Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Seven

Daniels bok – Nummer sjuttiosju

Unveiling the Prophetic Parallel: Laodicean Adventism in 1863 and Biblical Typology

Avslöjandet av den profetiska parallellen: laodiceisk adventism år 1863 och biblisk typologi

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the curse pronounced against rebuilding Jericho.

Laodiceisk adventisms uppror år 1863 har förebildats av den förbannelse som uttalades över återuppbyggandet av Jeriko.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Och Josua besvor dem på den tiden och sade: Förbannad inför Herren vare den man som står upp och bygger denna stad Jeriko; med sin förstfödde skall han lägga dess grund, och med sin yngste son skall han sätta upp dess portar. Josua 6:26.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the builders rejecting the corner stone.

Laodiceiskt adventisms uppror år 1863 har förebildats av att byggarna förkastade hörnstenen.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. Matthew 21:42, 43.

> Jesus sade till dem: Har ni aldrig läst i skrifterna: Den sten som byggnadsarbetarna förkastade har blivit hörnstenen; detta är Herrens verk, och det är underbart i våra ögon? Därför säger jag er att Guds rike skall tas ifrån er och ges åt ett folk som bär dess frukt. Matteus 21:42, 43.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Aaron’s golden calf.

Laodiceisk adventisms uppror år 1863 har förebildats genom Arons guldkalv.

> For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:23–25.

> Ty de sade till mig: Gör oss gudar, som kan gå framför oss; ty vad denne Mose beträffar, mannen som förde oss upp ur Egyptens land, så vet vi inte vad som har hänt honom. Då sade jag till dem: Den som har guld, må bryta loss det. Så gav de det åt mig; då kastade jag det i elden, och där kom denna kalv ut. Och när Mose såg att folket var naket; (ty Aron hade gjort dem nakna till deras skam inför deras fiender). Andra Moseboken 32:23–25.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Jeroboam’s two golden calves.

Laodiceisk adventisms uppror år 1863 har förebildats genom Jerobeams två guldkalvar.

> If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. 1 Kings 12:27–29.

> Om detta folk drar upp för att bära fram offer i Herrens hus i Jerusalem, då skall detta folks hjärta vända sig tillbaka till deras herre, till Rehabeam, Juda kung, och de skall döda mig och återvända till Rehabeam, Juda kung. Då rådgjorde kungen och lät göra två guldkalvar och sade till dem: Det får vara nog med att ni drar upp till Jerusalem; se, här är dina gudar, Israel, som förde dig upp ur Egyptens land. Och den ena ställde han i Betel, och den andra satte han i Dan. 1 Kungaboken 12:27–29.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the prophet from Judah who died between the ass and the lion.

Laodiceisk adventisms uppror år 1863 har förebildats av profeten från Juda som dog mellan åsnan och lejonet.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. 1 Kings 13:23, 24.

> Och det skedde, sedan han hade ätit bröd och sedan han hade druckit, att han sadlade åsnan åt honom, nämligen åt den profet som han hade fört tillbaka. Och när han hade gett sig av, mötte ett lejon honom på vägen och dödade honom; och hans döda kropp blev liggande på vägen, och åsnan stod bredvid den, också lejonet stod bredvid kroppen. 1 Kungaboken 13:23, 24.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the tenth test of ancient Israel that began their wandering in the wilderness.

Laodiceisk adventisms uppror år 1863 har förebildats genom den tionde prövningen av det forntida Israel, vilken inledde deras ökenvandring.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:21–23.

> Men så sant jag lever, skall hela jorden uppfyllas av Herrens härlighet. Eftersom alla dessa män, som har sett min härlighet och mina tecken, som jag gjorde i Egypten och i öknen, och som nu har frestat mig dessa tio gånger och inte har lyssnat till min röst, sannerligen inte skall få se det land som jag med ed lovade åt deras fäder, och ingen av dem som har förtörnat mig skall få se det. Men min tjänare Kaleb, eftersom han hade en annan ande i sig och fullt ut har följt mig, honom skall jag föra in i det land dit han kom, och hans avkomma skall besitta det. 4 Moseboken 14:21–23.

The apostle Paul taught:

Aposteln Paulus undervisade:

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Men allt detta vederfors dem som förebilder, och det blev nedskrivet till varning för oss, över vilka tidsåldrarnas slut har kommit. 1 Korinthierbrevet 10:11.

Commenting on that prophetic principle, Sister White said:

I en kommentar till denna profetiska princip sade syster White:

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profeterande gäller för oss. ’Men allt detta vederfors dem såsom förebilder, och det blev uppskrivet till förmaning för oss, åt vilka tidsåldrarnas slut har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11. ’Det uppenbarades för dem att det inte var sig själva, utan oss, de tjänade med det som nu har förkunnats för er genom dem som har predikat evangeliet för er i den Helige Ande, sänd från himlen; ting som änglarna åstundar att skåda in i.’ 1 Petrusbrevet 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanfogat sina skatter för denna sista generation. Alla de stora händelserna och allvarliga skeendena i Gamla testamentets historia har upprepats och upprepas i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

The message of the latter rain, according to Isaiah, is a message, for he identifies that the wicked will refuse to hear it, and he describes that message as “line upon line”.

Budskapet om det sena regnet är, enligt Jesaja, ett budskap, ty han påvisar att de ogudaktiga kommer att vägra att höra det, och han beskriver detta budskap som ”rad på rad”.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Vem skall han lära kunskap, och för vem skall han göra läran begriplig? Dem som är avvanda från mjölken, dem som är tagna från bröstet. Ty bud på bud måste det vara, bud på bud, bud på bud; rad på rad, rad på rad, rad på rad; här litet och där litet. Ty med stammande läppar och med ett annat språk skall han tala till detta folk. Han som sade till dem: Detta är vilan, låten den trötte få vila; och detta är vederkvickelsen. Men de ville inte höra. Och så blev Herrens ord för dem bud på bud, bud på bud, bud på bud; rad på rad, rad på rad, rad på rad; här litet och där litet; för att de må gå och falla baklänges och bli krossade och snärjda och tagna. Jesaja 28:9–13.

Of the six lines we have just identified, and there are of course others we have not pointed out, one emphasizes 1863, as the end of a progressive test that led to wandering in the wilderness. Two emphasize a former covenant people being passed by and replaced by a new chosen people. One marks a curse for rebuilding something that was intended to be left destroyed and abandoned under God’s curse as it was, and another marks a curse for returning where you were forbidden to go. Two provide examples of counterfeits of the two tables of the Ten Commandments, that represented Habakkuk’s two tables.

Av de sex linjer som vi just har identifierat, och det finns naturligtvis andra som vi inte har påpekat, betonar en 1863 såsom slutet på ett progressivt prov som ledde till vandring i öknen. Två betonar att ett tidigare förbundsfolk blev förbigånget och ersatt av ett nytt utvalt folk. En utmärker en förbannelse över att återuppbygga något som var avsett att lämnas förstört och övergivet under Guds förbannelse sådant det var, och en annan utmärker en förbannelse över att återvända dit det var förbjudet för dig att gå. Två ger exempel på förfalskningar av de två tavlorna med de tio budorden, vilka representerade Habackuks två tavlor.

The golden calves of Aaron and Jeroboam represent a counterfeit image of jealousy, that represented the counterfeit 1863 chart. When brought together, the two witnesses of Aaron and Jeroboam teach that Habakkuk’s two tables represent one table, the very same way the two tables of the Ten Commandments represent one law of God. Together they become one symbol, that is made up of two when they are brought together. The same prophetic dynamics of the two tables of the law of God exist in Habakkuk’s two tables, and together Aaron and Jeroboam’s counterfeits address that prophetic phenomenon.

Arons och Jerobeams guldkalvar representerar en förfalskad avbild av svartsjuka, vilken representerade den förfalskade kartan från 1863. När de förs samman, lär Arons och Jerobeams två vittnen att Habackuks två tavlor representerar en tavla, på samma sätt som de två tavlorna med de tio budorden representerar Guds enda lag. Tillsammans blir de en symbol, som består av två när de förs samman. Samma profetiska dynamik som finns i de två tavlorna med Guds lag finns i Habackuks två tavlor, och tillsammans behandlar Arons och Jerobeams förfalskningar detta profetiska fenomen.

The first generation of Adventism has been typified by the image of jealousy in Ezekiel chapter eight. The vision that begins on the fifth day, of the sixth month in the sixth year in chapter eight of Ezekiel, continues into chapter nine, where the sealing of the one hundred and forty-four thousand is represented. When addressing the illustration of the sealing of chapter nine, Sister White includes the attribute of God’s character that identifies that it is in the third and fourth generation where God judges those who are disobedient. She therefore incorporates the truth associated directly with the second commandment, which is the commandment that forbids the worship of idols, as were Aaron’s and Jeroboam’s golden calves.

Adventismens första generation har förebildats genom avundsbilden i Hesekiel kapitel åtta. Synen som börjar på den femte dagen i sjätte månaden i det sjätte året i Hesekiel kapitel åtta fortsätter in i kapitel nio, där beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen framställs. När syster White behandlar framställningen av beseglingen i kapitel nio, inbegriper hon det drag i Guds karaktär som visar att det är i tredje och fjärde ledet som Gud dömer dem som är olydiga. Hon införlivar därmed den sanning som är direkt förknippad med det andra budet, vilket är det bud som förbjuder tillbedjan av avgudar, såsom Arons och Jerobeams guldkalvar.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> ”Och han ropade till mannen som var klädd i linnekläder och som hade skrivdonet vid sin sida; och Herren sade till honom: Gå genom staden, genom Jerusalem, och sätt ett tecken på pannorna på de män som suckar och ropar över alla de styggelser som begås därinne. Och till de andra sade han medan jag hörde det: Gå efter honom genom staden och slå; låt inte ert öga skona, och visa ingen barmhärtighet: döda till fullständig förintelse gamla och unga, jungfrur och små barn och kvinnor; men kom inte nära någon som har tecknet på sig; och börja vid min helgedom. Då började de med de äldste som var framför huset.”

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> ”Jesus står i begrepp att lämna nådastolen i den himmelska helgedomen för att ikläda sig hämndens kläder och utgjuta sin vrede genom domar över dem som inte har svarat på det ljus Gud har gett dem. ’Därför att dom över en ond gärning inte verkställs med hast, därför är människornas barns hjärtan helt inriktade på att göra det onda.’ I stället för att mjukas upp genom det tålamod och den långvariga överseende som Herren har visat dem, förhärdar de som inte fruktar Gud och inte älskar sanningen sina hjärtan på sin onda väg. Men också Guds överseende har sina gränser, och många överskrider dem vida. De har gått utöver nådens gränser, och därför måste Gud ingripa och hävda sin egen ära.

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> ”Om amoreerna sade Herren: ’I fjärde ledet skola de komma tillbaka hit; ty amoreernas missgärning har ännu icke nått sitt fulla mått.’ Fastän detta folk var framträdande genom sitt avguderi och sin fördärvlighet, hade det ännu inte fyllt sin missgärnings bägare, och Gud ville inte ge befallning om dess fullständiga förintelse. Folket skulle få se den gudomliga makten uppenbarad på ett tydligt sätt, så att de skulle lämnas utan ursäkt. Den medlidsamme Skaparen var villig att fördraga deras missgärning intill det fjärde ledet. Om då ingen förändring till det bättre kunde ses, skulle Hans domar falla över dem.

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> Med ofelbar exakthet håller den Oändlige alltjämt räkenskap med alla nationer. Medan hans barmhärtighet erbjuds genom kallelser till omvändelse, förblir denna räkenskap öppen; men när siffrorna når ett visst belopp som Gud har fastställt, börjar hans vredes tjänst. Räkenskapen avslutas. Det gudomliga tålamodet upphör. Det förs inte längre någon bön om barmhärtighet för deras räkning.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> ”Profeten, som blickade ned genom tidsåldrarna, hade denna tid framställd för sin syn. Nationerna i denna tidsålder har varit mottagare av enastående nådegåvor. Himmelens yppersta välsignelser har givits dem, men tilltagande högmod, girighet, avgudadyrkan, förakt för Gud och låg trolös otacksamhet är uppskrivna mot dem. De håller hastigt på att avsluta sitt räkenskap med Gud.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> ”Men det som får mig att darra är det faktum att de som har haft det största ljuset och de största förmånerna har blivit besmittade av den rådande ogudaktigheten. Påverkade av de orättfärdiga omkring dem har många, även bland dem som bekänner sanningen, blivit kalla och förs ned av ondskans starka ström. Det allmänna förakt som kastas över sann gudsfruktan och helighet leder dem som inte står i nära förbindelse med Gud till att förlora sin vördnad för hans lag. Om de följde ljuset och lydde sanningen av hjärtat, skulle denna heliga lag framstå för dem som än mer dyrbar just när den så föraktas och åsidosätts. Allteftersom vanvördnaden för Guds lag blir mer uppenbar, blir skiljelinjen mellan dem som håller den och världen allt tydligare. Kärleken till de gudomliga föreskrifterna växer hos den ena gruppen i samma mån som föraktet för dem tilltar hos den andra gruppen.

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> ”Krisen närmar sig hastigt. De snabbt växande siffrorna visar att tiden för Guds hemsökelse nästan är inne. Fastän han är obenägen att straffa, skall han likväl straffa, och det med hast. De som vandrar i ljuset kommer att se tecken på den annalkande faran; men de skall inte sitta i stilla, likgiltig förväntan på fördärvet och trösta sig med föreställningen att Gud skall skydda sitt folk på hemsökelsens dag. Långt därifrån. De bör inse att det är deras plikt att med flit arbeta för att rädda andra och med stark tro se upp till Gud om hjälp. ’En rättfärdig mans verksamma bön förmår mycket.’”

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> Gudaktighetens surdeg har inte helt förlorat sin kraft. Vid den tid då församlingens fara och nedtryckthet är som störst, kommer den lilla skara som står i ljuset att sucka och ropa över de styggelser som begås i landet. Men i synnerhet kommer deras böner att stiga upp till förmån för församlingen, eftersom dess medlemmar handlar efter världens sätt.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> De uppriktiga bönerna från dessa trofasta få skall inte vara förgäves. När Herren träder fram som en hämnare, skall Han också träda fram som en beskyddare för alla dem som har bevarat tron i dess renhet och hållit sig själva obesmittade av världen. Det är vid denna tid som Gud har lovat att skaffa rätt åt sina utvalda, som ropar till Honom dag och natt, fastän Han länge har tålamod med dem.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> ”Befallningen lyder: ’Gå genom staden, genom Jerusalem, och sätt ett märke på pannan på de män som suckar och ropar över alla de styggelser som begås därinne.’ Dessa suckande och ropande hade hållit fram livets ord; de hade tillrättavisat, rått och bönfallit. Somliga som hade vanärat Gud omvände sig och ödmjukade sina hjärtan inför honom. Men Herrens härlighet hade lämnat Israel; fastän många fortfarande fortsatte med religionens former, saknades hans kraft och närvaro.” Testimonies, volym 5, 207–210.

To rightly divide the vision of the sealing as set forth by Ezekiel, it is essential to understand the four generations of Adventism. Sister White begins the passage we selected by directly referencing Ezekiel chapter nine, and the portion we have selected also ends with a direct reference of Ezekiel chapter nine. In the passage she says of Ezekiel, “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision.” Ezekiel saw the circumstances that are occurring during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

För att rätt urskilja synen om beseglingen sådan den framställs av Hesekiel, är det nödvändigt att förstå adventismens fyra generationer. Syster White inleder det avsnitt vi har valt med en direkt hänvisning till Hesekiel kapitel nio, och den del vi har valt avslutas också med en direkt hänvisning till Hesekiel kapitel nio. I avsnittet säger hon om Hesekiel: ”Profeten, som blickade ned genom tidsåldrarna, hade denna tid framställd för sin syn.” Hesekiel såg de omständigheter som inträffar under beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen.

In the previous article we identified with three specific passages from the Spirit of Prophecy that Isaiah’s “drunkards of Ephraim,” who in this passage are identified as the “ancient men,” and who in both passages represent the leadership of Jerusalem (Adventism), cannot see that there is to be a mighty manifestation of the power of God as in former years. In this passage the very manifestation of God’s power that they refuse to see will occur as part of the divine judgment which is brought upon them, for it is stated that, “the people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse.”

I den föregående artikeln fastställde vi med hjälp av tre särskilda avsnitt ur Profetians Ande att Jesajas ”Efraims drinkare”, vilka i detta avsnitt identifieras som de ”gamla männen” och vilka i båda avsnitten representerar Jerusalems ledarskap (adventismen), inte kan se att det skall ske en mäktig uppenbarelse av Guds kraft såsom i forna år. I detta avsnitt kommer just den uppenbarelse av Guds kraft som de vägrar att se att äga rum som en del av den gudomliga dom som kommer över dem, ty det sägs att ”folket skulle få se den gudomliga kraften uppenbarad på ett markant sätt, för att de skulle lämnas utan ursäkt.”

Laodicean Adventism refuses to see the manifestation of the latter rain that began sprinkling on September 11, 2001, but they will see the climax of that rainfall when the message of the Midnight Cry is repeated in the last days. That message is Islam of the third Woe. Did not the leadership of ancient Israel, who had just crucified their Messiah watch as the Holy Spirit was poured out at Pentecost?

Det laodiceiska adventfolket vägrar att se manifestationen av det sena regnet, som började falla som ett duggregn den 11 september 2001, men de kommer att se kulmen av detta regnfall när Midnattsropets budskap upprepas i de sista dagarna. Det budskapet är den tredje Veons islam. Såg inte det forntida Israels ledarskap, som just hade korsfäst sin Messias, på när den Helige Ande utgöts på pingstdagen?

The passage is identifying the church, which by context is represented by Ezekiel as Jerusalem, and the members within the church (Jerusalem), are contrasted by a “little company,” who are also identified as those “that walk in the light,” and are the “faithful few.” The Bible teaches that “many” are called, but “few” are chosen. The subject of the passage includes the wrath of God that is brought upon His people. The people have brought their judgment upon themselves, but God is specific in emphasizing that it is His angels that accomplish the work of destruction. God never lies, and He has promised that it is He that visits the iniquity of men unto the third and fourth generation. To attribute the execution of judgment to any other than God is to deny His character, and suggest He is a liar.

Avsnittet identifierar församlingen, vilken i sitt sammanhang av Hesekiel framställs som Jerusalem, och medlemmarna inom församlingen (Jerusalem) ställs i kontrast till en ”liten skara”, som också identifieras som dem ”som vandrar i ljuset” och som är de ”få trogna”. Bibeln lär att ”många” är kallade, men ”få” är utvalda. Avsnittets ämne innefattar Guds vrede, som kommer över Hans folk. Folket har dragit domen över sig själva, men Gud är tydlig med att betona att det är Hans änglar som utför förstörelsens verk. Gud ljuger aldrig, och Han har lovat att det är Han som hemsöker människors missgärning intill tredje och fjärde led. Att tillskriva verkställandet av domen åt någon annan än Gud är att förneka Hans karaktär och antyda att Han är en lögnare.

The passage identifies that when the destroying angels of Ezekiel begin to go through Jerusalem, that it is then that, “the ministry of His wrath commences.” God’s wrath begins with Jerusalem, which is his church, which is Laodicean Adventism.

Avsnittet anger att när de förgörande änglarna i Hesekiel börjar gå fram genom Jerusalem, då är det som ”Hans vredes tjänst inleds.” Guds vrede börjar med Jerusalem, som är hans kyrka, vilket är det laodiceiska adventfolket.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Ty tiden är inne för att domen måste börja på Guds hus; och om den först börjar med oss, vad skall då slutet bli för dem som inte lyder Guds evangelium? 1 Petrusbrevet 4:17.

God’s wrath is accomplished by God’s angels, and when their work begins, they are commanded to “smite,” all and to “let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.” The wrath of God is carried out by holy angels, and the point we are wishing to identify here is that the commencement of God’s ministry of wrath is accomplished in the fourth generation.

Guds vrede fullbordas genom Guds änglar, och när deras verk börjar, får de befallningen att ”slå”, allesammans, och att ”icke skona med edert öga och icke visa medlidande: döden given åt gammal och ung, både jungfrur och små barn och kvinnor; men kommen icke nära någon man på vilken märket är; och begynnen vid Min helgedom.” Guds vrede verkställs av heliga änglar, och den punkt vi här vill fastställa är att inledningen av Guds vredes tjänst fullbordas i fjärde generationen.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. And it shall come to pass in that day, saith the Lord, that there shall be the noise of a cry from the fish gate, and an howling from the second, and a great crashing from the hills. Howl, ye inhabitants of Maktesh, for all the merchant people are cut down; all they that bear silver are cut off. And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will he do evil. Zephaniah 1:8–12.

> Och det skall ske på Herrens slaktoffers dag, att jag skall hemsöka furstarna och kungens söner och alla dem som är klädda i främmande klädnad. På samma dag skall jag också hemsöka alla dem som hoppar över tröskeln, dem som fyller sina herrars hus med våld och svek. Och det skall ske på den dagen, säger Herren, att där skall höras rop från Fiskporten och jämmer från den andra stadsdelen och ett stort brak från höjderna. Jämra er, ni Makteshs invånare, ty allt handelsfolket är förgjort; alla de som bär silver är avskurna. Och det skall ske på den tiden, att jag skall rannsaka Jerusalem med lyktor och hemsöka de män som är förstockade i sin likgiltighet, de som säger i sitt hjärta: Herren gör varken gott eller ont. Sefanja 1:8–12.

Back to Articles