina sånger och bedriva otukt med jordens kungar.

Any reputable dictionary that was published before 1950 identifies that the woman arrayed in scarlet in Revelation seventeen is a symbol of the Roman Catholic church, but today the world thinks the Catholic church is a Christian church. The world has forgotten who she really is.

Varje ansedd ordbok som utgavs före 1950 fastslår att kvinnan, klädd i scharlakan, i Uppenbarelseboken sjutton är en symbol för den romersk-katolska kyrkan, men i dag anser världen att den katolska kyrkan är en kristen kyrka. Världen har glömt vem hon verkligen är.

When John saw her the persecution of the Dark Ages was at its end, for she was already drunk with the blood of the saints. The natural illustrates the spiritual, and a person gets drunk after they drink, not before.

När Johannes såg henne var förföljelsen under den mörka medeltiden på väg mot sitt slut, ty hon var redan drucken av de heligas blod. Det naturliga åskådliggör det andliga, och en människa blir drucken efter att ha druckit, inte dessförinnan.

The Protestants that broke from Catholicism centuries before 1798, had already begun their journey back to the Catholic communion by 1798, for she was identified as the “MOTHER OF HARLOTS.” When John saw her and wondered, the churches that had formerly separated from her fellowship had already returned. Thus John was carried to 1798, when the great whore already had murdered millions of Christians, and who had already seduced the former Protestant churches to accept her presumptuous claim that she was the head of the churches, as Justinian had identified her in the year 533.

De protestanter som bröt med katolicismen århundraden före 1798 hade redan före 1798 påbörjat sin färd tillbaka till den katolska gemenskapen, ty hon identifierades som ”SKÖKORNAS MODER”. När Johannes såg henne och förundrade sig, hade de kyrkor som tidigare hade skilt sig från hennes gemenskap redan återvänt. Således fördes Johannes fram till år 1798, då den stora skökan redan hade mördat miljontals kristna och redan hade förfört de tidigare protestantiska kyrkorna att godta hennes förmätna anspråk på att vara kyrkornas huvud, såsom Justinianus hade identifierat henne år 533.

From the prophetic vantage point of 1798, the angel then presented John with the last representation of the kingdoms of Bible prophecy.

Från den profetiska utsiktspunkten år 1798 framställde ängeln därefter för Johannes den sista skildringen av rikena i Bibelns profetia.

> And the angel said unto me, Wherefore didst thou marvel? I will tell thee the mystery of the woman, and of the beast that carrieth her, which hath the seven heads and ten horns. The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. Revelation 17:7–12.

> Och ängeln sade till mig: Varför förundrade du dig? Jag skall säga dig hemligheten med kvinnan och med vilddjuret som bär henne, vilket har de sju huvudena och de tio hornen. Vilddjuret som du såg var och är icke, och skall stiga upp ur avgrunden och gå i fördärvet; och de som bor på jorden skola förundra sig, de vilkas namn icke från världens grundläggning hava blivit skrivna i livets bok, när de se vilddjuret som var och icke är, och dock är. Och här är det sinne som har vishet. De sju huvudena äro sju berg, på vilka kvinnan sitter. Och de äro sju konungar: fem hava fallit, en är, och den andre har ännu icke kommit; och när han kommer, måste han bliva kvar en kort tid. Och vilddjuret som var och icke är, just det är den åttonde och är av de sju, och går i fördärvet. Och de tio horn som du såg äro tio konungar, som ännu icke hava fått något rike; men de få makt såsom konungar en stund tillsammans med vilddjuret. Uppenbarelseboken 17:7–12.

A beast is a kingdom in Bible prophecy as easily identified in chapters seven and eight of Daniel, and the mystery that the angel is presenting to John is the mystery of the beast and the woman that rides upon the beast. The woman on the beast is the great whore who commits fornication with the kings of the earth. She is Jezebel and her husband is Ahab.

Ett vilddjur är ett rike i Bibelns profetia, vilket lätt kan identifieras i Daniels sjunde och åttonde kapitel, och den hemlighet som ängeln framlägger för Johannes är hemligheten om vilddjuret och kvinnan som rider på vilddjuret. Kvinnan på vilddjuret är den stora skökan som bedriver otukt med jordens kungar. Hon är Isebel och hennes man är Ahab.

> Therefore shall a man leave his father and his mother, and shall cleave unto his wife: and they shall be one flesh. Genesis 2:24.

> Därför skall en man lämna sin far och sin mor och hålla sig till sin hustru, och de skall vara ett kött. 1 Moseboken 2:24.

A man is a man and a woman is a woman, but together they are one flesh. The mystery of the beast is that it is a combination of church and state, the combination of woman (church) and beast (kings) that are one kingdom, which consists of two parts. Statecraft and churchcraft combined, with the woman in control of the relationship, is the “image of the beast.” John is shown the woman being carried by the beast, for she is the one in control of the relationship.

En man är en man och en kvinna är en kvinna, men tillsammans är de ett kött. Vilddjurets mysterium är att det är en förening av kyrka och stat, föreningen av kvinnan (kyrkan) och vilddjuret (kungarna), vilka är ett och samma rike, bestående av två delar. När statskonst och kyrkopolitik förenas, med kvinnan som den som behärskar förhållandet, är detta ”vilddjurets avbild”. Johannes får se kvinnan bäras av vilddjuret, ty det är hon som behärskar förhållandet.

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> Och kvinnan som du såg är den stora stad som regerar över jordens kungar. Uppenbarelseboken 17:18.

Together the beast and the woman represent one kingdom (one flesh), but the angel is emphasizing the relationship of the great whore with the kings of the earth. “The beast that” “was, and is not”, which “shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition,” that “they that dwell on the earth shall wonder” after is the papacy when the great whore’s deadly wound is healed. She “was” the fifth kingdom of Bible prophecy, but it was “determined” that she would receive a deadly wound in 1798.

Tillsammans representerar vilddjuret och kvinnan ett rike (ett kött), men ängeln betonar den stora skökans relation till jordens kungar. ”Vilddjuret, som” ”var och inte är”, som ”skall stiga upp ur avgrunden och gå i fördärvet”, och som ”de som bor på jorden skall förundra sig över”, är påvedömet när den stora skökans dödliga sår har blivit läkt. Hon ”var” den bibliska profetians femte rike, men det var ”bestämt” att hon skulle få ett dödligt sår år 1798.

When John was spiritually transported to 1798, she was “not” a beast, and “yet” when her deadly wound is healed at the end of the seventy symbolic years that conclude at the soon-coming Sunday law, she “is” again alive, singing her songs, committing fornication and murdering Christians.

När Johannes i anden fördes till år 1798, var hon ”inte” ett vilddjur; och ändå, när hennes dödliga sår blir läkt vid slutet av de sjuttio symboliska åren, vilka avslutas vid den snart kommande söndagslagen, ”är” hon åter levande, sjunger sina sånger, bedriver otukt och mördar kristna.

Chapter seventeen is the last presentation of the kingdoms of Bible prophecy, and as such it must agree with the first mention of the kingdoms of Bible prophecy. The first mention of those kingdoms is found in Daniel chapter two, which is represented upon both of the charts that were a fulfillment of Habakkuk’s command to write the vision and make it plain upon tables.

Kapitel sjutton är den sista framställningen av den bibliska profetians riken, och som sådan måste det överensstämma med det första omnämnandet av den bibliska profetians riken. Det första omnämnandet av dessa riken återfinns i Daniel kapitel två, vilket återges på båda de tavlor som utgjorde en uppfyllelse av Habackuks befallning att skriva synen och göra den tydlig på tavlor.

The Millerites were correct in their understanding of Daniel’s kingdoms of Bible prophecy as represented in chapters two, seven and eight, but their understanding was incomplete. Miller’s jewels of Daniel chapter two, shines ten times brighter in the last days, for it is recognized as identifying the first reference, not only of the kingdoms of Bible prophecy, but also of the first reference of the revelation that the eighth is of the seven. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Milleriterna hade rätt i sin förståelse av Daniels riken i Bibelns profetia såsom de framställs i kapitel två, sju och åtta, men deras förståelse var ofullständig. Millers juveler i Daniel kapitel två lyser tio gånger klarare i de sista dagarna, ty det erkänns att de utpekar den första hänvisningen, inte bara till Bibelns profetias riken, utan också till den första hänvisningen i uppenbarelsen att den åttonde är av de sju. Jesus illustrerar alltid slutet på en sak med början på en sak.

All the prophets are speaking of the last days, and John, in Revelation seventeen is identifying the last earthly kingdom when he presents “the beast that” “was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition.” The beast ascends out of “the bottomless pit,” which is a symbol of a “new manifestation of satanic power.”

Alla profeterna talar om de sista dagarna, och Johannes identifierar i Uppenbarelseboken sjutton det sista jordiska riket när han framställer ”vilddjuret som” ”var, och inte är, och skall stiga upp ur avgrunden och gå i fördärvet.” Vilddjuret stiger upp ur ”avgrunden”, vilket är en symbol för ”en ny manifestation av satanisk makt.”

> “‘When they shall have finished [are finishing] their testimony.’ The period when the two witnesses were to prophesy clothed in sackcloth ended in 1798. As they were approaching the termination of their work in obscurity, war was to be made upon them by the power represented as ‘the beast that ascendeth out of the bottomless pit.’ In many of the nations of Europe the powers that ruled in Church and State had for centuries been controlled by Satan, through the medium of the papacy. But here is brought to view a new manifestation of Satanic power.” The Great Controversy, 268.

> ”’När de har fullbordat [fullbordar] sitt vittnesbörd.’ Den period då de två vittnena skulle profetera klädda i säcktyg upphörde år 1798. När de närmade sig avslutningen av sitt verk i dunkel, skulle krig föras mot dem av den makt som framställs som ’vilddjuret som stiger upp ur avgrunden’. I många av Europas nationer hade de makter som härskade i kyrka och stat i århundraden stått under Satans kontroll genom påvedömets förmedling. Men här förs en ny uppenbarelse av satanisk makt fram.” The Great Controversy, 268.

Some of the theologians will argue that because the “beast that ascendeth out of the bottomless pit” in Revelation eleven, is identified in the passage as the atheism of the French Revolution, that the expression “bottomless pit” is a symbol of atheism. But Islam ascended out of the “bottomless pit” in Revelation nine, and Islam is not atheism. The bottomless pit represents a satanic manifestation.

Några av teologerna kommer att hävda att eftersom ”vilddjuret som stiger upp ur avgrunden” i Uppenbarelseboken elva i texten identifieras som den Franska revolutionens ateism, så är uttrycket ”avgrund” en symbol för ateism. Men islam steg upp ur ”avgrunden” i Uppenbarelseboken nio, och islam är inte ateism. Avgrunden representerar en satanisk manifestation.

> “I told him that the Lord had shown me in vision that mesmerism was from the Devil, from the bottomless pit, and that it would soon go there, with those who continued to use it.” Review and Herald, July 21, 1851.

> ”Jag sade honom att Herren i en syn hade visat mig att mesmerism var från Djävulen, från avgrunden, och att den snart skulle fara dit, tillsammans med dem som fortsatte att använda den.” Review and Herald, 21 juli 1851.

Something from “the Devil,” is something from “the bottomless pit.” In Revelation seventeen the beast that ascends out of the bottomless pit is the power that goes into perdition and those whose names are not written in the book shall wonder after. “Perdition” means eternal damnation and is represented in Revelation as the “lake of fire,” which is where the beast is cast into.

Något från ”Djävulen” är något från ”avgrunden”. I Uppenbarelseboken sjutton är vilddjuret som stiger upp ur avgrunden den makt som går mot fördärvet och som de, vilkas namn inte är skrivna i boken, skall förundra sig över och följa efter. ”Fördärv” betyder evig fördömelse och framställs i Uppenbarelseboken som ”eldsjön”, vilken är den plats där vilddjuret kastas.

> And the beast was taken, and with him the false prophet that wrought miracles before him, with which he deceived them that had received the mark of the beast, and them that worshipped his image. These both were cast alive into a lake of fire burning with brimstone. Revelation 19:20.

> Och vilddjuret greps, och med honom den falske profeten som hade gjort tecken inför honom, med vilka han bedrog dem som hade tagit vilddjurets märke och dem som tillbad dess bild. Dessa båda kastades levande i en sjö av eld som brann med svavel. Uppenbarelseboken 19:20.

In chapter thirteen the first beast that comes from the sea, which Sister White directly identifies as the papacy is identified. In that passage the world wonders after the papal beast.

I kapitel tretton identifieras det första vilddjuret som stiger upp ur havet, vilket syster White uttryckligen identifierar som påvedömet. I det avsnittet förundrar sig världen över det påvliga vilddjuret.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. Revelation 13:13.

> Och jag såg ett av dess huvuden såsom dödligt sårat; och dess dödliga sår blev läkt; och hela världen förundrade sig över vilddjuret. Uppenbarelseboken 13:3.

The beast of Revelation seventeen that “they that dwell on the earth shall wonder” after is the final manifestation of satanic power that occurs when the deadly wound of the papacy is healed at the soon-coming Sunday law. Every prophetic characteristic of the woman and the beast she rides upon in chapter seventeen, identifies the church of Rome, just as the dictionaries published before 1950 identified.

Vilddjuret i Uppenbarelseboken sjutton, som ”de som bor på jorden skall förundra sig över”, är den slutliga manifestationen av den sataniska makten, vilken framträder när påvedömets dödliga sår helas genom den snart kommande söndagslagen. Varje profetiskt kännetecken hos kvinnan och det vilddjur som hon rider på i kapitel sjutton identifierar den romerska kyrkan, precis såsom de lexikon som utgavs före 1950 identifierade den.

The beast of Revelation seventeen, is a symbol of the combination of church and state, which is the image of the beast. The beast with seven heads and ten horns is the kingdom that is composed of the ten kings (the United Nations), which the woman rides upon and rules over. The woman is the papacy, who is identified as Babylon the great, the mother of harlots. After the symbols are identified we can return to 1798; the point in history where John was carried to in order to receive the last representation of the kingdoms of Bible prophecy.

Odjuret i Uppenbarelseboken sjutton är en symbol för föreningen mellan kyrka och stat, vilken är vilddjurets bild. Vilddjuret med sju huvuden och tio horn är det rike som består av de tio kungarna (Förenta nationerna), vilket kvinnan rider på och härskar över. Kvinnan är påvedömet, som identifieras som det stora Babylon, skökornas moder. Sedan symbolerna har identifierats kan vi återvända till 1798, den punkt i historien dit Johannes fördes för att ta emot den sista framställningen av Bibelprofetians riken.

We shall address those kingdoms, and their representation in Daniel chapter two, in the next article.

Vi skall behandla dessa riken och deras framställning i Daniel kapitel två i nästa artikel.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another.

> ”Varje nation som har trätt fram på handlingens scen har tillåtits att inta sin plats på jorden, för att det skulle visa sig om den skulle uppfylla ’Väktarens och den Heliges’ avsikt. Profetian har skildrat uppgången och fallet för världens stora imperier — Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom. Med vart och ett av dessa, liksom med nationer av mindre makt, upprepade historien sig. Var och en hade sin prövningstid, var och en misslyckades, dess härlighet förbleknade, dess makt vek bort, och dess plats intogs av en annan.

> “While the nations rejected God’s principles, and in this rejection wrought their own ruin, it was still manifest that the divine, overruling purpose was working through all their movements.” Education, 177.

> ”Medan folken förkastade Guds principer och genom detta förkastande beredde sin egen undergång, var det likväl uppenbart att den gudomliga, överordnade avsikten verkade genom alla deras förehavanden.” Education, 177.

Back to Articles