Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-One

Daniels bok – etthundratjugoförsta

Unlocking the Signs of the Last Days: Understanding Christ’s Pointers to the Budding Trees of Spring

Att låsa upp den sista tidens tecken: att förstå Kristi anvisningar om vårens knoppande träd

Author

Jeff Pippenger

Published

March 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Christ pointed His people to the budding trees of Spring, in order that they would understand the “signs” and the implication of the “signs” of the last days.

Kristus hänvisade sitt folk till vårens knoppande träd, för att de skulle förstå ”tecknen” och innebörden av ”tecknen” i de sista dagarna.

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

> ”Kristus hade befallt sitt folk att vaka efter tecknen på hans ankomst och glädja sig när de såg förebuden om sin kommande Konung. ”När detta börjar ske”, sade han, ”så res er och lyft upp era huvuden, ty er återlösning närmar sig.” Han hänvisade sina efterföljare till vårens utspringande träd och sade: ”När de redan knoppas, ser ni och förstår av er själva att sommaren redan är nära. Så skall också ni, när ni ser detta ske, förstå att Guds rike är nära.” Luk. 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

The “signs” of the last days were typified by the “signs,” that announced and ushered in the movement of the first angel. Those “signs” included the shaking of the heavens, but Joel identifies that the “signs” of the last days, the days when the iniquity of Israel shall be sought for and not found, when God’s holy mountain is holy forever, for no strangers will ever pass through her again, the shaking of the powers of the heavens, will also include the shaking of the powers of earth. Sister White identifies the distinction between the shaking of the powers of the heavens and the powers of the earth.

De sista dagarnas ”tecken” förebildades av de ”tecken” som tillkännagav och inledde den förste ängelns rörelse. Dessa ”tecken” omfattade himlarnas skakning, men Joel anger att de sista dagarnas ”tecken” — de dagar då Israels missgärning skall eftersökas och inte finnas, då Guds heliga berg är heligt för evigt, ty inga främlingar skall någonsin mer dra genom det — då himlarnas makter skakas, också skall omfatta jordens makters skakning. Syster White identifierar åtskillnaden mellan himlarnas makters skakning och jordens makters skakning.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> ”Den 16 december 1848 gav Herren mig en syn av skakningen av himlens makter. Jag såg att när Herren sade ”himlen”, då han gav de tecken som återges av Matteus, Markus och Lukas, menade han himlen, och när han sade ”jorden” menade han jorden. Himlens makter är solen, månen och stjärnorna. De råder i himlarna. Jordens makter är de som råder på jorden. Himlens makter skall skakas vid Guds röst. Då skall solen, månen och stjärnorna flyttas från sina platser. De skall inte förgås, utan skakas av Guds röst.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Mörka, tunga moln drog upp och stötte samman med varandra. Atmosfären delade sig och rullade tillbaka; sedan kunde vi se upp genom det öppna rummet i Orion, varifrån Guds röst kom. Den heliga staden skall komma ned genom det öppna rummet. Jag såg att jordens makter nu blir skakade och att händelserna kommer i ordning. Krig och rykten om krig, svärd, hungersnöd och pest är först att skaka jordens makter; därefter skall Guds röst skaka solen, månen och stjärnorna, och även denna jord. Jag såg att skakningen av makterna i Europa inte, såsom några lär, är skakningen av himlens makter, utan att det är skakningen av de vredgade folken.” Early Writings, 41.

The shaking of the heavens in Matthew, Mark and Luke represent the shaking of the powers that rule the heavens, as represented by the sun, moon and stars. All of these heavenly powers were shaken, and produced the “signs,” which ushered in and announced the movement of the first angel. Those heavenly powers will be again shaken during the movement of the third angel. But in the movement of the third angel, the powers of earth will also be shaken. The powers of earth are the powers that rule the earth. On September 11, 2001, the powers of earth, not heaven, were shaken.

Skakningen av himlarna i Matteus, Markus och Lukas representerar skakningen av de makter som härskar i himlarna, sådana de framställs genom solen, månen och stjärnorna. Alla dessa himmelska makter skakades och frambringade ”tecknen”, vilka inledde och tillkännagav den första ängelns rörelse. Dessa himmelska makter skall åter skakas under den tredje ängelns rörelse. Men under den tredje ängelns rörelse skall också jordens makter skakas. Jordens makter är de makter som härskar över jorden. Den 11 september 2001 var det jordens makter, inte himlens, som skakades.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Har nu det ordet kommit att jag har förklarat att New York skall sopas bort av en flodvåg? Detta har jag aldrig sagt. Jag har sagt, när jag såg de stora byggnaderna som uppfördes där, våning efter våning: ’Vilka fruktansvärda scener skall inte äga rum när Herren reser sig för att förskräckligt skaka jorden! Då skall orden i Uppenbarelseboken 18:1–3 uppfyllas.’ Hela det artonde kapitlet i Uppenbarelseboken är en varning om vad som kommer över jorden. Men jag har inget särskilt ljus beträffande vad som skall komma över New York, endast att jag vet att de stora byggnaderna där en dag kommer att störtas ned genom Guds makts vridande och omstörtande. Av det ljus som givits mig vet jag att förstörelse finns i världen. Ett ord från Herren, en beröring av hans väldiga makt, och dessa massiva byggnadsverk kommer att falla. Scener skall utspela sig vars förskräcklighet vi inte kan föreställa oss.” Review and Herald, 5 juli 1906.

In the history of the Millerites one of the signs recorded by Luke was the “distress of nations.” The nations represent the powers that rule the earth, and on September 11, 2001, every nation on earth was shaken as the third Woe arrived into prophetic history. That earthly shaking was represented in Luke twenty-one, but not by the biblical expression of the shaking of the powers of the earth. It was represented by the phrase, “the distress of nations,” as was brought upon the nations of the world when the great buildings of New York were brought down. “The distress of nations” in Luke is the shaking of the powers of earth, and it was fulfilled in the history of the Millerites.

I milleriternas historia var ett av de tecken som Lukas upptecknade ”folkens ångest”. Folken representerar de makter som härskar över jorden, och den 11 september 2001 skakades varje nation på jorden när det tredje Ve anlände i den profetiska historien. Denna jordiska skakning framställdes i Lukas tjugoett, men inte genom det bibliska uttrycket om jordens makters skakning. Den framställdes genom uttrycket ”folkens ångest”, sådan den kom över världens nationer när New Yorks stora byggnader störtades. ”Folkens ångest” i Lukas är skakningen av jordens makter, och den uppfylldes i milleriternas historia.

> “I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Jag såg att jordens makter nu skakas och att händelserna kommer i ordning. Krig och rykten om krig, svärd, hungersnöd och pest är det första som skakar jordens makter; därefter skall Guds röst skaka solen, månen och stjärnorna, och även denna jord. Jag såg att skakningen av makterna i Europa inte är, såsom några lär, himlens makters skakning, utan de vredgade nationernas skakning.” Early Writings, 41.

The “shaking of the powers of the angry nations,” is the shaking of the “powers of earth,” as illustrated in the early history of Adventism by the shaking of the “powers in Europe.” Uriah Smith identified what was shaking the powers in Europe in 1838.

”Omskakningen av de vredgade nationernas makter” är omskakningen av ”jordens makter”, såsom den illustrerades i adventismens tidiga historia genom omskakningen av ”makterna i Europa”. Uriah Smith identifierade år 1838 vad det var som skakade makterna i Europa.

> “As the prophetic period of this [6th] trumpet commenced by the voluntary surrender of power into the hands of the Turks by the Christian emperor of the East, so we might justly conclude that its termination would be marked by the voluntary surrender of that power by the Turkish Sultan back again into the hands of the Christians. In 1838 Turkey became involved in war with Egypt. The Egyptians bid fair to overthrow the Turkish power. To prevent this, the four great powers of Europe, England, Russia, Austria, and Prussia, interfered to sustain the Turkish government. Turkey accepted their intervention. A conference was held in London at which an ultimatum was drawn up to be presented to Mehemet Ali, the Pacha of Egypt. It is evident that when this ultimatum should be placed in the hands of Mehemet, the destiny of the Ottoman Empire would be virtually lodged in the hands of the Christian powers of Europe. This ultimatum was placed in the hands of Mehemet on the 11th day of August 1840! and on that very day the Sultan addressed a note to the ambassadors of the four powers, inquiring what should be done in case Mehemet refused to comply with the terms which they had proposed. The answer was that he need not alarm himself about any contingency that might arise; for they had made provision for that. The prophetic period ended, and on that very day the control of Mohammedan affairs passed into the hands of Christians, just as the control of Christian affairs had passed into the hands of the Mohammedans 391 years and 15 days before. Thus the second woe ended, and the sixth trumpet ceased its sounding.” Uriah Smith, Synopsis of Present Truth, 218.

> ”Liksom den profetiska perioden för denna [sjätte] basun inleddes genom den östromerske kristne kejsarens frivilliga överlåtelse av makten i turkarnas händer, så kan vi med rätta dra slutsatsen att dess avslutning skulle kännetecknas av den turkiske sultanens frivilliga återöverlåtelse av denna makt tillbaka i de kristnas händer. År 1838 drogs Turkiet in i krig med Egypten. Egyptierna såg ut att kunna störta den turkiska makten. För att förhindra detta ingrep Europas fyra stormakter, England, Ryssland, Österrike och Preussen, för att upprätthålla den turkiska regeringen. Turkiet godtog deras ingripande. En konferens hölls i London, där ett ultimatum utarbetades för att överlämnas till Mehemet Ali, paschan av Egypten. Det är uppenbart att när detta ultimatum skulle läggas i Mehemets händer, skulle det osmanska rikets öde i själva verket komma att vila i Europas kristna makters händer. Detta ultimatum lades i Mehemets händer den 11 augusti 1840! och just samma dag riktade sultanen en skrivelse till de fyra makternas ambassadörer med frågan vad som borde göras ifall Mehemet vägrade att rätta sig efter de villkor som de hade föreslagit. Svaret blev att han inte behövde oroa sig för någon eventualitet som kunde uppstå; ty de hade sörjt för detta. Den profetiska perioden tog slut, och just samma dag övergick kontrollen över de muhammedanska angelägenheterna i de kristnas händer, alldeles som kontrollen över de kristna angelägenheterna hade övergått i muhammedanernas händer 391 år och 15 dagar tidigare. Så slutade det andra veropet, och den sjätte basunen upphörde att ljuda.” Uriah Smith, Synopsis of Present Truth, 218.

Islam of the second Woe, had passed the zenith of its power, which according to God’s word was to continue for three hundred and ninety-one years and fifteen days. Yet in the 1830’s Egypt was attempting to re-establish a caliphate in Egypt for the purpose of continuing the second great jihad of Muslim history. The possibility of more Islamic warfare was causing the European powers to shake in fear. For decades the crisis of Islam re-igniting its warfare was labelled by the historians and the reporters of those years as the “Eastern Question.” The warfare of the children of the east had been carried out for centuries against the nations of Europe, who derived their religion from the Roman church. In 1838, “the distress of nations,” referred to by Christ represented the shaking of the angry nations that was produced by the warfare brought against the former Roman Empire by Islam.

Islam, det andra veet, hade passerat höjdpunkten av sin makt, vilken enligt Guds ord skulle bestå i trehundranittioett år och femton dagar. Ändå försökte Egypten under 1830-talet att återupprätta ett kalifat i Egypten i syfte att fortsätta den andra stora jihad i den muslimska historien. Möjligheten till ytterligare islamisk krigföring fick de europeiska makterna att darra av fruktan. Under årtionden betecknades krisen kring att islam åter skulle upptända sin krigföring av dessa års historiker och reportrar som ”Österfrågan”. Österns barns krigföring hade under århundraden förts mot Europas nationer, vilka härledde sin religion från den romerska kyrkan. År 1838 representerade ”nationernas nöd”, som Kristus hänvisade till, de vredgade nationernas skakning, framkallad av den krigföring som islam riktade mot det forna Romerska riket.

> “By [loosing] the four angels which are bound in the great river Euphrates, I understand that God was now about to suffer the four principal nations of which the Ottoman empire was composed, which had in vain attempted to subdue the Eastern Empire at Constantinople, and made but little progress in conquering Europe, now to take Constantinople, and to overrun and subdue one third part of Europe, which was the fact about the middle of the fifteenth century.” Works of William Miller, Volume 2, 121.

> ”Med [lösandet av] de fyra änglarna, som är bundna vid den stora floden Eufrat, förstår jag att Gud nu var i begrepp att tillåta de fyra främsta nationerna, av vilka det osmanska riket var sammansatt, vilka förgäves hade försökt kuva det östromerska riket i Konstantinopel och endast gjort ringa framsteg i erövringen av Europa, att nu inta Konstantinopel och översvämma och underkuva en tredjedel av Europa, vilket också var vad som skedde omkring mitten av det femtonde århundradet.” Works of William Miller, Volume 2, 121.

The distress of nations in the narrative found in Luke was “with perplexity; the sea and the waves roaring,” and with men’s “hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth.” The perplexity of the Eastern Question continued to agitate the powers of earth all the way into the twentieth century, and the symbol of that distress was “men’s hearts failing them for fear” and the “sea and waves roaring.”

Nationernas nöd i den skildring som återfinns i Lukas var ”med rådlöshet; havet och vågorna brusa”, och människors ”hjärtan svika dem av fruktan och inför väntan på det som skall komma över jorden”. Förvecklingarna kring Österlandsfrågan fortsatte att uppröra jordens makter ända in i det tjugonde århundradet, och symbolen för denna nöd var ”människors hjärtan svika dem av fruktan” och ”havet och vågorna brusa”.

> “This sealing of the servants of God is the same that was shown to Ezekiel in vision. John also had been a witness of this most startling revelation. He saw the sea and the waves roaring, and men’s hearts failing them for fear. He beheld the earth moved, and the mountains carried into the midst of the sea (which is literally taking place), the water thereof roaring and troubled, and the mountains shaking with the swelling thereof. He was shown plagues, pestilence, famine, and death performing their terrible mission.” Testimonies to Ministers, 445.

> ”Denna besegling av Guds tjänare är densamma som visades för Hesekiel i en syn. Johannes hade också varit ett vittne till denna högst häpnadsväckande uppenbarelse. Han såg havet och vågorna brusa, och människors hjärtan svikta av fruktan. Han såg jorden skakas och bergen föras mitt ut i havet (vilket bokstavligen äger rum), dess vatten brusa och vara upprört, och bergen skälva genom dess svall. Han visades hemsökelser, farsoter, hungersnöd och död, när de fullgjorde sitt fruktansvärda uppdrag.” Testimonies to Ministers, 445.

When John was shown the sealing of the one hundred and forty-four thousand, he saw the distress of nations, as represented by the seas and waves roaring, and men’s hearts failing for fear, and it was the same sealing that Ezekiel was shown in chapter nine. Ezekiel was shown the internal elements of the sealing and John was shown the external elements associated with the sealing. John saw that the angering of the nations is associated with the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the angering of the nations is also Luke’s distress of nations which is historically identified as the Eastern Question. John was shown that Islam of the third Woe, is the external sign of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

När Johannes visades beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, såg han nationernas nöd, framställd genom havets och vågornas dån, och hur människors hjärtan sviktade av fruktan, och det var samma besegling som Hesekiel visades i kapitel nio. Hesekiel visades de inre beståndsdelarna av beseglingen och Johannes visades de yttre beståndsdelar som är förbundna med beseglingen. Johannes såg att folkens förbittring är förbunden med beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och folkens förbittring är också Lukas nationernas nöd, vilken historiskt identifieras som Österfrågan. Johannes visades att den tredje ve-ropets islam är det yttre tecknet på beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen.

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> ”Nutiden är en tid av överväldigande intresse för alla levande. Härskare och statsmän, män som innehar förtroende- och maktställningar, tänkande män och kvinnor av alla samhällsklasser, har sin uppmärksamhet riktad mot de händelser som äger rum omkring oss. De iakttar de spända, oroliga förhållanden som råder mellan nationerna. De märker den intensitet som griper varje jordisk beståndsdel, och de inser att något stort och avgörande står i begrepp att ske — att världen står på randen till en väldig kris.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> ”Änglar håller nu tillbaka stridens vindar, så att de inte må blåsa förrän världen har blivit varnad för sin annalkande undergång; men en storm samlar sig, redo att bryta lös över jorden; och när Gud befaller sina änglar att släppa vindarna fria, då skall en sådan stridens scen uppstå som ingen penna kan skildra.

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 179, 180.

> ”Bibeln, och endast Bibeln, ger en riktig bild av dessa ting. Här uppenbaras de stora avslutande scenerna i vår världs historia, händelser som redan kastar sina skuggor framför sig, vars annalkande får jorden att darra och människors hjärtan att svikta av fruktan.” Education, 179, 180.

In Luke chapter twenty-one Jesus identified the “signs” that ushered in the Millerite movement, and all those “signs”, according to Sister White, were fulfilled. The Lisbon earthquake, the dark day, the falling of the stars, and the distress of nations, which represented the shaking of the powers of earth that was fulfilled by Islam in the fear produced by the Eastern Question, are all fulfilled. The Millerite “signs” also include the Son of man coming with a cloud which was fulfilled in the correct order that the “signs” were given by Christ, for after the distress of nations ended with the restraint of the Ottoman supremacy in 1840, Christ came to the Most Holy Place on October 22, 1844, and when He came He came with clouds.

I Lukas tjugoförsta kapitel angav Jesus de ”tecken” som inledde den milleritiska rörelsen, och alla dessa ”tecken” blev, enligt syster White, uppfyllda. Jordbävningen i Lissabon, den mörka dagen, stjärnornas fall och folkens ångest, vilket representerade skakandet av jordens makter som uppfylldes genom islam i den fruktan som framkallades av Österfrågan, är alla uppfyllda. De milleritiska ”tecknen” innefattar också Människosonen som kommer med ett moln, vilket uppfylldes i den rätta ordning i vilken ”tecknen” gavs av Kristus; ty efter att folkens ångest hade upphört genom inskränkningen av den osmanska överhögheten år 1840, kom Kristus till det allra heligaste den 22 oktober 1844, och när han kom, kom han med skyar.

> “‘And, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of Days, and they brought Him near before Him. And there was given Him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve Him: His dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away.’ Daniel 7:13, 14. The coming of Christ here described is not His second coming to the earth. He comes to the Ancient of Days in heaven to receive dominion and glory and a kingdom, which will be given Him at the close of His work as a mediator. It is this coming, and not His second advent to the earth, that was foretold in prophecy to take place at the termination of the 2300 days in 1844. Attended by heavenly angels, our great High Priest enters the holy of holies and there appears in the presence of God to engage in the last acts of His ministration in behalf of man—to perform the work of investigative judgment and to make an atonement for all who are shown to be entitled to its benefits.” The Great Controversy, 479.

> ”’Och se, en som liknade en Människoson kom med himlens skyar, och han kom fram till den Gamle av dagar, och man förde honom fram inför honom. Och åt honom gavs välde och ära och rike, för att alla folk, folkslag och språk skulle tjäna honom: hans välde är ett evigt välde, som inte skall förgå.’ Daniel 7:13, 14. Kristi ankomst som här beskrivs är inte hans andra ankomst till jorden. Han kommer till den Gamle av dagar i himlen för att ta emot välde och ära och ett rike, vilket skall ges honom vid avslutningen av hans verk som medlare. Det är denna ankomst, och inte hans andra ankomst till jorden, som i profetian förutsades skulle äga rum vid slutet av de 2300 dagarna år 1844. Åtföljd av himlens änglar går vår store Överstepräst in i det allra heligaste och framträder där inför Gud för att utföra de sista handlingarna i sin tjänst till människans förmån — att fullgöra den undersökande domen och att bringa försoning för alla dem som visas vara berättigade till dess välsignelser.” The Great Controversy, 479.

The “signs” associated with the history of the Millerites typified the “signs” associated with the history of the one hundred and forty-four thousand. When Christ provided the second witness to the historical narrative with the parable, He pointed His disciples to “the budding trees of spring.” He informed them that when the trees begin to bud out you know you are near the end of the world, and that the generation that witnesses the budding trees of spring will live to see the heavens and the earth pass away, in the fires of His second coming.

De ”tecken” som var förbundna med milleriternas historia förebildade de ”tecken” som är förbundna med de etthundrafyrtiofyra tusendens historia. När Kristus genom liknelsen gav det andra vittnesbördet till den historiska framställningen, hänvisade han sina lärjungar till ”vårens knoppande träd”. Han underrättade dem om att när träden börjar knoppas vet man att man är nära världens ände, och att den generation som bevittnar vårens knoppande träd kommer att leva så att den får se himlarna och jorden förgås i hans andra ankomsts eldar.

> When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand. Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:30–33.

> När de nu skjuter skott, ser ni och förstår av er själva att sommaren redan är nära. Så också ni: när ni ser detta ske, förstå då att Guds rike är nära. Sannerligen säger jag er: Detta släkte skall inte förgås, förrän allt har fullbordats. Himmel och jord skall förgås, men mina ord skall aldrig förgås. Lukas 21:30–33.

The question then becomes, “when did the trees begin to shoot forth?” The latter rain began to sprinkle on September 11, 2001, which according to Isaiah is “the day” of God’s “rough wind in the day of the east wind.”

Frågan blir då: ”När började träden skjuta skott?” Det senare regnet började falla som ett lätt strilande regn den 11 september 2001, vilket enligt Jesaja är ”dagen” för Guds ”hårda vind på östanvindens dag”.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:8–13.

> I lagom mått, när den skjuter upp, går du till rätta med den; han håller tillbaka sin hårda vind på östanvindens dag. Därför skall Jakobs missgärning bli sonad, och detta är hela frukten av att hans synd tas bort: när han gör alla altarets stenar lika kalkstenar som krossas till stycken, skall Aserorna och solstoderna inte bli stående. Ty den befästa staden skall bli öde, boningen övergiven och lämnad lik en ödemark; där skall kalven beta, där skall den ligga ned och förtära dess grenar. När dess kvistar har vissnat, skall de brytas av; kvinnorna kommer och tänder dem på eld. Ty det är ett folk utan förstånd; därför skall han som har gjort dem inte förbarma sig över dem, och han som har danat dem skall inte visa dem nåd. Och det skall ske på den dagen att Herren skall tröska ut från flodens fåra ända till Egyptens bäck, och ni skall samlas in en och en, ni Israels barn. Och det skall ske på den dagen att den stora basunen skall ljudas, och de skall komma som var nära att förgås i Assyriens land och de fördrivna i Egyptens land, och de skall tillbe Herren på det heliga berget i Jerusalem. Jesaja 27:8–13.

The latter rain began to sprinkle (measured) on September 11, 2001, and the debate over the message of the latter rain and the counterfeit peace and safety message began. The history of that debate is where the iniquity of Jacob is removed (purged, meaning atoned for). The history of the debate, which is the debate of Habakkuk, is the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, that concludes with the Laodicean Seventh-day Adventist being spewed out of the mouth of the Lord, for it, as “the defenced city,” shall be desolate, for it had become the city of a people of no understanding, who find no mercy or favor. At that time the “second voice” of Revelation eighteen, will blow a great trumpet, which is the seventh trumpet and the third woe, and God’s other flock shall come and worship at “Jerusalem”, which will have become the movement of the church triumphant.

Det sena regnet började falla som ett stänk (avmätt) den 11 september 2001, och debatten om budskapet om det sena regnet och det förfalskade budskapet om fred och trygghet började. Historien om den debatten är där Jakobs missgärning tas bort (renas bort, det vill säga försonas). Historien om debatten, som är Habackuks debatt, är perioden för beseglingen av de ett hundra fyrtiofyra tusen, vilken avslutas med att den laodiceiska sjundedagsadventisten utspys ur Herrens mun, ty den skall, såsom ”den befästa staden”, bli öde, eftersom den hade blivit staden för ett folk utan förstånd, som inte finner någon barmhärtighet eller nåd. Vid den tiden skall den ”andra rösten” i Uppenbarelseboken arton blåsa i en stor basun, vilken är den sjunde basunen och det tredje ve, och Guds andra hjord skall komma och tillbe vid ”Jerusalem”, som då kommer att ha blivit den triumferande kyrkans rörelse.

September 11, 2001, identifies that the last generation of earth’s history has arrived, and only those that recognize the budding trees of spring will receive the rain that is causing the trees to bud. Only those that recognize that Islam of the third woe, is what marks the arrival of the latter rain and the sealing of the one hundred and forty-four thousand, will be among that group.

Den 11 september 2001 visar att den sista generationen i jordens historia har anlänt, och endast de som känner igen vårens knoppande träd kommer att ta emot det regn som får träden att knoppa. Endast de som inser att islam i det tredje ve-ropet är det som markerar den sena regnets ankomst och beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, kommer att tillhöra den gruppen.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> ”Endast de som lever i enlighet med det ljus de har kommer att få större ljus. Om vi inte dagligen går framåt i att förverkliga de aktiva kristna dygderna, kommer vi inte att känna igen den helige Andes uppenbarelser i det sena regnet. Det kan falla på hjärtan runt omkring oss, men vi kommer inte att urskilja eller ta emot det.” Testimonies to Ministers, s. 507.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations’ (Isaiah 61:11). The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> ”Vi får inte vänta på det sena regnet. Det kommer över alla som vill erkänna och tillägna sig den dagg och de nådeskurar som faller över oss. När vi samlar upp ljusets fragment, när vi uppskattar Guds säkra nådegåvor, han som älskar att vi förtröstar på honom, då skall varje löfte uppfyllas. ’Ty liksom jorden låter sin brodd skjuta upp och en trädgård låter det som såtts i den spira fram, så skall Herren Gud låta rättfärdighet och lovprisning spira fram inför alla folk’ (Jesaja 61:11). Hela jorden skall uppfyllas av Guds härlighet.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, band 7, 984.

We will continue the study in the next article.

Vi kommer att fortsätta studiet i nästa artikel.

> “Unless those who can help in——are aroused to a sense of their duty, they will not recognize the work of God when the loud cry of the third angel shall be heard. When light goes forth to lighten the earth, instead of coming up to the help of the Lord, they will want to bind about His work to meet their narrow ideas. Let me tell you that the Lord will work in this last work in a manner very much out of the common order of things, and in a way that will be contrary to any human planning. There will be those among us who will always want to control the work of God, to dictate even what movements shall be made when the work goes forward under the direction of the angel who joins the third angel in the message to be given to the world. God will use ways and means by which it will be seen that He is taking the reins in His own hands. The workers will be surprised by the simple means that He will use to bring about and perfect His work of righteousness.” Testimonies to Ministers, 300.

> ”Om inte de som kan bistå i——väcks till insikt om sin plikt, kommer de inte att känna igen Guds verk när den tredje ängelns höga rop hörs. När ljuset går ut för att upplysa jorden, kommer de, i stället för att träda upp till Herrens hjälp, att vilja binda hans verk så att det anpassas efter deras trånga föreställningar. Låt mig säga er att Herren i detta sista verk kommer att verka på ett sätt som i hög grad avviker från tingens vanliga ordning och på ett sätt som kommer att stå i strid med varje mänsklig planläggning. Det kommer att finnas sådana ibland oss som alltid vill kontrollera Guds verk, som till och med vill föreskriva vilka steg som skall tas när verket går framåt under ledning av den ängel som förenar sig med den tredje ängeln i det budskap som skall ges åt världen. Gud kommer att använda vägar och medel genom vilka det skall bli uppenbart att han tar tömmarna i sina egna händer. Arbetarna kommer att bli förvånade över de enkla medel som han kommer att använda för att åstadkomma och fullkomna sitt rättfärdighetsverk.” Testimonies to Ministers, 300.

Back to Articles