Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Two

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistiska församlingen - nummer tjugotvå

Number Twenty-Two

Nummer tjugotvå

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were half way through the four references of ancient Israel, as the generation of “vipers” in the previous article. In Matthew, both John and Jesus label the Pharisees and Sadducees as the generation of vipers. John represents the beginning of a testing process that is identified when he taught that Jesus, who would follow him—would thoroughly purge His floor. Jesus added to the testing process of John, by including the judgment process, as He referenced the queen of Sheba and Nineveh. Judgment takes place in the fourth generation, and one class in the judgment manifests as serpents, for their father is the devil. Jesus added the issue of the fourth generation seeking a sign, when the sign was in plain sight.

Vi hade kommit halvvägs genom de fyra hänvisningarna till det forntida Israel, som generationen av ”huggormar”, i den föregående artikeln. I Matteus betecknar både Johannes och Jesus fariséerna och sadducéerna som generationen av huggormar. Johannes representerar början på en prövningsprocess, vilket framgår när han undervisade att Jesus, som skulle komma efter honom, grundligt skulle rensa sin tröskplats. Jesus fogade till Johannes prövningsprocess genom att innefatta domsprocessen, när han hänvisade till drottningen av Saba och Nineve. Domen äger rum i den fjärde generationen, och en klass i domen uppenbarar sig som ormar, ty deras fader är djävulen. Jesus tillade frågan om den fjärde generationen som söker ett tecken, när tecknet var fullt synligt.

In Matthew twenty-three the “woes” upon the Pharisees and Sadducees are set forth, and the process of testing and judgment is again associated with the final generation. Chapter twenty-two prepares the setting of the woes of chapter twenty-three.

I Matteus tjugotre framläggs ”ve-ropen” över fariséerna och sadducéerna, och prövningens och domens process förknippas åter med den sista generationen. Kapitel tjugotvå bereder bakgrunden till ve-ropen i kapitel tjugotre.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> När fariséerna var församlade, frågade Jesus dem och sade: Vad tänker ni om Kristus? vems son är han?

> They say unto him, The Son of David.

> De säger till honom: Davids Son.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> Han sade till dem: Hur kan då David i Anden kalla honom Herre och säga: Herren sade till min Herre: Sitt på min högra sida, till dess jag lägger dina fiender under dina fötter? Om nu David kallar honom Herre, hur kan han då vara hans son?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Och ingen kunde svara honom ett ord, och från den dagen vågade ingen längre ställa fler frågor till honom. Matteus 22:41–46.

When the door closed to any further interaction, Jesus then sets forth eight woes in the following chapter. In verse thirteen the woe is for shutting the doors to the kingdom of heaven. It is from Heaven’s doors that the latter rain is poured out. The eight woes are about those who profess to open the door which no man can open and close the door which no man can close. In vision, Sister White was shown those who did not follow Christ into the Most Holy Place sending their prayers to the empty holy place where Satan, pretending to be Christ, led them to believe everything was OK. They had re-opened the holy place, and closed the Most Holy Place.

När dörren stängdes för varje ytterligare samverkan, framlägger Jesus därefter åtta verop i följande kapitel. I vers tretton uttalas veropet över att stänga dörrarna till himmelriket. Det är från himlens dörrar som det sena regnet utgjuts. De åtta veropen gäller dem som säger sig öppna den dörr som ingen människa kan öppna och stänga den dörr som ingen människa kan stänga. I en syn visades syster White dem som inte följde Kristus in i det Allraheligaste, utan sände sina böner till den tomma helgedomens heliga avdelning, där Satan, som utgav sig för att vara Kristus, förledde dem att tro att allting var i sin ordning. De hade åter öppnat den heliga avdelningen och stängt det Allraheligaste.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> ”Många ser med fasa på judarnas handlingssätt när de förkastade och korsfäste Kristus; och när de läser berättelsen om hur skamligt han misshandlades, menar de att de älskar honom och att de inte skulle ha förnekat honom såsom Petrus gjorde eller korsfäst honom såsom judarna gjorde. Men Gud, som rannsakar allas hjärtan, har satt på prov den kärlek till Jesus som de bekände sig känna. Hela himlen följde med det djupaste intresse mottagandet av den första ängelns budskap. Men många som bekände sig älska Jesus och som fällde tårar när de läste berättelsen om korset, hånade de goda nyheterna om hans ankomst. I stället för att ta emot budskapet med glädje förklarade de att det var en villfarelse. De hatade dem som älskade hans tillkommelse och utestängde dem från församlingarna. De som förkastade det första budskapet kunde inte få gagn av det andra; inte heller fick de gagn av midnattsropet, som skulle bereda dem att genom tro gå in med Jesus i det allra heligaste i den himmelska helgedomen. Och genom att förkasta de två föregående budskapen har de så förmörkat sitt förstånd att de inte kan se något ljus i den tredje ängelns budskap, som visar vägen in i det allra heligaste. Jag såg att liksom judarna korsfäste Jesus, så hade de namnkristna kyrkorna korsfäst dessa budskap, och därför har de ingen kunskap om vägen in i det allra heligaste, och de kan inte få gagn av Jesu förbön där. Liksom judarna, som frambar sina gagnlösa offer, frambär de sina gagnlösa böner till den avdelning som Jesus har lämnat; och Satan, tillfredsställd över bedrägeriet, antar en religiös skepnad och leder dessa bekännande kristnas sinnen till sig själv, medan han verkar med sin makt, sina tecken och sina lögnens under för att fästa dem i sin snara.” Early Writings, 258–261.

Verse fourteen is a woe for devouring widows houses and long prayers. Verse fifteen’s woe is for making their converts twice as mush the children of hell as they were. Verses sixteen through twenty-two the wicked are swearing by the temple.

Vers fjorton är ett ve över att de förtär änkors hus och håller långa böner. Ve-ropet i vers femton gäller att de gör sina proselyter till dubbelt så mycket helvetets barn som de själva var. I verserna sexton till tjugotvå svär de onda vid templet.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> ”Detta är inte syster Whites ord, utan Herrens ord, och Hans budbärarinna har gett dem till mig för att jag skall ge dem till er. Gud uppmanar er att inte längre arbeta i strid med Honom. Mycken undervisning gavs beträffande män som gör anspråk på att vara kristna, medan de uppenbarar Satans egenskaper och i ande, ord och handling motverkar sanningens framåtskridande, och de följer sannerligen den väg på vilken Satan leder dem. I sitt hjärtas hårdhet har de tillägnat sig en auktoritet som på intet sätt tillhör dem och som de inte bör utöva. Den store Läraren säger: ’Jag skall omstörta, omstörta, omstörta.’ Människor säger i Battle Creek: ’Herrens tempel, Herrens tempel är vi’, men de använder främmande eld. Deras hjärtan är inte mjukgjorda och kuvade av Guds nåd.” Manuscript Releases, volym 13, 222.

In verse twenty-three and twenty-four the woe is for neglecting justice, mercy and faithfulness. Verses twenty-five and twenty-six is about the pretention of cleaning the outside of the cup, but not the inside.

I vers tjugotre och tjugofyra gäller veropet försummelsen av rättvisa, barmhärtighet och trofasthet. Vers tjugofem och tjugosex handlar om skenheligheten i att rengöra bägaren på utsidan, men inte på insidan.

> “‘We have this treasure,’ the apostle continued, ‘in earthen vessels, that the excellency of the power may be of God, and not of us.’ God could have proclaimed His truth through sinless angels, but this is not His plan. He chooses human beings, men compassed with infirmity, as instruments in the working out of His designs. The priceless treasure is placed in earthen vessels. Through men His blessings are to be conveyed to the world. Through them His glory is to shine forth into the darkness of sin.” Acts of the Apostles, 330.

> ”’Men denna skatt’, fortsatte aposteln, ’har vi i lerkärl, för att den överväldigande kraften skall vara från Gud och inte från oss.’ Gud kunde ha förkunnat sin sanning genom syndfria änglar, men detta är inte hans plan. Han väljer människor, män omgivna av svaghet, som redskap i förverkligandet av sina avsikter. Den ovärderliga skatten läggs i lerkärl. Genom människor skall hans välsignelser förmedlas till världen. Genom dem skall hans härlighet lysa fram i syndens mörker.” Apostlagärningarna, 330.

Then verses twenty-seven and twenty-eight identifies the wicked as whitewashed tombs, connecting with Shebna of Isaiah chapter twenty-two where Shebna was exalting in the wonderful tomb he was making, but would never be in, for God was to cast him out of His mouth into a far field. The far field is represented by the tomb of the lying prophet of Bethel that led the disobedient prophet to be buried in the same tomb. Then the eighth woe says:

Sedan identifierar vers tjugosju och tjugoåtta de ogudaktiga som vitkalkade gravar, i anknytning till Shebna i Jesaja kapitel tjugotvå, där Shebna upphöjde sig över den praktfulla grav han lät göra åt sig, men i vilken han aldrig skulle komma att ligga, ty Gud skulle kasta ut honom ur sin mun till ett avlägset fält. Det avlägsna fältet representeras av den lögnaktige profetens grav i Betel, vilken förledde den olydige profeten att bli begravd i samma grav. Sedan säger det åttonde ve-ropet:

> Woe unto you, scribes and Pharisees, hypocrites! because ye build the tombs of the prophets, and garnish the sepulchres of the righteous, And say, If we had been in the days of our fathers, we would not have been partakers with them in the blood of the prophets. Wherefore ye be witnesses unto yourselves, that ye are the children of them which killed the prophets. Fill ye up then the measure of your fathers.

> Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! Ty ni bygger profeternas gravar och smyckar de rättfärdigas gravmonument och säger: Om vi hade levt i våra fäders dagar, skulle vi inte ha varit delaktiga med dem i profeternas blod. Därför vittnar ni mot er själva, att ni är barn till dem som dödade profeterna. Fyll då på måttet av era fäder.

> Ye serpents, ye generation of vipers, how can ye escape the damnation of hell?

> Ni ormar, ni huggormars avföda, hur skall ni kunna undfly helvetets fördömelse?

> Wherefore, behold, I send unto you prophets, and wise men, and scribes: and some of them ye shall kill and crucify; and some of them shall ye scourge in your synagogues, and persecute them from city to city: That upon you may come all the righteous blood shed upon the earth, from the blood of righteous Abel unto the blood of Zacharias son of Barachias, whom ye slew between the temple and the altar.

> Därför, se, jag sänder till er profeter och visa män och skriftlärda; och några av dem skall ni döda och korsfästa, och några av dem skall ni gissla i era synagogor och förfölja från stad till stad, för att över er må komma allt det rättfärdiga blod som har utgjutits på jorden, från den rättfärdige Abels blod ända till blodet av Sakarias, Barakias son, honom som ni dödade mellan templet och altaret.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation. Matthew 23:29–36.

> Sannerligen säger jag er: Allt detta skall komma över detta släkte. Matteus 23:29–36.

The serpents, who are the generation of vipers, are being judged in the passage. In the passage the judgment is not based upon the witnesses of the queen of Sheba and Ninevah, but by the blood of Abel to Zacharias. The fourth generation, who are vipers are judged by two witnesses from the external history of ancient Israel and two witnesses from the internal history of ancient Israel. Luke chapter three is the final of the four references to the vipers of the fourth and final generation and it is simply a parallel to Matthew chapter three. Four references that identify that during the final judgment of the house of God, during the fourth generation, one class will manifest their characters, as a sons and daughters of Satan, and the other class, as the sons and daughters of God. The testing process that begins the separation begins when the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant lifts up his voice in the wilderness.

Ormarna, som är huggormars avföda, blir dömda i avsnittet. I avsnittet grundas domen inte på drottningen av Saba och Nineves vittnesbörd, utan på Abels blod ända till Sakarias. Det fjärde släktledet, som är huggormar, döms genom två vittnen från det forntida Israels yttre historia och två vittnen från det forntida Israels inre historia. Lukas kapitel tre är den sista av de fyra hänvisningarna till huggormarna i det fjärde och sista släktledet, och det är helt enkelt en parallell till Matteus kapitel tre. Fyra hänvisningar som visar att under den slutliga domen över Guds hus, under det fjärde släktledet, kommer den ena klassen att uppenbara sina karaktärer såsom Satans söner och döttrar, och den andra klassen såsom Guds söner och döttrar. Den prövningsprocess som inleder åtskillnaden börjar när den budbärare som bereder väg för förbundets Budbärare höjer sin röst i öknen.

In the sacred weave of Scripture, names are not mere labels but whispered prophecies—second songs sung beneath history’s surface, revealing the heart of redemption. When the meanings of the descendants from Adam to Noah are organized into a statement, it produces a message that corresponds to the history represented by the genealogy. Adam means “man,” and Seth means “appointed.” Enosh means “mortal” (subject to death), and Kenan means “sorrow.” Through “the praise/blessing of God” (Mahalalel), Heaven would “come down” (Jared). Heaven came down as the “dedicated or anointed one” (Enoch), who proclaimed the judgment message through his son Methuselah (“when he dies, it shall be sent”). His death would be the climax of a “powerful” outpouring of the Holy Spirit, represented by Lamech (breath) joining Methuselah as the Midnight Cry joined the second angel. Methuselah was the second angel and Lamech the Midnight Cry that climaxed at the flood of Noah.

I Skriftens heliga väv är namn inte blott benämningar utan viskade profetior—andra sånger sjungna under historiens yta, som uppenbarar återlösningens hjärta. När betydelserna av ättlingarna från Adam till Noa ordnas till ett påstående, frambringar det ett budskap som motsvarar den historia som släktregistret representerar. Adam betyder ”människa”, och Set betyder ”utsedd”. Enos betyder ”dödlig” (underkastad döden), och Kenan betyder ”sorg”. Genom ”Guds lov/prisning” (Mahalalel) skulle himlen ”komma ner” (Jared). Himlen kom ner som den ”invigde eller smorde” (Enok), som förkunnade domsbudskapet genom sin son Metusela (”när han dör, skall det sändas”). Hans död skulle vara höjdpunkten i ett ”mäktigt” utgjutande av den Helige Ande, representerat av Lemek (ande) som förenades med Metusela såsom midnattsropet förenades med den andre ängeln. Metusela var den andre ängeln och Lemek midnattsropet som kulminerade i Noas flod.

Distilled further, the names declare: “Man was appointed mortal, subject to sorrow and death, in consequence of the first Adam; but through the blessing of God, Christ dedicated Himself to come down, proclaiming judgment through His death on the cross, which followed by the powerful outpouring of the Holy Spirit.”

Ytterligare destillerat förkunnar namnen: ”Människan blev bestämd att vara dödlig, underkastad sorg och död, till följd av den förste Adam; men genom Guds välsignelse helgade Kristus sig själv att komma ned och förkunna dom genom sin död på korset, vilken följdes av den kraftfulla utgjutelsen av den Helige Ande.”

These ten names encapsulate the gospel message while tracing earth’s history from creation to the latter rain, culminating in the Second Coming. This symbolism, hidden in the names finds its counterpart in Revelation. Genesis presents the alpha genealogy, and Revelation 7’s 144,000 presents the omega fulfillment in the sealed remnant.

Dessa tio namn sammanfattar evangeliets budskap samtidigt som de tecknar jordens historia från skapelsen till det sena regnet och kulminerar i den andra ankomsten. Denna symbolik, dold i namnen, finner sin motsvarighet i Uppenbarelseboken. Första Moseboken framställer alfa-genealogin, och de 144 000 i Uppenbarelseboken 7 framställer omega-uppfyllelsen i den beseglade kvarlevan.

Judah means “praise,” Reuben means “behold, a son,” Gad means “good fortune/troop,” Asher means “happy/blessed,” and Naphtali means “wrestling.” Manasseh means “causing to forget,” Simeon means “hearing,” Levi means “joined/attached,” Issachar means “reward,” Zebulun means “honor/dwelling,” Joseph means “increase,” and Benjamin means “son of the right hand.”

Juda betyder ”lovprisning”, Ruben betyder ”se, en son”, Gad betyder ”lycka/härskara”, Asher betyder ”lycklig/välsignad” och Naftali betyder ”kamp”. Manasse betyder ”den som får att glömma”, Simeon betyder ”hörande”, Levi betyder ”förenad/fäst”, Isaskar betyder ”lön”, Sebulon betyder ”ära/boning”, Josef betyder ”ökning” och Benjamin betyder ”högra handens son”.

Those who follow the Lion of the tribe of Judah are the sons of God, blessed with good fortune as they pass through a testing process of wrestling with God as Jacob did. Through this struggle, their sins are forgotten in the sanctification process produced by hearing God’s Word, which in turns attaches them to Christ in a covenant relationship. Their reward is to dwell honorably with Christ on His throne, seated in heavenly places as God uses them to increase His kingdom—calling the great multitude out of Babylon as sons of His right hand.

De som följer Lejonet av Juda stam är Guds söner, välsignade med god lycka medan de går igenom en prövningsprocess av kamp med Gud, såsom Jakob gjorde. Genom denna kamp blir deras synder bortglömda i den helgelseprocess som frambringas genom att höra Guds Ord, vilken i sin tur förenar dem med Kristus i ett förbundsförhållande. Deras belöning är att hedervärt få bo med Kristus på hans tron, sittande i den himmelska världen medan Gud använder dem till att utvidga sitt rike — genom att kalla den stora skaran ut ur Babylon som söner av hans högra hand.

The six sons of Leah were Rueben, Judah, Simeon, Levi, Issachar and Zebulun. Her maid Zilpah, whose names means “a fragrant dropping,” had two sons—Gad and Asher. The two sons of Rachel were Joseph and Benjamin. Rachel’s maid Bilhah means “shy or timid” and her sons were Dan and Naphtali. Prophetically the genealogy here provides several lines to consider. Unlike the alpha and ten generations in Genesis chapter five, the omega has twelve descendants, with its own specific prophetic variables. In the one hundred and forty-four thousand, Dan is not mentioned and Manasseh replaced his brother Ephraim.

Leas sex söner var Ruben, Juda, Simeon, Levi, Isaskar och Sebulon. Hennes tjänstekvinna Silpa, vars namn betyder ”en välluktande droppe”, hade två söner — Gad och Aser. Rakels två söner var Josef och Benjamin. Rakels tjänstekvinna Bilha betyder ”blyg eller skygg”, och hennes söner var Dan och Naftali. Profetiskt sett erbjuder släkttavlan här flera linjer att beakta. Till skillnad från alfa och de tio generationerna i Första Mosebokens femte kapitel har omega tolv ättlingar, med sina egna särskilda profetiska variabler. Bland de etthundrafyrtiofyratusen nämns Dan inte, och Manasse ersatte sin bror Efraim.

Genesis’ alpha genealogy aligns with Revelation’s omega genealogy, for Genesis identifies Christ’s divine work in salvation, and Revelation identifies those who in the omega fulfillment of that alpha prophecy, perfectly fulfill the very promise and prophecy set forth in the alpha prophecy.

Första Mosebokens alfa-släktregister överensstämmer med Uppenbarelsebokens omega-släktregister, ty Första Moseboken identifierar Kristi gudomliga verk i frälsningen, och Uppenbarelseboken identifierar dem som, i omegauppfyllelsen av denna alfa-profetia, fullkomligt uppfyller just det löfte och den profetia som framläggs i alfa-profetian.

The application of these two lines is often done by the theologians, but never with the perspective of line upon line methodology. The two genealogies in Genesis and Revelation provide two witnesses that God speaks at a secondary level. One language is the written testimony as it is recorded, and a secondary line within that testimony is set forth at a symbolic level. The theologians typically go no further than the surface observations about the message conveyed through the meanings of names in Genesis and Revelation. They treat what they see as a novelty that speaks more about their own human wisdom, as evidenced to by their sanctimonious ability to see the metaphor within the meanings of the names. They never see the message set forth in the twelve sons of Ishmael. They don’t see correctly the genealogies of Jesus in Matthew and Luke. They don’t see the genealogies of the last seven kings of Judah, and the last seven kings of Israel, the first seven kings of Judah or the first seven kings of Israel.

Tillämpningen av dessa två linjer görs ofta av teologerna, men aldrig utifrån perspektivet av metodiken rad på rad. De två släkttavlorna i Första Moseboken och Uppenbarelseboken utgör två vittnen om att Gud talar på en sekundär nivå. Det ena språket är det skrivna vittnesbördet såsom det är nedtecknat, och en sekundär linje inom detta vittnesbörd framläggs på en symbolisk nivå. Teologerna går vanligen inte längre än till yttre iakttagelser om det budskap som förmedlas genom betydelsen av namnen i Första Moseboken och Uppenbarelseboken. De behandlar det de ser som en kuriositet som säger mer om deras egen mänskliga visdom, vilket framgår av deras skenheliga förmåga att urskilja metaforen i namnens betydelser. De ser aldrig det budskap som framläggs i Ismaels tolv söner. De ser inte Jesu släkttavlor i Matteus och Lukas på rätt sätt. De ser inte släkttavlorna för Juda sista sju kungar och Israels sista sju kungar, eller Judas första sju kungar eller Israels första sju kungar.

When I am saying they don’t see, I mean if you ask Google if there are teachings about these genealogies, the answer is “yes,” to Genesis’s Adam to Noah, and “yes” to the one hundred and forty-four thousand. But do they apply the ten descendants of Abram in Genesis eleven in this fashion? No. Do they apply the genealogy of Cain and the genealogy of Seth? Yes, but so far from the actual meaning, that it is as if they are on another subject. They no doubt address the genealogies of Christ in Matthew and Luke, but once again, they miss the mark by a mile. Why does that matter, you ask? Because I intend to give an overview of these prophetic lines of genealogies, and I want to be clear from the outset that I am trying to identify the significance of the fourth generation as a symbol of biblical prophecy. The overview of these genealogies will help in that regard, but it would be negligence on anyone’s part, if they thought the simple summary of these things which shall follow, is all there is to understand about these lines of genealogies.

När jag säger att de inte ser, menar jag att om man frågar Google om det finns undervisning om dessa släkttavlor, så är svaret ”ja” beträffande Första Mosebokens Adam till Noa, och ”ja” beträffande de etthundrafyrtiofyra tusen. Men tillämpar de Abrams tio efterkommande i Första Moseboken kapitel elva på detta sätt? Nej. Tillämpar de Kains släktlinje och Sets släktlinje? Ja, men så långt från den verkliga innebörden att det är som om de talade om ett helt annat ämne. De behandlar utan tvivel Kristi släkttavlor i Matteus och Lukas, men än en gång missar de målet med bred marginal. Varför spelar det någon roll, frågar du? Därför att jag avser att ge en översikt över dessa profetiska släktlinjer, och jag vill redan från början vara tydlig med att jag försöker identifiera betydelsen av det fjärde ledet som en symbol i den bibliska profetian. Översikten över dessa släkttavlor kommer att vara till hjälp i det avseendet, men det vore försumlighet från vem det än må vara om någon skulle tro att den enkla sammanfattningen av det som följer är allt som finns att förstå om dessa släktlinjer.

After the genealogy of Adam to Noah, we find two lines of genealogies in chapters four and five of Genesis. Those two lines are represented by the descendants of Cain and the descendants of Seth. Unlike the genealogy of Adam to Noah which represented ten descendants, the line of Seth and Cain both identify eight descendants. For this reason, they are to be treated as two periods of four. Seth and Cain are covenant symbols, and Cain represents those who in Isaiah twenty-eight and twenty-nine, make a covenant of death, that is to be disannulled at the overflowing scourge. They are those who build their houses upon sand. Those who build upon the Rock, make a covenant of life as represented in first Peter, chapter two as those who have tasted that the Lord is good, and are the “chosen generation.” The “many” build upon the sand, but “few” are chosen.

Efter Adams till Noas släkttavla finner vi två släktlinjer i Första Mosebokens fjärde och femte kapitel. Dessa två linjer representeras av Kains efterkommande och Sets efterkommande. Till skillnad från släkttavlan från Adam till Noa, som omfattade tio efterkommande, anger både Sets och Kains linje åtta efterkommande. Av denna anledning skall de behandlas som två perioder om fyra. Set och Kain är förbundssymboler, och Kain representerar dem som i Jesaja tjugoåtta och tjugonio sluter ett dödsförbund, vilket skall omintetgöras vid den översvämmande gisseln. De är sådana som bygger sina hus på sand. De som bygger på Klippan sluter ett livsförbund, såsom det framställs i Första Petrusbrevet, kapitel två, som dem som har smakat att Herren är god och är det ”utvalda släktet”. De ”många” bygger på sanden, men ”få” är utvalda.

Cain’s genealogy is a rebellious chord in the symphony of names, for the names represent human glory that is vain, leading to aimless wandering, after being smitten by heaven. Disregarding the warning Cain’s line professes a false divinity, cloaked in vengeful human power, represented by the arts of humanity, that forges an iron culture; beautiful, but violent, and barren of hope. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Cain that is derived from the names.

Kains släktregister är en upprorisk ackordklang i namnens symfoni, ty namnen representerar mänsklig härlighet som är fåfäng, ledande till planlöst irrande efter att ha blivit slagen av himlen. Utan att ta varningen i akt bekänner Kains släktlinje en falsk gudomlighet, höljd i hämnande mänsklig makt, representerad av mänsklighetens konster, vilken smider en järnkultur; skön, men våldsam och utan hopp. Detta sista påstående är en översikt över budskapet i Kains åtta generationer, sådant det härleds ur namnen.

Seth’s line answers Cain’s line with grace. In the human frailty that has been appointed to mankind, those who call on God will have their sorrow turned to praise as heaven descends. Faithfully walking the path that rises to glory, during a probationary period, until the cry of “hope,” brings rest, through waters of deliverance. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Seth that is derived from the names.

Sets släktlinje svarar Kains släktlinje med nåd. I den mänskliga svaghet som har blivit människan tilldelad skall de som åkallar Gud få sin sorg förvandlad till lovprisning när himlen stiger ner. Genom att troget vandra den stig som leder upp till härligheten, under en prövotid, till dess ropet om ”hopp” ljuder, kommer vila genom befrielsens vatten. Detta sista påstående är en översikt av budskapet i Sets åtta generationer, sådant det härleds ur namnen.

The reason for dividing the eight generations into two sets of four generations is established in the first step of the covenant, when the prophecy of bondage in Egypt is identified as 400 years and also that the 400 years, would end in the fourth generation. When Paul’s testimony is incorporated into the alpha covenant prophecy, it produces two periods of 215 years that were made up of four generations in each period. The eight generations, in the 430 years represents two periods of 215 years. The first period is represented by the good Pharaoh who knew Joseph. 215 years later, there was a new Pharaoh, that knew not Joseph. Then the next set of four generations began.

Anledningen till att de åtta generationerna delas in i två grupper om fyra generationer fastställs i förbundets första steg, när profetian om träldomen i Egypten anges vara 400 år och även att de 400 åren skulle sluta i den fjärde generationen. När Paulus vittnesbörd införlivas i alfaförbundets profetia, frambringar det två perioder om 215 år, där varje period bestod av fyra generationer. De åtta generationerna i de 430 åren representerar två perioder om 215 år. Den första perioden representeras av den gode farao som kände Josef. 215 år senare fanns en ny farao, som inte kände Josef. Därefter började nästa grupp om fyra generationer.

Eight generations divided equally into two periods, distinctly marked as its own period of four generations, upholds applying the eight generations of Cain and of Seth in the same fashion. When that application is made, you have Seth’s eight generations aligned with Cain’s eight generations. Cain represents the many who receive the mark of the beast, and Seth represents the few who receive the seal of God. Cain is the sign of humanity, and Seth is the sign of humanity combined with Divinity in the context of the covenant of Noah, whereas; the line of Joseph and Moses is in the context of the covenant of Abram.

Åtta släktled, jämnt fördelade på två tidsperioder och tydligt utmärkta som en egen period om fyra släktled, bekräftar att Kains och Sets åtta släktled skall tillämpas på samma sätt. När denna tillämpning görs, står Sets åtta släktled i linje med Kains åtta släktled. Kain representerar de många som tar emot vilddjurets märke, och Set representerar de få som tar emot Guds sigill. Kain är mänsklighetens tecken, och Set är tecknet på mänskligheten förenad med Gudomligheten inom ramen för Noas förbund, medan Josefs och Moses släktlinje står inom ramen för Abrams förbund.

Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word. An application of a genealogy that is not taken up by the theologians, is the genealogy of Ishmael, the symbol of Islam.

Sedan, i kapitel elva, framställs det utvalda folkets släkttavla genom tio namn från Sem till Abram. Kapitel elva är berättelsen om Babels torn, men också det utvalda folkets släkttavla, såsom den representeras av Abraham. Kapitel elva introducerar ett utvalt folk som skulle träda in i ett trefaldigt förbund med Gud. Det tredje och slutliga steget var Isaks offer i kapitel tjugotvå. Kapitel ”elva” är den alfa början och kapitel ”tjugotvå” är det omega slutet. Den tro som krävs för att höra Guds röst i namnens betydelse är inte annorlunda än den tro som krävs för att höra Hans röst i numreringen av Hans Ord. En tillämpning av en släkttavla som inte tas upp av teologerna är Ismaels släkttavla, symbolen för islam.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> Och detta är namnen på Ismaels söner, efter deras namn, enligt deras släkttavlor: Ismaels förstfödde, Nebajot, och Kedar och Adbeel och Mibsam, och Mishma och Duma och Massa, Hadar och Tema, Jetur, Nafish och Kedma. Dessa är Ismaels söner, och detta är deras namn, efter deras städer och efter deras lägerplatser; tolv furstar efter sina folk. 1 Moseboken 25:13–16.

When the definitions of these twelve names are set forth into a statement, it reads as, “Prophetically the descendants of Ishmael are a fruitful dark-skinned people that are renowned as warriors, but are grieved historically and prophetically on August 11, 1840 and thereafter on September 11, 2001. They are called the children of the east in biblical history. They originated from Arabia where the fragrant spices employed in the Hebrew sanctuary services are grown. The word “assassins” is derived from Islamic history and represents death that is brought about in silence. In the time of the Crusades Islam enclosed, encircled and besieged Catholic Europe, but their subsequent restraint marked the arrival of the refreshing of 1840 through 1844, and also from 9/11 through to the Sunday law crisis. The definitions of the twelve names of Ishmael’s sons are all represented in the previous statement by the bold-faced type.

När definitionerna av dessa tolv namn sammanställs till ett påstående, lyder det så: ”Profetiskt sett är Ismaels efterkommande ett fruktbart mörkhyat folk, ryktbart såsom krigare, men historiskt och profetiskt bedrövat den 11 augusti 1840 och därefter den 11 september 2001. De kallas österns barn i den bibliska historien. De härstammade från Arabien, där de väldoftande kryddor som användes i den hebreiska helgedomstjänsten växer. Ordet ”assassiner” härstammar från islamisk historia och representerar död som åstadkoms i tystnad. Under korstågens tid inneslöt, omringade och belägrade islam det katolska Europa, men deras efterföljande återhållsamhet markerade ankomsten av vederkvickelsen 1840 till 1844, och även från 11/9 fram till söndagslagskrisen. Definitionerna av de tolv namnen på Ismaels söner återges alla i föregående påstående genom den fetstilta texten.

The twelve names of the line of Ishmael represent thirteen, if you include Ishmael on the list. Thirteen is the symbolic number of “rebellion,” which is what Hagar did, that brought about Abraham allowing Hagar and Ishmael to be cast out. Paul uses that incident to describe the casting out of ancient Israel as God’s covenant people, at the same time that He was establishing a covenant with His Christian bride.

De tolv namnen i Ismaels släktlinje utgör tretton, om man räknar med Ismael i förteckningen. Tretton är det symboliska talet för ”uppror”, vilket är vad Hagar gjorde, och detta ledde till att Abraham tillät att Hagar och Ismael drevs bort. Paulus använder denna händelse för att beskriva hur det forntida Israel blev förkastat som Guds förbundsfolk, samtidigt som Han upprättade ett förbund med Sin kristna brud.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–31.

> Ty det är skrivet att Abraham hade två söner, den ene med en slavkvinna, den andre med en fri kvinna. Men han som var av slavkvinnan var född efter köttet; men han som var av den fria kvinnan var född genom löftet. Detta har en allegorisk betydelse: dessa kvinnor är de två förbundena; det ena från berget Sinai, vilket föder till träldom, och detta är Hagar. Ty Hagar är berget Sinai i Arabien och motsvarar det nuvarande Jerusalem, och hon är i träldom tillsammans med sina barn. Men det Jerusalem som är där ovan är fritt, och det är moder till oss alla. Ty det är skrivet: Gläd dig, du ofruktsamma som inte föder; brist ut i jubel och ropa, du som inte har födslovåndor; ty den ensamma har många fler barn än hon som har en man. Och vi, bröder, är löftets barn, såsom Isak var. Men liksom då han som var född efter köttet förföljde honom som var född efter Anden, så är det också nu. Men vad säger Skriften? Driv ut slavkvinnan och hennes son; ty slavkvinnans son skall inte ärva tillsammans med den fria kvinnans son. Alltså, bröder, är vi inte slavkvinnans barn utan den fria kvinnans. Galaterbrevet 4:22–31.

Ishmael is a symbol of Islam, and Hagar, Ishmael’s mother is the symbol of the church of the covenant of death. Isaac is a symbol of Christianity, and Sarah is the symbol of the church of the covenant of life. For this reason, Ishmael had twelve sons, for twelve is a symbol of God’s covenant people, and Islam is a counterfeit of God’s covenant people.

Ismael är en symbol för islam, och Hagar, Ismaels mor, är en symbol för den församling som hör till dödens förbund. Isak är en symbol för kristendomen, och Sara är en symbol för den församling som hör till livets förbund. Av denna anledning hade Ismael tolv söner, ty tolv är en symbol för Guds förbundsfolk, och islam är en förfalskning av Guds förbundsfolk.

There are two genealogies for Christ in the gospels. One in Matthew and another in Luke.

Det finns två släkttavlor för Kristus i evangelierna. Den ena i Matteus och den andra i Lukas.

> And Jacob begat Joseph the husband of Mary, of whom was born Jesus, who is called Christ. So all the generations from Abraham to David are fourteen generations; and from David until the carrying away into Babylon are fourteen generations; and from the carrying away into Babylon unto Christ are fourteen generations. Now the birth of Jesus Christ was on this wise: When as his mother Mary was espoused to Joseph, before they came together, she was found with child of the Holy Ghost. Matthew 1:16–18.

> Och Jakob födde Josef, Marias man; av henne föddes Jesus, som kallas Kristus. Så är alla släktleden från Abraham till David fjorton led; och från David till bortförandet till Babylon fjorton led; och från bortförandet till Babylon till Kristus fjorton led. Med Jesu Kristi födelse förhöll det sig så: När hans mor Maria var trolovad med Josef, visade det sig, innan de hade kommit tillsammans, att hon var havande genom den helige Ande. Matteus 1:16–18.

Matthew’s genealogy identifies three equal periods of fourteen which make up one period of forty-two. Christ is the omega of covenant history in relation to Moses as the alpha of covenant history. Moses prophesies that Christ would be “like unto himself.” Moses had three periods of forty years in his one-hundred-and-twenty-year life. Each forty-year period of Moses’ life, when placed line upon line, concludes at Kadesh, a symbol of 1863 and the Sunday law. Christ’s three periods end at David, the captivity in Babylon and Christ confirming the covenant with His blood at the cross. David represents the lifting up of the church triumphant at the Sunday law, and the second line identifies the foolish virgins being carried to Babylon, at the Sunday law. The third period ends at the cross, which once again, typifies the Sunday law where Christ confirms Abraham’s covenant with the one hundred and forty-four thousand and Noah’s covenant with the great multitude.

Matteus släkttavla identifierar tre lika perioder om fjorton, vilka tillsammans utgör en period om fyrtiotvå. Kristus är förbundshistoriens omega i förhållande till Mose som förbundshistoriens alfa. Mose profeterar att Kristus skulle vara ”lik honom själv”. Mose hade tre perioder om fyrtio år i sitt etthundratjugoåriga liv. Varje fyrtioårsperiod i Moses liv, när den ställs rad på rad, slutar vid Kadesh, en symbol för 1863 och söndagslagen. Kristi tre perioder slutar vid David, fångenskapen i Babylon och Kristi bekräftelse av förbundet med sitt blod på korset. David representerar upplyftandet av den triumferande kyrkan vid söndagslagen, och den andra linjen identifierar de oförståndiga jungfrurna som förs bort till Babylon vid söndagslagen. Den tredje perioden slutar vid korset, vilket återigen är en förebild för söndagslagen, där Kristus bekräftar Abrahams förbund med de etthundrafyrtiofyra tusen och Noas förbund med den stora skaran.

What can be understood when these two lines are laid over the top of one another is amazing. Moses’ one hundred and twenty years connects with Noah’s 120 years, and Christ’s forty-two generations connects with the antichrist reigning for forty-two symbolic months at the Sunday law.

Det som kan förstås när dessa två linjer läggs över varandra är häpnadsväckande. Moses etthundratjugo år sammanbinder sig med Noas 120 år, och Kristi fyrtiotvå generationer sammanbinder sig med antikrist som regerar i fyrtiotvå symboliska månader vid söndagslagen.

> And the Lord said, My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years. Genesis 6:3.

> Och Herren sade: Min Ande skall inte för alltid bli kvar i människan, eftersom också hon är kött; men hennes tid skall vara etthundratjugo år. 1 Moseboken 6:3.

Along with the genealogy of Matthew, which emphasizes the covenant of Abraham, the genealogy of Christ, as set forth by Luke goes all the way to creation, thus emphasizing the covenant of life that Adam broke in Eden. Luke’s genealogy begins with Jesus, and goes backward through His genealogy all the way to Adam, who is identified as the son of God. The line ends with the perfect second Adam, and it begins with the perfect first Adam. From the first Adam unto the second Adam is set forth as 77 generations.

Tillsammans med Matteus släkttavla, som betonar Abrahams förbund, går Kristi släkttavla, sådan den framställs av Lukas, hela vägen tillbaka till skapelsen och betonar därmed livets förbund som Adam bröt i Eden. Lukas släkttavla börjar med Jesus och går bakåt genom hans släktled hela vägen till Adam, som betecknas som Guds son. Släktlinjen slutar med den fullkomlige andre Adam, och den börjar med den fullkomlige förste Adam. Från den förste Adam till den andre Adam framställs det som 77 generationer.

The genealogies of Scripture represent lines of truth. We have just identified several that far exceed the necessary witnesses needed to establish a truth. The genealogical lines contain the voice of historical fulfillments and future predictions, and they contain the voice of Palmoni, the Wonderful Numberer of secrets, as the numerical enigmas which were placed within the lines provide a second voice. Those two voices are heard with another third voice, the voice of the Wonderful Linguist, who created and controls all things, including the names of people, places and things.

Skriftens släktregister representerar sanningens linjer. Vi har just identifierat flera som vida överstiger det antal vittnen som erfordras för att fastställa en sanning. De genealogiska linjerna bär den historiska uppfyllelsens och de framtida förutsägelsernas röst, och de bär Palmonis röst, hemligheternas underbare räknare, i det att de numeriska gåtor som har inlagts i dessa linjer utgör en andra röst. Dessa två röster hörs tillsammans med ännu en tredje röst, den underbare lingvistens röst, han som skapade och råder över allting, däribland namn på människor, platser och ting.

When John turned to see the voice behind him, it was as the voice of many waters, and when Daniel had the same vision, His voice was the voice of a multitude. The surface message of the Scriptures, as well as the names found with the message, and also the numbering within the message are three voices in one passage. When you take a line with the three voices and lay it over the top of a parallel line, three voices become many voices.

När Johannes vände sig om för att se rösten bakom sig, var den såsom dånet av många vatten, och när Daniel hade samma syn, var hans röst såsom en folkskaras röst. Skrifternas yttre budskap, liksom namnen som återfinns i budskapet, och även talordningen i budskapet, är tre röster i ett och samma avsnitt. När man tar en rad med de tre rösterna och lägger den ovanpå en parallell rad, blir tre röster till många röster.

> And a voice came out of the throne, saying, Praise our God, all ye his servants, and ye that fear him, both small and great. And I heard as it were the voice of a great multitude, and as the voice of many waters, and as the voice of mighty thunderings, saying, Alleluia: for the Lord God omnipotent reigneth. Revelation 19:5, 6.

> Och en röst utgick från tronen och sade: Prisa vår Gud, alla ni hans tjänare, ni som fruktar honom, både små och stora. Och jag hörde liksom rösten av en stor skara och liksom rösten av många vatten och liksom rösten av starka åskdunder, som sade: Halleluja! Ty Herren Gud, den Allsmäktige, regerar. Uppenbarelseboken 19:5, 6.

Some of the most significant genealogies are found in the kings of Israel. The first seven kings of Israel, the northern kingdom, end with Ahab, Jezebel and Elijah, thus representing the Sunday law. The line of the last seven kings of the northern tribes, begins at the Sunday law and ends at the close of human probation, when Michael stands up in Daniel 12. The first seven kings of Judah illustrate the history from the Sunday law until Michael stands up, and the last seven kings identify the history that leads to the Sunday law. Two genealogical lines, both possessing an alpha history and an omega history. The alpha history is the period of 9/11 unto the Sunday law, and the omega period is the Sunday law until the close of probation. The first seven kings of Israel, align with the last seven kings of Judah; and the last seven kings of Israel, align with the first seven kings of Judah.

Några av de mest betydelsefulla släktregistren återfinns hos Israels kungar. De första sju kungarna i Israel, det norra riket, avslutas med Ahab, Isebel och Elia och representerar således söndagslagen. Linjen av de sista sju kungarna över de norra stammarna börjar vid söndagslagen och slutar vid den mänskliga nådatidens slut, när Mikael träder upp i Daniel 12. De första sju kungarna i Juda åskådliggör historien från söndagslagen tills Mikael träder upp, och de sista sju kungarna identifierar den historia som leder fram till söndagslagen. Två genealogiska linjer, båda med en alfa-historia och en omega-historia. Alfa-historien är perioden från 9/11 till söndagslagen, och omega-perioden är från söndagslagen till nådatidens slut. De första sju kungarna i Israel svarar mot de sista sju kungarna i Juda, och de sista sju kungarna i Israel svarar mot de första sju kungarna i Juda.

We will continue in the next article.

Vi kommer att fortsätta i nästa artikel.

> “Be Steadfast Unto the End

> ”Var ståndaktiga ända till slutet”

> “[Revelation 1:1, 2, quoted.] The whole Bible is a revelation; for all revelation to men comes through Christ, and all centers in him. God has spoken unto us by His Son, whose we are by creation and by redemption. Christ came to John exiled on the Isle of Patmos to give him the truth for these last days, to show him that which must shortly come to pass. Jesus Christ is the great trustee of divine revelation. It is through him that we have a knowledge of what we are to look for in the closing scenes of this earth’s history. God gave this revelation to Christ, and Christ communicated the same to John.

> ”[Uppenbarelseboken 1:1, 2, citerat.] Hela Bibeln är en uppenbarelse; ty all uppenbarelse till människor kommer genom Kristus, och allt har sitt centrum i honom. Gud har talat till oss genom sin Son, vilkas vi är genom skapelsen och genom återlösningen. Kristus kom till Johannes, förvisad på ön Patmos, för att ge honom sanningen för dessa sista dagar, för att visa honom det som snart måste ske. Jesus Kristus är den store förvaltaren av den gudomliga uppenbarelsen. Det är genom honom som vi har kunskap om vad vi skall se efter i de avslutande scenerna av denna jords historia. Gud gav denna uppenbarelse åt Kristus, och Kristus meddelade den åt Johannes.

> “John, the beloved disciple, was the one chosen to receive this revelation. He was the last survivor of the first chosen disciples. Under the New Testament dispensation he was honored as the prophet Daniel was honored under the Old Testament dispensation.

> ”Johannes, den älskade lärjungen, var den som utvaldes att motta denna uppenbarelse. Han var den siste överlevande av de först utvalda lärjungarna. Under det nytestamentliga hushållandet hedrades han såsom profeten Daniel hedrades under det gammaltestamentliga hushållandet.

> “The instruction to be communicated to John was so important that Christ came from heaven to give it to His servant, telling him to send it to the churches. This instruction is to be the object of our careful and prayerful study; for we are living in a time when men who are not under the teaching of the Holy Spirit will bring in false theories. These men have been standing in high places, and they have ambitious projects to carry out. They seek to exalt themselves, and to revolutionize the whole showing of things. God has given us special instruction to guard us against such ones. He bade John write in a book that which should take place in the closing scenes of this earth’s history.

> Den undervisning som skulle meddelas Johannes var så viktig att Kristus kom från himlen för att ge den åt sin tjänare och befallde honom att sända den till församlingarna. Denna undervisning skall vara föremål för vårt omsorgsfulla och bedjande studium; ty vi lever i en tid då människor som inte står under den Helige Andes undervisning kommer att införa falska teorier. Dessa män har stått på höga poster, och de har äregiriga planer att genomföra. De söker upphöja sig själva och att omvälva hela sakernas ordning. Gud har gett oss särskild undervisning för att skydda oss mot sådana. Han befallde Johannes att skriva i en bok det som skulle ske i avslutningsscenerna av denna jords historia.

> “After the passing of the time, God entrusted to His faithful followers the precious principles of present truth. These principles were not given to those who had had no part in the giving of the first and second angel’s messages. They were given to the workers who had had a part in the cause from the beginning.

> ”Efter tidens förlopp anförtrodde Gud åt sina trogna efterföljare den dyrbara nutidssanningens principer. Dessa principer gavs inte åt dem som inte hade haft någon del i förkunnandet av den förste och den andre ängelns budskap. De gavs åt de arbetare som hade haft del i verket från begynnelsen.

> “Those who passed through these experiences are to be as firm as a rock to the principles that have made us Seventh-day Adventists. They are to be workers together with God, binding up the testimony and sealing the law among His disciples. Those who took part in the establishment of our work upon a foundation of Bible truth, those who know the waymarks that have pointed out the right path, are to be regarded as workers of the highest value. They can speak from personal experience regarding the truths entrusted to them. These men are not to permit their faith to be changed to infidelity; they are not to permit the banner of the third angel to be taken from their hands. They are to hold the beginning of their confidence firm unto the end.

> ”De som har genomgått dessa erfarenheter skall stå fasta som en klippa vid de principer som har gjort oss till sjundedagsadventister. De skall vara Guds medarbetare och binda samman vittnesbördet och försegla lagen bland Hans lärjungar. De som tog del i grundläggandet av vårt verk på en grund av Bibelns sanning, de som känner kännemärkena som har utvisat den rätta vägen, skall betraktas som arbetare av högsta värde. De kan tala utifrån personlig erfarenhet om de sanningar som har anförtrotts dem. Dessa män får inte tillåta att deras tro förändras till otro; de får inte tillåta att den tredje ängelns banér tas ur deras händer. De skall hålla fast vid begynnelsen av sin tillförsikt ända till slutet.

> “The Lord has declared that the history of the past shall be rehearsed as we enter upon the closing work. Every truth that He has given for these last days is to be proclaimed to the world. Every pillar that He has established is to be strengthened. We cannot now step off the foundation that God has established. We cannot now enter into any new organization; for this would mean apostasy from the truth.

> ”Herren har förklarat att den gångna historien skall återges när vi går in i det avslutande verket. Varje sanning som han har gett för dessa sista dagar skall förkunnas för världen. Varje grundpelare som han har upprättat skall befästas. Vi kan nu inte träda bort från den grundval som Gud har lagt. Vi kan nu inte inträda i någon ny organisation; ty detta skulle innebära avfall från sanningen.

> “The medical missionary work needs to be purified and cleansed from everything that would weaken the faith of believers in the past experience of the people of God. Eden, beautiful Eden, was degraded by the introduction of sin. There is need now to rehearse the experience of the men who acted a part in the establishment of our work at the beginning.

> Det medicinska missionsarbetet behöver renas och göras rent från allt som skulle försvaga de troendes tro på Guds folks tidigare erfarenhet. Eden, det sköna Eden, vanställdes genom syndens inträde. Det finns nu behov av att återge erfarenheten hos de män som hade del i upprättandet av vårt verk i begynnelsen.

> “From time to time we read the death notices of the great men of the world. Their time came suddenly, as in a moment. Many, supposed to be in good health, die after a feast, or after laying selfish plans for their own exaltation. The word goes forth, ‘He is joined to his idols; let him alone.’ This means that the Lord no longer guards him from harm. Sudden death comes, and what is his lifework worth? His life has been a failure. The tree falls because the power that has sustained it leaves it to its idolatrous sacrifice.

> ”Då och då läser vi dödsrunorna över världens stora män. Deras tid kom plötsligt, som i ett ögonblick. Många, som antogs vara vid god hälsa, dör efter en festmåltid eller efter att ha smitt själviska planer för sin egen upphöjelse. Ordet går ut: ’Han är förenad med sina avgudar; låt honom vara.’ Detta innebär att Herren inte längre bevarar honom från skada. En plötslig död inträder, och vad är hans livsverk värt? Hans liv har varit ett misslyckande. Trädet faller, därför att den kraft som har uppehållit det överlämnar det åt dess avgudadyrkande offer.”

> “Men and women are absorbed in searching for something to enjoy. They sell their souls for naught, and God withdraws His longsuffering forbearance. They are left to their choice.

> ”Män och kvinnor är uppslukade av att söka efter något att njuta av. De säljer sina själar för intet, och Gud drar tillbaka sitt långmodiga tålamod. De lämnas åt sitt val.

> “There are those who, while professing to believe present truth have degraded their faith and refused to walk in the light. Who will now lay aside their selfish, worldly principles? Who will now strive to realize the worth of the soul? What shall it profit a man, if he shall gain the whole world, and lose his own soul? Or what shall a man give in exchange for his soul? Are you hungering and thirsting for the bread of life and the water of salvation? Do you realize the value of the souls for whom Christ died? Are those who are supposed to be Christians living up to their profession of faith? Are they conscious of the worth of the soul? Are they striving to purify their souls through obedience to the truth?” Manuscript Releases, volume 20, 150, 151.

> ”Det finns sådana som, samtidigt som de bekänner sig tro på den närvarande sanningen, har förnedrat sin tro och vägrat att vandra i ljuset. Vem vill nu lägga åt sidan sina själviska, världsliga principer? Vem vill nu sträva efter att inse själens värde? Vad hjälper det en människa om hon vinner hela världen men förlorar sin själ? Eller vad kan en människa ge i utbyte mot sin själ? Hungrar och törstar ni efter livets bröd och frälsningens vatten? Inser ni värdet av de själar för vilka Kristus dog? Lever de som förmodas vara kristna upp till sin trosbekännelse? Är de medvetna om själens värde? Strävar de efter att rena sina själar genom lydnad mot sanningen?” Manuscript Releases, volym 20, 150, 151.

Back to Articles