Article

# Elijah - Number Six

Elia - Nummer sex

Ten Tests

Tio prövningar

Author

Jeff Pippenger

Published

October 5, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been addressing the symbolism of Elijah and are now using the histories of Mount Carmel and Mount Sinai to illustrate a progressive testing process for the horn of Protestantism and a progressive political development for the horn of Republicanism that parallels the horn of Protestantism.

Vi har behandlat Elias symbolik och använder nu berättelserna om berget Karmel och berget Sinai för att belysa en fortskridande prövningsprocess för protestantismens horn och en fortskridande politisk utveckling för republikanismens horn, vilken löper parallellt med protestantismens horn.

The last article was working through the rebellion of Numbers chapter thirteen and fourteen which identifies the tenth and final test for ancient Israel after their crossing of the Red Sea. The history aligns with the beginning movement of Millerite history, but also with the history of God’s ending movement. The work of all three angels of Revelation fourteen is accomplished by a movement at the beginning and a movement at the end.

Den föregående artikeln behandlade upproret i Fjärde Mosebokens trettonde och fjortonde kapitel, vilket identifierar det tionde och sista provet för det forntida Israel efter deras övergång genom Röda havet. Historien överensstämmer med inledningen av milleritrörelsens historia, men också med historien om Guds avslutande rörelse. Verket för alla de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton fullbordas genom en rörelse i början och en rörelse i slutet.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> ”Den ängel som förenar sig i förkunnelsen av den tredje ängelns budskap skall upplysa hela jorden med sin härlighet. Här förutsägs ett verk av världsomfattande omfattning och ovanlig kraft. Adventrörelsen 1840–44 var en härlig uppenbarelse av Guds kraft; den första ängelns budskap bars till varje missionsstation i världen, och i vissa länder fanns det det största religiösa intresse som har bevittnats i något land sedan sextonhundratalets reformation; men dessa skall överträffas av den mäktiga rörelsen under den sista varningen från den tredje ängeln.” The Great Controversy, 611.

Between the history of the beginning movement and the ending movement, we find the history of the church of Laodicea. The angel that lightens the earth with its glory is clearly identified as a movement, not a church.

Mellan historien om begynnelserörelsen och avslutningsrörelsen finner vi Laodiceaförsamlingens historia. Ängeln som upplyser jorden med sin härlighet identifieras tydligt som en rörelse, inte som en församling.

> “Of Babylon, at the time brought to view in this prophecy, it is declared: ‘Her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities.’ Revelation 18:5. She has filled up the measure of her guilt, and destruction is about to fall upon her. But God still has a people in Babylon; and before the visitation of His judgments these faithful ones must be called out, that they partake not of her sins and ‘receive not of her plagues.’ Hence the movement symbolized by the angel coming down from heaven, lightening the earth with his glory and crying mightily with a strong voice, announcing the sins of Babylon. In connection with his message the call is heard: ‘Come out of her, My people.’ These announcements, uniting with the third angel’s message, constitute the final warning to be given to the inhabitants of the earth.” The Great Controversy, 604.

> ”Om Babylon, vid den tid som förs fram i denna profetia, förklaras: ’Hennes synder har nått upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes missgärningar.’ Uppenbarelseboken 18:5. Hon har fyllt sin skulds mått, och fördärvet är i begrepp att drabba henne. Men Gud har fortfarande ett folk i Babylon; och innan hans domar hemsöker henne måste dessa trofasta kallas ut, så att de inte blir delaktiga i hennes synder och ’inte får del av hennes plågor’. Därav den rörelse som symboliseras av ängeln som kommer ner från himlen, upplyser jorden med sin härlighet och ropar mäktigt med stark röst, medan han förkunnar Babylons synder. I samband med hans budskap hörs kallelsen: ’Gå ut från henne, mitt folk.’ Dessa tillkännagivanden, förenade med den tredje ängelns budskap, utgör den sista varning som ska ges till jordens invånare.” Den stora striden, 604.

All the prophets agree with one another and they all identify more specifically “the last days,” than they identify the days in which the prophecies were proclaimed. As an example of this phenomenon the angel of Revelation eighteen, was and is typified by the angel of Revelation ten. Both lighten the earth with its glory when it descends. Sister White identifies the first angel in the book Early Writings.

Alla profeterna är överens med varandra, och de identifierar alla ”de sista dagarna” mer specifikt än de identifierar de dagar då profetiorna förkunnades. Som ett exempel på detta fenomen var och är ängeln i Uppenbarelseboken arton förebildad av ängeln i Uppenbarelseboken tio. Båda upplyser jorden med dess härlighet när den stiger ned. Syster White identifierar den första ängeln i boken Tidiga skrifter.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> ”Jesus gav en mäktig ängel uppdraget att stiga ner och varna jordens invånare att bereda sig för hans andra ankomst. När ängeln lämnade Jesu närvaro i himlen, gick ett utomordentligt klart och härligt ljus framför honom. Jag fick veta att hans uppdrag var att upplysa jorden med sin härlighet och varna människan för Guds kommande vrede.” Early Writings, 245.

That angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001. It had been typified by the angel that descended on August 11, 1840. In Isaiah chapter six, Isaiah is shown the temple in heaven and God’s glory. In verse three of chapter six it identifies that the whole earth is full of God’s glory. That happens when the angel of Revelation eighteen descends.

Den ängeln i Uppenbarelseboken arton steg ned den 11 september 2001. Den hade förebildats av den ängel som steg ned den 11 augusti 1840. I Jesaja kapitel sex visas Jesaja templet i himlen och Guds härlighet. I vers tre i kapitel sex anges att hela jorden är full av Guds härlighet. Detta sker när ängeln i Uppenbarelseboken arton stiger ned.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. Revelation 18:1.

> Och efter detta såg jag en annan ängel komma ner från himlen med stor makt; och jorden upplystes av hans härlighet. Uppenbarelseboken 18:1.

Verse three of Isaiah six identifies the same history.

Den tredje versen i Jesaja sex identifierar samma historia.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Och den ene ropade till den andre och sade: Helig, helig, helig är Herren Sebaot; hela jorden är full av hans härlighet. Jesaja 6:3.

Sister White brings Isaiah’s vision of the sanctuary together with the movement of Revelation eighteen.

Syster White sammanför Jesajas syn av helgedomen med rörelsen i Uppenbarelseboken arton.

> “The seraphim before the throne are so filled with reverential awe in beholding the glory of God that they do not for an instant look upon themselves with self-complacency, or in admiration of themselves or one another. Their praise and glory are for the Lord of Hosts, who is high and lifted up, and the glory of whose train fills the temple. As they see the future, when the whole earth shall be filled with his glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in his presence, beneath his smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing his image, in doing his service and worshiping him, their highest ambition is fully reached.

> ”Seraferna inför tronen är så uppfyllda av vördnadsfull bävan när de skådar Guds härlighet att de inte för ett ögonblick ser på sig själva med självbelåtenhet eller med beundran för sig själva eller för varandra. Deras pris och ära tillhör Herren Sebaot, som är hög och upphöjd, och vars mantelsläp uppfyller templet med härlighet. När de ser framtiden, då hela jorden skall bli full av hans härlighet, återljuder den triumferande lovsången från den ene till den andre i melodisk sång: ’Helig, helig, helig är Herren Sebaot.’ De är fullkomligt tillfredsställda med att förhärliga Gud; och i hans närvaro, under hans välbehags leende, önskar de ingenting mer. I att bära hans avbild, i att utföra hans tjänst och tillbe honom, når deras högsta strävan sin fulla uppfyllelse.”

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days.” Review and Herald, December 22, 1896.

> ”Den syn som gavs åt Jesaja framställer Guds folks tillstånd i de sista dagarna.” Review and Herald, 22 december 1896.

John in Revelation chapter ten and also in chapter eighteen, and with Isaiah in chapter six and including the commentary of Sister White, place all these illustrations of the earth being lightened with God’s glory at the same point in history. The whole earth witnessed the events that took place on September 11, 2001. The progressive history of the Millerite movement that concluded in 1863, typified the history when the mighty angel of Revelation eighteen descends with the history associated with the angel that descended in Revelation chapter ten. With these opening premises in place, we will return to the testing process represented in Numbers chapter fourteen. After Moses interceded for the rebels that wished to return to Egypt and stone Joshua and Caleb, God accepts Moses’ intercession.

Johannes i Uppenbarelseboken kapitel tio och även i kapitel arton, samt Jesaja i kapitel sex och därtill syster Whites kommentarer, placerar alla dessa illustrationer av att jorden upplyses av Guds härlighet vid samma punkt i historien. Hela jorden bevittnade de händelser som ägde rum den 11 september 2001. Milleriterrörelsens fortskridande historia, som avslutades 1863, förebildade den historia då den mäktige ängeln i Uppenbarelseboken arton stiger ned tillsammans med den historia som är förbunden med den ängel som steg ned i Uppenbarelseboken kapitel tio. Med dessa inledande premisser på plats skall vi återvända till den prövningsprocess som framställs i Fjärde Moseboken kapitel fjorton. Sedan Mose hade gått i förbön för rebellerna som önskade återvända till Egypten och stena Josua och Kaleb, godtar Gud Moses förbön.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:20–24.

> Och Herren sade: Jag har förlåtit efter ditt ord. Men så sant jag lever, skall hela jorden uppfyllas av Herrens härlighet. Ty alla de män som har sett min härlighet och mina tecken, som jag gjorde i Egypten och i öknen, och som nu har frestat mig dessa tio gånger och inte har hört min röst, de skall sannerligen inte få se det land som jag med ed har lovat deras fäder, och ingen av dem som väckte min vrede skall få se det. Men min tjänare Kaleb, därför att han hade en annan ande i sig och fullt ut har följt mig, honom skall jag föra in i det land dit han gick, och hans avkomma skall besitta det. 4 Moseboken 14:20–24.

The history represented here in Numbers fourteen is the final test for ancient Israel and their failure secured for them death in the wilderness over the following forty years. The history is directly associated with Revelation eighteen for God there proclaimed that “as truly as” God lives “all the earth shall be filled with the glory of the Lord.” It’s a very strong statement that God places in this historical record, and in so doing He emphasizes that the history represented in Numbers chapters thirteen and fourteen, pointed forward to the mighty movement of the angel of Revelation eighteen. Because Revelation eighteen is the end of the remnant people of God, the beginning of the remnant people of God is also illustrated in the passage we are considering in the book of Numbers.

Den historia som här framställs i Fjärde Moseboken fjorton är det slutliga provet för det gamla Israel, och deras misslyckande beseglade för dem döden i öknen under de följande fyrtio åren. Historien är direkt förbunden med Uppenbarelseboken arton, ty där förkunnade Gud att ”så sant som” Gud lever, ”hela jorden skall uppfyllas av Herrens härlighet.” Det är ett mycket kraftfullt uttalande som Gud infogar i denna historiska skildring, och därigenom betonar Han att den historia som framställs i Fjärde Moseboken kapitel tretton och fjorton pekade fram mot den mäktiga rörelsen hos ängeln i Uppenbarelseboken arton. Eftersom Uppenbarelseboken arton utgör slutet för Guds kvarlevande folk, åskådliggörs också början för Guds kvarlevande folk i det avsnitt vi här betraktar i Fjärde Moseboken.

On August 11, 1840, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the second woe, the former chosen covenant people were tested by the message of Elijah that had just been proven to be correct.

Den 11 augusti 1840, vid uppfyllelsen av en islamprofetia om det andra veropet, prövades det tidigare utvalda förbundsfolket av Elias budskap, som just hade visat sig vara riktigt.

On September 11, 2001, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the third woe, the former chosen covenant people marked the beginning of the judgment of the living as the message of Elijah that had just been proven to be correct.

Den 11 september 2001, vid uppfyllelsen av en islams profetia om det tredje ve, utmärkte det forna utvalda förbundsfolket början av domen över de levande såsom Elias budskap, vilket just hade bevisats vara riktigt.

The Elijah message of the Millerite history was set within the context of prophetic time. The Elijah message on September 11, 2001 was set within the context of the repetition of history. September 11, 2001 repeated the history of August 11, 1840 for both dates represent a fulfillment of a prophecy of Islam, and both mark the descent of the angel, that Sister White said is “no less a personage than Jesus Christ.” Though Sister White never says the angel of Revelation eighteen “was no less a personage than Jesus Christ” as she does of the angel of Revelation ten, the angel of Revelation eighteen lightens the earth with “his” glory, and the Scriptures are clear that it is the glory of Jesus Christ that lightens the earth.

Elia-budskapet i Millerit-rörelsens historia var inramat i den profetiska tidens kontext. Elia-budskapet den 11 september 2001 var inramat i sammanhanget av historiens upprepning. Den 11 september 2001 upprepade historien från den 11 augusti 1840, ty båda datumen representerar uppfyllelsen av en profetia om islam, och båda markerar ängelns nedstigande, vilken syster White sade är ”ingen mindre person än Jesus Kristus”. Fastän syster White aldrig säger att ängeln i Uppenbarelseboken arton ”var ingen mindre person än Jesus Kristus”, såsom hon gör om ängeln i Uppenbarelseboken tio, upplyser ängeln i Uppenbarelseboken arton jorden med ”sin” härlighet, och Skrifterna visar tydligt att det är Jesu Kristi härlighet som upplyser jorden.

The instrument of judgment that brought about the test of the Protestants in the beginning was the Millerite movement as represented by Elijah. The instrument of judgment that brings about the test of Seventh-day Adventism at the end is the Elijah movement as represented by the one hundred and forty-four thousand. The symbol of Elijah has more than one meaning, and though he represents Miller and the Millerite movement, he also represents the one hundred and forty-four thousand.

Det redskap för dom som åstadkom prövningen av protestanterna i begynnelsen var den milleritiska rörelsen såsom representerad av Elia. Det redskap för dom som åstadkommer prövningen av sjundedagsadventismen i slutet är Elia-rörelsen såsom representerad av de etthundrafyrtiofyra tusen. Symbolen Elia har mer än en betydelse, och även om han representerar Miller och den milleritiska rörelsen, representerar han också de etthundrafyrtiofyra tusen.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51-53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 412.

> ”Mose på förklaringsberget var ett vittne om Kristi seger över synden och döden. Han representerade dem som skall träda fram ur graven vid de rättfärdigas uppståndelse. Elia, som hade tagits till himlen utan att se döden, representerade dem som skall leva på jorden vid Kristi andra ankomst och som skall bli ”förvandlade, i ett nu, på ett ögonblick, vid den sista basunen”; då ”detta förgängliga måste klä sig i oförgänglighet” och ”detta dödliga måste klä sig i odödlighet”. 1 Korinthierbrevet 15:51–53. Jesus var klädd i himlens ljus, sådan han skall framträda när han kommer ”för andra gången, inte för att bära synd utan för att frälsa”. Ty han skall komma ”i sin Faders härlighet med de heliga änglarna”. Hebreerbrevet 9:28; Markus 8:38. Frälsarens löfte till lärjungarna uppfylldes nu. På berget framställdes det framtida härlighetens rike i miniatyr — Kristus konungen, Mose som representant för de uppståndna heliga och Elia för dem som blivit upptagna.” Messias, s. 412.

The covenant people that are passed by are the majority of ten to two. Many are called, but few are chosen. The failure of the tenth test was based upon whether the evil report, or the good report of the Promised Land was rejected or accepted. Thus, the history here illustrated demonstrates that victory or defeat in the progressive testing history is premised upon a choice of two methodologies that interpret the same information.

Förbundsfolket som lämnas åt sidan utgör majoriteten, tio mot två. Många är kallade, men få är utvalda. Misslyckandet i det tionde provet grundade sig på huruvida den onda rapporten eller den goda rapporten om det utlovade landet förkastades eller mottogs. Således visar den historia som här framställs att seger eller nederlag i den fortskridande prövningens historia är grundad på ett val mellan två metodologier som tolkar samma information.

All twelve spies saw the Promised Land, but two different conclusions were drawn concerning what the Promised Land represented. One report was motivated by human fear the other by faith. One manifested a desire to reject the leading of God and return to Egyptian slavery and the other report manifested a desire to trust the leading of God and move forward into the Promised Land.

Alla tolv spejarna såg det utlovade landet, men två olika slutsatser drogs om vad det utlovade landet representerade. Den ena rapporten var driven av mänsklig fruktan, den andra av tro. Den ena gav uttryck åt en önskan att förkasta Guds ledning och återvända till slaveriet i Egypten, och den andra rapporten gav uttryck åt en önskan att förtrösta på Guds ledning och gå vidare in i det utlovade landet.

In the Millerite movement, the majority also chose to return to the bondage of Babylon and become her daughters, and this was the manifestation of their decision to reject the prophetic message of the first angel. The faithful Millerites chose to follow the prophetic message of the first angel, even after the apparent failure at the first disappointment in the spring of 1844. The history of Numbers sets forth two different “reports” of the twelve spies, representing two different analyses of the same prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism did not accept a prophetic message, they rejected a formerly established prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism returned to and accepted the biblical methodology that opposed William Miller throughout his ministry. Those that rejected the prophetic message and desired to return to bondage were typified by the rebels of Numbers fourteen, who ultimately died in the wilderness.

I den milleritiska rörelsen valde majoriteten likaså att återvända till Babylons träldom och bli hennes döttrar, och detta var manifestationen av deras beslut att förkasta den förste ängelns profetiska budskap. De trogna Milleriterna valde att följa den förste ängelns profetiska budskap, även efter det skenbara misslyckandet vid den första besvikelsen våren 1844. Berättelsen i Fjärde Moseboken framställer två olika ”rapporter” från de tolv spejarna, vilka representerar två olika analyser av samma profetiska budskap. År 1863 tog den laodiceiska adventismen inte emot ett profetiskt budskap; den förkastade ett tidigare etablerat profetiskt budskap. År 1863 återvände den laodiceiska adventismen till och godtog den bibliska metodologi som motsatte sig William Miller genom hela hans verksamhet. De som förkastade det profetiska budskapet och önskade återvända till träldomen förebildades av upprorsmakarna i Fjärde Moseboken fjorton, vilka till slut dog i öknen.

The number ten, when considered as a symbol, as with all symbols has more than one meaning. Its symbolic meaning must be understood by the context of the passage where it is located. “Ten” as a symbol can represent persecution. It can represent a test. It can represent the ten-fold union of the kings of Europe, the northern tribes of Israel and the United Nations. In the church of Smyrna God’s people were to have tribulation for ten days.

Talet tio har, när det betraktas som en symbol, liksom alla symboler mer än en betydelse. Dess symboliska innebörd måste förstås utifrån sammanhanget i det avsnitt där det förekommer. ”Tio” som symbol kan representera förföljelse. Det kan representera en prövning. Det kan representera den tiofaldiga föreningen av Europas kungar, Israels nordliga stammar och Förenta nationerna. I församlingen i Smyrna skulle Guds folk lida nöd i tio dagar.

> Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:10.

> Frukta inte för något av det som du kommer att få lida. Se, djävulen skall kasta några av er i fängelse, för att ni må prövas; och ni skall få utstå vedermöda i tio dagar. Var trogen intill döden, så skall jag ge dig livets krona. Uppenbarelseboken 2:10.

The historians point to the persecution carried out by Diocletian in the history of Smyrna, for that being the most severe persecution of Smyrna’s history, and it lasted ten years. Other historians identify ten different persecutions in the history of Smyrna. Either way, they were carried out by Imperial Rome, which in Daniel seven is represented by ten horns. Those ten kings were the kings, typified by Ahab who committed fornication with the papacy, and were the tool of persecution the papacy used to accomplish the slaughter during the Dark Ages. “Ten” represents the state power that accomplishes the persecution for Jezebel. In Daniel chapter one “ten” symbolizes a testing period.

Historikerna hänvisar till den förföljelse som Diocletianus genomförde i Smyrnas historia, eftersom den var den mest svåra förföljelsen i Smyrnas historia, och den varade i tio år. Andra historiker identifierar tio olika förföljelser i Smyrnas historia. Hur som helst utfördes de av det kejserliga Rom, som i Daniel sju framställs genom tio horn. Dessa tio kungar var de kungar, förebildade av Ahab, som begick otukt med påvedömet och var det redskap för förföljelse som påvedömet använde för att fullborda blodbadet under den mörka medeltiden. ”Tio” representerar den statsmakt som utför förföljelsen för Isebels räkning. I Daniel kapitel ett symboliserar ”tio” en prövotid.

> Prove thy servants, I beseech thee, ten days; and let them give us pulse to eat, and water to drink. Then let our countenances be looked upon before thee, and the countenance of the children that eat of the portion of the king’s meat: and as thou seest, deal with thy servants. So he consented to them in this matter, and proved them ten days. And at the end of ten days their countenances appeared fairer and fatter in flesh than all the children which did eat the portion of the king’s meat. Daniel 1:12–15.

> Pröva, jag ber dig, dina tjänare i tio dagar, och låt dem ge oss grönsaker att äta och vatten att dricka. Låt sedan vårt utseende betraktas inför dig, och utseendet hos de unga män som äter av kungens mat; och gör med dina tjänare såsom du då finner för gott. Så samtyckte han till dem i denna sak och prövade dem i tio dagar. Och vid slutet av de tio dagarna visade sig deras utseende vara skönare och deras kroppar bättre vid hull än alla de unga män som åt av kungens mat. Daniel 1:12–15.

In Numbers fourteen ancient Israel had provoked God ten times, representing ten tests over a period of time.

I Fjärde Moseboken 14 hade det forntida Israel provocerat Gud tio gånger, vilket representerar tio prövningar under en tidsperiod.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice. Numbers 14:21, 22.

> Men så sant jag lever, skall hela jorden uppfyllas av Herrens härlighet. Ty alla de män som har sett min härlighet och mina under, som jag gjorde i Egypten och i öknen, och som nu dessa tio gånger har frestat mig och inte har lyssnat till min röst. 4 Moseboken 14:21, 22.

If you were to search the internet for the understanding of what specific rebellions represent the nine rebellions or failed tests from the deliverance at the Red Sea until the tenth test you will find a few variations of which of the failures of ancient Israel should be marked as one of those ten tests. I contend that the Red Sea deliverance that has been specifically identified as lining up with October 22, 1844, is the beginning of the ten tests, and therefore the place to begin counting the tests that arose from 1844 to 1863. There had been a progressive testing process that began in 1798 when the book of Daniel was unsealed, and that process covered the history of the first and second angel’s messages that concluded at the arrival of the third angel on October 22, 1844.

Om du skulle söka på internet efter förståelsen av vilka särskilda uppror som utgör de nio upproren eller de misslyckade prövningarna från befrielsen vid Röda havet fram till den tionde prövningen, skulle du finna några variationer beträffande vilka av det forntida Israels misslyckanden som bör räknas som ett av dessa tio prov. Jag hävdar att befrielsen vid Röda havet, som uttryckligen har identifierats som motsvarande den 22 oktober 1844, är början på de tio prövningarna och därför den punkt där man bör börja räkna de prövningar som uppstod från 1844 till 1863. Det hade förekommit en fortskridande prövningsprocess som började år 1798, när Daniels bok öppnades, och den processen omfattade historien om den förste och den andre ängelns budskap, vilka nådde sin avslutning vid den tredje ängelns ankomst den 22 oktober 1844.

> “In Minneapolis God gave precious gems of truth to His people in new settings. This light from heaven by some was rejected with all the stubbornness the Jews manifested in rejecting Christ, and there was much talk about standing by the old landmarks. But there was evidence they knew not what the old landmarks were. There was evidence and there was reasoning from the word that commended itself to the conscience; but the minds of men were fixed, sealed against the entrance of light, because they had decided it was a dangerous error removing the ‘old landmarks’ when it was not moving a peg of the old landmarks, but they had perverted ideas of what constituted the old landmarks.

> ”I Minneapolis gav Gud dyrbara sanningens ädelstenar åt sitt folk i nya sammanhang. Detta ljus från himlen förkastades av somliga med all den halsstarrighet som judarna visade, när de förkastade Kristus, och det talades mycket om att stå fast vid de gamla landmärkena. Men det fanns bevis för att de inte visste vad de gamla landmärkena var. Det fanns bevis, och det fanns resonemang utifrån Ordet, som rekommenderade sig för samvetet; men människors sinnen var låsta, tillslutna för ljusets inträde, därför att de hade bestämt att det var en farlig villfarelse som flyttade de ”gamla landmärkena”, fastän det inte flyttade en enda påle av de gamla landmärkena, utan de hade förvrängda föreställningar om vad som utgjorde de gamla landmärkena.

> “The passing of the time in 1844 was a period of great events, opening to our astonished eyes the cleansing of the sanctuary transpiring in heaven, and having decided relation to God’s people upon the earth, [also] the first and second angels’ messages and the third, unfurling the banner on which was inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus.’ One of the landmarks under this message was the temple of God, seen by His truth-loving people in heaven, and the ark containing the law of God. The light of the Sabbath of the fourth commandment flashed its strong rays in the pathway of the transgressors of God’s law. The nonimmortality of the wicked is an old landmark. I can call to mind nothing more that can come under the head of the old landmarks. All this cry about changing the old landmarks is all imaginary.” The 1888 Materials, 518.

> ”Tidens utgång år 1844 var en period av stora händelser, som öppnade för våra häpna ögon den rening av helgedomen som ägde rum i himlen och som hade ett avgörande samband med Guds folk på jorden, [liksom] den förste och den andre ängelns budskap och den tredje, vilken vecklade ut baneret på vilket stod inskrivet: ’Guds bud och Jesu tro.’ Ett av landmärkena under detta budskap var Guds tempel, sett i himlen av hans sanningsälskande folk, och arken som innehöll Guds lag. Ljuset från sabbaten i det fjärde budet lyste med sina starka strålar på överträdarna av Guds lags stig. De ogudaktigas icke-odödlighet är ett gammalt landmärke. Jag kan inte påminna mig något annat som kan hänföras till de gamla landmärkena. Hela detta rop om att förändra de gamla landmärkena är helt och hållet inbillat.” The 1888 Materials, 518.

On October 22, 1844 the third angel arrived with a message in his hand.

Den 22 oktober 1844 anlände den tredje ängeln med ett budskap i sin hand.

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man.” Early Writings, 254.

> ”När Jesu tjänst i det heliga avslutades, och han gick in i det allra heligaste och stod inför arken som innehöll Guds lag, sände han ännu en mäktig ängel med ett tredje budskap till världen. En skriftrulle lades i ängelns hand, och när han steg ner till jorden i kraft och majestät, förkunnade han en fruktansvärd varning, med det mest förfärliga hot som någonsin burits fram till människan.” Early Writings, 254.

On October 22, 1844 an angel descended with a parchment in his hand that God’s people were to eat. The “landmarks” doctrines that are then identified are to either be eaten and accepted or rejected and not eaten. When the third angel arrived with the parchment in his hand, the message within the parchment represented six testing truths. Those six tests were identified as the “passing of time,” representing the twenty-three hundred year prophecy; the judgment, represented as “the cleansing of the sanctuary”; the three angel’s messages; “the law of God”; “the Sabbath”; and the state of the dead as represented as the “nonimmortality of the soul.”

Den 22 oktober 1844 steg en ängel ned med en bokrulle i sin hand som Guds folk skulle äta. De ”landmärkens” läror som då identifieras skulle antingen ätas och tas emot eller förkastas och inte ätas. När den tredje ängeln kom med bokrullen i sin hand, representerade budskapet i bokrullen sex prövande sanningar. Dessa sex prövningar identifierades som ”tidens förlopp”, vilket representerade de tvåtusentrehundra årens profetia; domen, framställd som ”helgedomens rening”; de tre änglarnas budskap; ”Guds lag”; ”sabbaten”; och de dödas tillstånd, framställt som ”själens icke-odödlighet”.

Those six truths are of course interrelated, but they individually were identified as landmarks. Some may not wish to include the passing of time in this list, but obviously many rejected the truth that October 22, 1844 was a genuine fulfillment of prophecy. They failed that test, which of course prevented them from struggling with the tests that followed. God’s testing process has been repeatedly established as a progressive process that requires victory over the test you are first given, before you can be involved with the following test.

Dessa sex sanningar är naturligtvis inbördes förbundna, men de identifierades var för sig som landmärken. Somliga kanske inte vill inbegripa tidens förgång i denna förteckning, men uppenbarligen förkastade många sanningen att den 22 oktober 1844 var en verklig uppfyllelse av profetian. De bestod inte det provet, vilket naturligtvis hindrade dem från att brottas med de prövningar som följde. Guds prövningsprocess har gång på gång fastställts vara en fortskridande process som kräver seger över det prov man först får, innan man kan bli delaktig i det följande provet.

> “When we began to present the light on the Sabbath question, we had no clearly defined idea of the third angel’s message of Revelation 14:9–12. The burden of our testimony as we came before the people was that the great second advent movement was of God, that the first and second messages had gone forth, and that the third was to be given. We saw that the third message closed with the words: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ And we as clearly saw as we now see that these prophetic words suggested a Sabbath reform; but as to what the worship of the beast mentioned in the message was, or what the image and the mark of the beast were, we had no defined position.

> ”När vi började framlägga ljuset över sabbatsfrågan, hade vi ingen klart utformad uppfattning om den tredje ängelns budskap i Uppenbarelseboken 14:9–12. Tyngdpunkten i vårt vittnesbörd, när vi trädde fram inför folket, var att den stora andra adventrörelsen var av Gud, att det första och det andra budskapet hade gått ut och att det tredje skulle ges. Vi såg att det tredje budskapet avslutades med orden: ’Här är de heligas tålamod: här är de som håller Guds bud och Jesu tro.’ Och vi såg lika tydligt som vi nu ser att dessa profetiska ord antydde en sabbatsreform; men beträffande vad tillbedjan av vilddjuret, som nämns i budskapet, var, eller vad vilddjurets bild och märke var, hade vi ingen fastställd uppfattning.”

> “God by His Holy Spirit let light shine forth upon His servants, and the subject gradually opened to their minds. It required much study and anxious care to search it out, link after link. By care, anxiety, and incessant labor has the work moved on until the great truths of our message, a clear, connected, perfect whole, have been given to the world.

> ”Gud lät genom sin Helige Ande ljus lysa fram över sina tjänare, och ämnet öppnade sig gradvis för deras sinnen. Det krävdes mycket studium och bekymrad omsorg för att utforska det, länk efter länk. Genom omsorg, ängslan och oavbrutet arbete har verket gått framåt, tills de stora sanningarna i vårt budskap, en klar, sammanhängande, fullkomlig helhet, har givits åt världen.

> “I have already spoken of my acquaintance with Elder Bates. I found him to be a true Christian gentleman, courteous and kind. He treated me as tenderly as though I were his own child. The first time he heard me speak, he manifested deep interest. After I had ceased speaking, he arose and said: ‘I am a doubting Thomas. I do not believe in visions. But if I could believe that the testimony the sister has related tonight was indeed the voice of God to us, I should be the happiest man alive. My heart is deeply moved. I believe the speaker to be sincere, but cannot explain in regard to her being shown the wonderful things she has related to us.’

> ”Jag har redan talat om min bekantskap med äldste Bates. Jag fann honom vara en sann kristen gentleman, hövlig och vänlig. Han behandlade mig lika ömt som om jag hade varit hans eget barn. Första gången han hörde mig tala visade han djupt intresse. Sedan jag hade slutat tala reste han sig och sade: ’Jag är en tvivlande Tomas. Jag tror inte på syner. Men om jag kunde tro att det vittnesbörd som systern i kväll har framfört verkligen var Guds röst till oss, skulle jag vara den lyckligaste mannen i livet. Mitt hjärta är djupt gripet. Jag tror att talaren är uppriktig, men kan inte förklara hur det kommer sig att hon har fått se de underbara ting som hon har berättat för oss om.’”

> “A few months after my marriage, I attended, with my husband, a Conference at Topsham, Maine, at which Elder Bates was present. He did not then fully believe that my visions were of God. That meeting was a season of much interest. The Spirit of God rested upon me; I was wrapped in a vision of God’s glory, and for the first time had a view of other planets. After I came out of vision, I related what I had seen. Elder B. then asked if I had studied astronomy. I told him I had no recollection of ever looking into an astronomy. Said he: ‘This is of the Lord.’ I never before saw him so free and happy. His countenance shone with the light of heaven, and he exhorted the church with power.” Testimonies, volume 1, 78–80.

> ”Några månader efter mitt giftermål deltog jag tillsammans med min man i en konferens i Topsham, Maine, där äldste Bates var närvarande. Han trodde då ännu inte fullt ut att mina syner var från Gud. Det mötet var en tid av stort intresse. Guds Ande vilade över mig; jag blev hänryckt i en syn av Guds härlighet och fick för första gången se andra planeter. Sedan jag kommit ur synen, berättade jag vad jag hade sett. Äldste B. frågade då om jag hade studerat astronomi. Jag sade honom att jag inte kunde erinra mig att jag någonsin hade sett i en bok om astronomi. Då sade han: ’Detta är av Herren.’ Jag hade aldrig tidigare sett honom så fri och lycklig. Hans ansikte strålade av himlens ljus, och han förmanade församlingen med kraft.” Testimonies, band 1, 78–80.

Certainly, all these doctrinal tests are interconnected, but they are also tests that can be isolated, and they were progressively opened up to God’s servants. There are many churches who observe the seventh-day Sabbath, but who reject the message of the three angels. They reject the truth that judgment began on October 22, 1844, but still observe the Sabbath. These doctrinal tests are interconnected but represent six specific tests.

Visserligen är alla dessa läromässiga prövningar sammanlänkade, men de är också prövningar som kan avskiljas, och de öppnades gradvis för Guds tjänare. Det finns många kyrkor som håller sjundedagssabbaten, men som förkastar de tre änglarnas budskap. De förkastar sanningen att domen började den 22 oktober 1844, men håller ändå sabbaten. Dessa läromässiga prövningar är sammanlänkade men utgör sex särskilda prövningar.

As just illustrated by Joseph Bates, the sea captain that was fully familiar with astronomy accepted the Spirit of Prophecy, which he had previously rejected. In December of 1844, Ellen White received her first vision and the seventh test arrived in the movement.

Såsom nyss illustrerats av Joseph Bates, sjökaptenen som var väl förtrogen med astronomi, tog han emot Profetians Ande, som han tidigare hade förkastat. I december 1844 mottog Ellen White sin första syn, och det sjunde provet kom över rörelsen.

> “The Bible must be your counselor. Study it and the testimonies God has given; for they never contradict his Word. If the Testimonies speak not according to the word of God, reject them. Christ and Belial cannot be united.” Selected Messages, book 3, 33.

> ”Bibeln måste vara er rådgivare. Studera den och de vittnesbörd Gud har gett; ty de motsäger aldrig hans Ord. Om Vittnesbörden inte talar i enlighet med Guds ord, förkasta dem. Kristus och Belial kan inte förenas.” Selected Messages, bok 3, s. 33.

Shortly after the great disappointment Sister White endorsed an article which identified Christ moving from the holy place into the Most Holy Place on October 22, 1844. She recommended the publication to “every saint.”

Kort efter den stora besvikelsen understödde syster White en artikel som angav att Kristus den 22 oktober 1844 gick från det heliga in i det allra heligaste. Hon rekommenderade publikationen till ”varje helig”.

> “I believe the Sanctuary, to be cleansed at the end of the 2300 days, is the New Jerusalem Temple, of which Christ is a minister. The Lord shew me in vision, more than one year ago, that Brother Crosier had the true light, on the cleansing of the Sanctuary, &c; and that it was his will, that Brother C. should write out the view which he gave us in the Day-Star, Extra, February 7, 1846. I feel fully authorized by the Lord, to recommend that Extra, to every saint.” A Word to the Little Flock, 12.

> ”Jag tror att helgedomen, som skall renas vid slutet av de 2300 dagarna, är det Nya Jerusalems tempel, i vilket Kristus är en tjänare. Herren visade mig i en syn, för mer än ett år sedan, att broder Crosier hade det sanna ljuset angående helgedomens rening, etc.; och att det var hans vilja att broder C. skulle skriva ned den framställning som han gav oss i Day-Star, Extra, den 7 februari 1846. Jag känner mig helt bemyndigad av Herren att rekommendera detta Extra till varje helig.” A Word to the Little Flock, 12.

Her endorsement was of Crosier’s description of Christ’s movement to the Most Holy Place, but the article contained several erroneous teachings, including apostate Protestantism’s teaching that the “daily” in the book of Daniel represented Christ’s ministry. She therefore penned a clarification that first was published in 1850 and then later included in the book Early Writings. There she identified that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the ‘daily’.”

Hennes godkännande gällde Crosiers beskrivning av Kristi förflyttning till det allra heligaste, men artikeln innehöll flera felaktiga läror, däribland den avfälliga protestantismens lära att ”det dagliga” i Daniels bok representerade Kristi tjänst. Hon nedtecknade därför ett klargörande som först publicerades 1850 och senare togs med i boken Early Writings. Där fastslog hon att ”de som förkunnade domstimmens rop hade den rätta uppfattningen om ’det dagliga’.”

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed.” Early Writings, 74.

> ”Sedan såg jag beträffande det ’dagliga’ (Daniel 8:12) att ordet ’offer’ hade införts genom människors vishet och inte hör till texten, och att Herren gav den rätta förståelsen av det åt dem som förkunnade budskapet om domens stund. När enhet rådde, före 1844, var nästan alla eniga om den rätta förståelsen av det ’dagliga’; men i förvirringen sedan 1844 har andra uppfattningar antagits, och mörker och förvirring har följt.” Early Writings, 74.

The subject of “the daily” in the book of Daniel became a symbol of Adventism’s return to the methodology of apostate Protestantism in the early part of the twentieth century, and today the correct Millerite understanding of “the daily” has been rejected by the theologians of Adventism. It has been rejected, in spite of Sister White clearly identifying that the Millerites were correct in identifying “the daily” as the satanic power of paganism. They rejected the truth of “the daily” not only in contradiction of her inspired endorsement that the Millerites understanding was correct, but also in direct contradiction of her straightly identifying that the false doctrine that teaches that “the daily” represents Christ’s sanctuary ministry was delivered by “angels that were expelled from heaven!”

Ämnet om ”det dagliga” i Daniels bok blev en symbol för adventismens återgång till den avfälliga protestantismens metodologi under den tidiga delen av nittonhundratalet, och i dag har den korrekta milleritiska förståelsen av ”det dagliga” förkastats av adventismens teologer. Det har förkastats, trots att Syster White klart och tydligt identifierade att milleriterna hade rätt när de identifierade ”det dagliga” som hedendomens sataniska makt. De förkastade sanningen om ”det dagliga” inte bara i strid med hennes inspirerade bekräftelse på att milleriternas förståelse var korrekt, utan också i direkt strid med att hon uttryckligen identifierade den falska läran, som lär att ”det dagliga” representerar Kristi helgedomstjänst, som frambringad av ”änglar som hade drivits ut ur himlen!”

> “And there was Brother Daniells, whose mind the enemy was working; and your mind and Elder Prescott’s mind were being worked by the angels that were expelled from heaven.” Manuscript Releases, volume 20, 17.

> ”Och där var broder Daniells, vars sinne fienden bearbetade; och ditt sinne och äldste Prescotts sinne bearbetades av de änglar som fördrevs från himlen.” Manuscript Releases, volym 20, 17.

Her profound rejection of what Adventism now uses as one of its “dishes of fables” was so severe, because Daniells and Prescott took a symbol of satanic power (paganism) and assigned that symbol to Christ’s (His sanctuary ministry). This makes eight doctrinal tests.

Hennes djupgående avvisande av det som adventismen nu använder som en av sina ”fabelrätter” var så skarpt, därför att Daniells och Prescott tog en symbol för satanisk makt (hedendomen) och tillskrev denna symbol åt Kristi (Hans helgedomstjänst). Detta utgör åtta läroprövningar.

The ninth test in the history leading to 1863 is the production of the second table of Habakkuk in 1850. The 1843 pioneer chart was produced in 1842, and is only called the 1843 chart because it predicted Christ’s return in 1843. The command to produce a second table of Habakkuk was given to Sister White in 1850. The production of Habakkuk’s two tables link the history of the first and second angels to the history of the third. In her grandson’s biography of her life and work, he provides an overview of the events that led to the production of the 1850 chart. He does so by selecting relevant comments of Sister White and adds his commentary in the overview.

Det nionde provet i den historia som leder fram till 1863 är framställningen av Habackuks andra tavla år 1850. Det banbrytande 1843-diagrammet framställdes år 1842 och kallas endast 1843-diagrammet därför att det förutsade Kristi återkomst år 1843. Befallningen att framställa en andra tavla av Habackuk gavs till syster White år 1850. Framställningen av Habackuks två tavlor sammanlänkar den första och den andra ängelns historia med den tredje ängelns historia. I sin sonsons biografi över hennes liv och verk ger han en översikt över de händelser som ledde fram till framställningen av 1850-diagrammet. Detta gör han genom att välja ut relevanta uttalanden av syster White och tillfogar sin egen kommentar i översikten.

> “On our return to Brother Nichols’ the Lord gave me a vision and showed me that the truth must be made plain upon tables and it would cause many to decide for the truth by the third angel’s message, with the two former being made plain upon tables.—Letter 28, 1850.

> ”När vi återvände till broder Nichols gav Herren mig en syn och visade mig att sanningen måste göras tydlig på tavlor, och det skulle förmå många att besluta sig för sanningen genom den tredje ängelns budskap, då de två föregående gjordes tydliga på tavlor.” —Brev 28, 1850.

> “In this vision she was also shown that which would give James White courage to continue publishing:

> "I denna syn visades hon också det som skulle ge James White mod att fortsätta utgivningen:

> “I also saw it was as necessary for the paper to be published as for the messengers to go, for the messengers need a paper to carry with them containing present truth to put in the hands of those that hear, and then the truth would not fade from the mind. And that the paper would go where the messengers could not go.—Ibid.

> ”Jag såg också att det var lika nödvändigt att tidskriften blev utgiven som att budbärarna gick ut, ty budbärarna behöver en tidskrift att bära med sig, innehållande närvarande sanning, att lägga i händerna på dem som hör, och då skulle sanningen inte blekna ur sinnet. Och att tidskriften skulle gå dit budbärarna inte kunde gå.—Ibid.

> “Work on the new chart was begun at once, and opportunity was given to tell the brethren about it in the issue of Present Truth that James got out the next month:

> Arbetet med den nya tavlan påbörjades genast, och tillfälle gavs att underrätta bröderna om den i det nummer av Present Truth som James gav ut följande månad:

> “The Chart. A chronological chart of the visions of Daniel and John, calculated to illustrate clearly the present truth, is now being lithographed under the care of Brother Otis Nichols, of Dorchester, Massachusetts. Those who teach the present truth will be greatly aided by it. Further notice of the chart will be given hereafter.—Present Truth, November, 1850.

> ”Tabellen. En kronologisk tabell över Daniels och Johannes syner, utarbetad för att tydligt åskådliggöra den närvarande sanningen, håller nu på att litograferas under broder Otis Nichols’ tillsyn, från Dorchester, Massachusetts. De som undervisar om den närvarande sanningen kommer att få stor hjälp av den. Ytterligare meddelande om tabellen kommer att ges framdeles.—Present Truth, november 1850.

> “By late January, 1851, the chart was ready and advertised for $2. James White was much pleased with it and offered it free to ‘those whom God has called to give the message of the third angel’ (Review and Herald, January, 1851). Some generous donations had helped meet the expense of publication.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 185.

> ”Vid slutet av januari 1851 var tavlan färdig och annonserades ut för 2 dollar. James White var mycket tillfreds med den och erbjöd den utan kostnad till ’dem som Gud har kallat att förkunna den tredje ängelns budskap’ (Review and Herald, januari 1851). Några generösa gåvor hade bidragit till att täcka kostnaden för utgivningen.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volym 1, 185.

Speaking of the 1843 chart Sister White recorded that it had been directed by God.

Med avseende på 1843 års karta skrev syster White att den hade varit ledd av Gud.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Herren visade mig att 1843 års karta var ledd av hans hand, och att ingen del av den borde ändras; att siffrorna var sådana som han ville ha dem. Att hans hand vilade över och dolde ett misstag i några av siffrorna, så att ingen kunde se det, förrän hans hand togs bort.” Review and Herald, 1 november 1850.

When recording the light associated with the command to produce another chart in 1850, she provided the same divine endorsement of the 1850 chart as was given concerning the 1843 chart, while also identifying that other charts that were then being produced were not acceptable to the Lord. The command to produce a new chart was incorporated with a command to print a new publication.

När hon återgav det ljus som var förbundet med befallningen att framställa en annan karta år 1850, gav hon samma gudomliga bekräftelse åt 1850 års karta som hade givits beträffande 1843 års karta, samtidigt som hon också klargjorde att andra kartor som då framställdes inte var godtagbara för Herren. Befallningen att framställa en ny karta förenades med en befallning att trycka en ny publikation.

> “I saw the chart-making business was all wrong. It originated with Brother Rhodes and was followed out by Brother Case. Means has been spent in making charts and forming uncouth disgusting images to represent angels and the glorious Jesus. Such things I saw were displeasing to God. I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.

> ”Jag såg att arbetet med att göra tavlor var helt felaktigt. Det hade sitt ursprung hos broder Rhodes och fullföljdes av broder Case. Medel har använts till att göra tavlor och forma ohyfsade, motbjudande bilder för att framställa änglarna och den härlige Jesus. Jag såg att sådana ting var misshagliga för Gud. Jag såg att Gud var med i utgivningen av tavlan genom broder Nichols. Jag såg att det fanns en profetia om denna tavla i Bibeln, och om denna tavla är avsedd för Guds folk, om den är tillräcklig för en, så är den det för en annan, och om någon behövde en ny tavla målad i större skala, så behöver alla den i lika hög grad.

> “I saw that it was a restless, uneasy, unsatisfied, ungrateful feeling in Brother Case that desired another chart. I saw that these painted charts had a bad effect upon the congregation. It caused a light, chaffy spirit of ridicule to be in the meeting.

> ”Jag såg att det hos broder Case fanns en rastlös, orolig, otillfredsställd och otacksam känsla som åstundade ännu en karta. Jag såg att dessa målade kartor hade en skadlig verkan på församlingen. Det framkallade en lättsinnig, tom och gycklande anda i mötet.”

> “I saw that the charts ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation. There is something light, lovely, and heavenly in the representation of the angels on the charts. The mind is almost imperceptibly led to God and heaven. But the other charts that have been gotten up disgust the mind, and cause the mind to dwell more on earth than heaven. Images representing angels look more like fiends than beings of heaven. I saw that the charts had for days and weeks occupied Brother Case’s mind when he should have been seeking heavenly wisdom from God, and should have been growing in graces of the Spirit and the knowledge of the truth.

> ”Jag såg att de planscher som Gud hade förordnat gjorde ett gynnsamt intryck på sinnet, även utan någon förklaring. Det finns något ljust, älskligt och himmelskt i framställningen av änglarna på planscherna. Sinnet leds nästan omärkligt till Gud och himlen. Men de andra planscherna som har framställts väcker avsmak hos sinnet och får tanken att dröja mer vid jorden än vid himlen. Bilder som föreställer änglar liknar snarare onda andar än himlens varelser. Jag såg att planscherna i dagar och veckor hade upptagit broder Cases sinne, när han borde ha sökt himmelsk vishet från Gud och borde ha vuxit i Andens nådegåvor och i kunskapen om sanningen.

> “I saw that if the means that has been wasted in getting out charts had been spent in getting out the truth clear before the brethren in publishing tracts, etc., it would have done much good and saved souls. I saw that the chart-making business has spread like the fever.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> ”Jag såg att om de medel som har slösats bort på att ge ut tabeller i stället hade använts till att i traktater osv. framställa sanningen klart för bröderna, skulle det ha gjort mycket gott och räddat själar. Jag såg att arbetet med att göra tabeller har spritt sig som febern.” Manuscript Releases, nr 13, 359; 1853.

She plainly states that “God was in the publishment of the [1850] chart by Brother Nichols,” and that there was “a prophecy [Habakkuk two] of this chart in the Bible.” She also identified that “the charts” [plural; 1843 and 1850] that were “ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation.” Habakkuk two commanded the Millerites to make the vision plain upon tables, (in the plural), that he that read the two charts could run to and fro in God’s Word. The divine charts needed no added explanations, as was the case with Uriah Smith’s 1863 counterfeit chart.

Hon förklarar tydligt att ”Gud var med i utgivandet av [1850 års] tavla genom broder Nichols”, och att det fanns ”en profetia [Habackuk två] om denna tavla i Bibeln”. Hon fastslog också att ”tavlorna” [plural; 1843 och 1850], som var ”förordnade av Gud, gjorde ett gynnsamt intryck på sinnet, även utan en förklaring.” Habackuk två befallde milleriterna att göra synen tydlig på tavlor, (i plural), så att den som läste de två tavlorna kunde löpa hit och dit i Guds Ord. De gudomliga tavlorna behövde inga tillagda förklaringar, vilket däremot var fallet med Uriah Smiths förfalskade tavla från 1863.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Och Herren svarade mig och sade: Skriv upp synen och gör den tydlig på tavlor, så att den som läser den må skynda vidare. Habackuk 2:2.

The tenth test is the focus of this article. With the ten tests referenced by Moses in Numbers chapter fourteen the Hebrew scholars and other theologians produce a variation of guesses at which events in the history from the Red Sea deliverance to the rebellion of the ten spies might represent. The rebellion of that history provides a few variations to choose from, but it is certain the tenth test marks the beginning of forty years of death by attrition in the wilderness until all the rebels that were of the age of accountability were dead.

Det tionde provet är denna artikels fokus. Utifrån de tio prov som Moses hänvisar till i fjortonde kapitlet i Fjärde Moseboken framlägger de hebreiska lärde och andra teologer skiftande uppfattningar om vilka händelser i historien från räddningen vid Röda havet till de tio spejarnas uppror som kan åsyftas. Upproren i denna historia erbjuder några olika möjligheter att välja mellan, men det är säkert att det tionde provet markerar början på fyrtio år av död genom fortgående förslitning i öknen, till dess att alla upprorsmän som hade nått ansvarsåldern var döda.

In like manner some may protest over my selection of these ten doctrinal tests, for there may be variations that seem better than what I am here setting forth. That being said, the tenth and final test is as clear as was the rebellion of the ten spies. It was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six. There are several prophetic proofs to uphold this identification.

På liknande sätt kan somliga invända mot mitt val av dessa tio läromässiga prövostenar, eftersom det kan finnas variationer som synes bättre än det jag här framlägger. Med detta sagt är den tionde och sista prövostenen lika tydlig som de tio spejarnas uppror. Det var förkastandet av de sju tiderna i Tredje Moseboken tjugosex. Det finns flera profetiska bevis som stöder denna identifiering.

In the next article we will begin to identify those prophetic witnesses that uphold the identification that the seven times of Leviticus twenty-six is the tenth and final failure of Laodicean Adventism.

I nästa artikel kommer vi att börja identifiera de profetiska vittnesbörd som bekräftar uppfattningen att de sju tiderna i Tredje Mosebok 26 utgör det tionde och slutliga misslyckandet för det laodiceiska adventismen.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No aftersuppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.

> ”När Guds kraft vittnar om vad som är sanning, skall den sanningen stå fast för evigt såsom sanningen. Inga senare antaganden, som strider mot det ljus Gud har givit, får hysas. Människor kommer att träda fram med uttolkningar av Skriften som för dem är sanning, men som inte är sanning. Sanningen för denna tid har Gud givit oss som en grundval för vår tro. Han själv har lärt oss vad som är sanning. Den ene skall träda fram, och sedan en annan, med nytt ljus som motsäger det ljus Gud har givit under bekräftelse av sin Helige Ande.

> “A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard-bearers who have fallen in death, are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> ”Några få lever ännu, som gick igenom den erfarenhet som vanns vid grundläggandet av denna sanning. Gud har i nåd skänkt dem livet, för att de, om och om igen, ända till livets slut, skall återge den erfarenhet genom vilken de gick, liksom aposteln Johannes gjorde ända till sitt livs slut. Och de fanaförare som har fallit i döden, skall tala genom nytryckningen av sina skrifter. Jag har fått undervisning om att deras röster på detta sätt skall höras. De skall bära sitt vittnesbörd om vad som utgör sanningen för denna tid.

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.” Selected Messages, book 1, 161.

> ”Vi skall inte ta emot orden från dem som kommer med ett budskap som motsäger de särskilda punkterna i vår tro. De samlar ihop en mängd bibelställen och staplar dem som bevis kring sina påstådda teorier. Så har det skett gång på gång under de senaste femtio åren. Och medan Skrifterna är Guds ord och skall respekteras, är tillämpningen av dem, om en sådan tillämpning rubbar en enda pelare i den grundval som Gud har upprätthållit dessa femtio år, ett stort misstag. Den som gör en sådan tillämpning känner inte till den underbara uppenbarelsen av den helige Ande som gav kraft och styrka åt de tidigare budskap som har kommit till Guds folk.” Selected Messages, bok 1, 161.

Back to Articles