Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-One

Daniels bok – nummer femtioett

Palmoni: Unveiling the Master of Time and Language in Daniel and Revelation

Palmoni: Avslöjandet av tidens och språkets mästare i Daniel och Uppenbarelseboken

Author

Jeff Pippenger

Published

January 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

That “certain saint which spake” in Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen is Christ as Palmoni. In the book of Revelation, Christ is identified as Alpha and Omega, which among other wonderful truths, identifies Christ as the Wonderful Linguist, and together the books of Daniel and Revelation represent Christ as the Master of time and language. It is beyond human ability to understand the significance and depth of what it means that Christ, as Palmoni (the Numberer of Secrets), introduces that attribute of His character in the two verses that establish the central pillar of Adventism, but the secrets which the Numberer of Secrets chooses to reveal are our responsibility to recognize and defend.

Den ”helige som talade” i Daniel, kapitel åtta, vers tretton och fjorton, är Kristus som Palmoni. I Uppenbarelseboken identifieras Kristus som Alfa och Omega, vilket, bland andra underbara sanningar, identifierar Kristus som den underbare lingvisten, och tillsammans framställer Daniels bok och Uppenbarelseboken Kristus som tidens och språkets mästare. Det övergår mänsklig förmåga att förstå betydelsen och djupet i vad det innebär att Kristus, såsom Palmoni (hemligheternas räknare), introducerar detta drag i sin karaktär i de två verser som fastställer adventismens centrala pelare, men de hemligheter som hemligheternas räknare väljer att uppenbara är vårt ansvar att känna igen och försvara.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> Det fördolda hör Herren, vår Gud, till; men det som har blivit uppenbarat hör oss och våra barn till för evigt, för att vi skall göra efter alla orden i denna lag. 5 Moseboken 29:29.

A secret that has been revealed is that the Numberer of Secrets (Palmoni), is that “certain saint which spake,” and in the two verses where He reveals Himself, the central pillar of Adventism is identified. In those two verses the Wonderful Numberer identifies the “increase of knowledge” that He, as the Lion of the tribe of Judah unsealed in 1798. In those two verses, the jewels of Miller’s dream, that represent the “increase of knowledge,” were, by the direction of Palmoni’s hand, published upon the two tables of Habakkuk.

En hemlighet som har blivit uppenbarad är att Hemligheternas Talräknare (Palmoni) är det ”helgon som talade”, och i de två verser där Han uppenbarar sig identifieras adventismens centrala pelare. I dessa två verser identifierar den Underbare Talräknaren den ”ökning av kunskap” som Han, såsom Lejonet av Juda stam, öppnade genom att bryta sigillet år 1798. I dessa två verser blev juvelerna i Millers dröm, som representerar ”ökningen av kunskap”, genom ledning av Palmonis hand, offentliggjorda på Habackuks två tavlor.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till den som talade: Hur länge gäller synen om det dagliga offret och om förödelsens överträdelse, som prisger både helgedomen och härskaran till att förtrampas? Och han sade till mig: Intill två tusen tre hundra dagar; därefter skall helgedomen renas. Daniel 8:13, 14.

After Daniel received the prophetic vision of the kingdoms of Bible prophecy, and then heard the heavenly dialogue in verses thirteen and fourteen, he sought to understand the “vision.”

Efter att Daniel hade tagit emot den profetiska synen av rikena i Bibelns profetior, och därefter hört den himmelska dialogen i verserna tretton och fjorton, sökte han förstå ”synen”.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> Och det skedde, när jag, ja jag Daniel, hade sett synen och sökte förstå dess mening, att se, då stod där framför mig någon som till utseendet var som en man. Och jag hörde en mans röst mellan Ulais stränder, som ropade och sade: Gabriel, låt denne man förstå synen. Daniel 8:15, 16.

The “vision” which Daniel is seeking to understand is the “chazon” vision, but the “mareh” vision, is what Gabriel is told to make Daniel understand. Every fact has its bearing, and if this fact is missed, the structure and design of the passage is essentially destroyed. In verse fifteen, when Daniel seeks to understand the “chazon” vision, the “mareh” is hidden, but still represented, for with the “appearance of a man” (Gabriel), the Hebrew word “mareh” is translated as “appearance”. In verse fifteen both words which have been translated as “vision” are represented. Daniel, in verse fifteen, seeks to understand the “chazon,” but Palmoni commands Gabriel, in verse sixteen to make Daniel understand the “mareh.” The design of these two verses is purposeful, and emphasizes the connection and difference between the two words.

Den ”syn” som Daniel söker förstå är ”chazon”-synen, men ”mareh”-synen är det som Gabriel får befallning att låta Daniel förstå. Varje faktum har sin betydelse, och om detta faktum förbises, förstörs styckets struktur och uppbyggnad i grunden. I vers femton, när Daniel söker förstå ”chazon”-synen, är ”mareh” dold, men ändå representerad, ty med ”en mans gestalt” (Gabriel) översätts det hebreiska ordet ”mareh” med ”gestalt”. I vers femton är båda de ord som har översatts med ”syn” representerade. Daniel söker i vers femton att förstå ”chazon”, men Palmoni befaller Gabriel i vers sexton att låta Daniel förstå ”mareh”. Utformningen av dessa två verser är avsiktlig och betonar sambandet och skillnaden mellan de två orden.

It is Palmoni that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh,” for the One that commands Gabriel is the One who stands upon the water, and Gabriel heard His voice, “a man’s voice between the banks of Ulai.” It is the Ulai river that runs between the banks, and it is Christ who stands upon the water in the Scriptures. Accompanied with that fact, is the fact that Christ, as the archangel, is the One who commands the angels. The voice between the banks, is the voice of “that certain saint” in verse thirteen, and it is His word that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter twelve of Daniel, Christ once again is between the banks of the river. In chapter twelve He is clothed in linen, and swares by Him that liveth forever.

Det är Palmoni som befaller Gabriel att låta Daniel förstå ”mareh”, ty den som befaller Gabriel är den som står ovanför vattnet, och Gabriel hörde hans röst, ”en mans röst mellan Ulais stränder”. Det är floden Ulai som flyter mellan stränderna, och det är Kristus som i Skrifterna står ovanför vattnet. Till detta kommer det faktum att Kristus, såsom ärkeängeln, är den som befaller änglarna. Rösten mellan stränderna är rösten av ”den helige” i vers tretton, och det är hans ord som befaller Gabriel att låta Daniel förstå ”mareh”-synen. I Daniels tolfte kapitel är Kristus återigen mellan flodens stränder. I kapitel tolv är han klädd i linne och svär vid honom som lever i evighet.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:4–7.

> Men du, Daniel, tillslut orden och försegla boken intill ändens tid: många skall fara hit och dit, och kunskapen skall förökas. Sedan såg jag, Daniel, och se, där stod två andra, den ene på denna sidan av flodens strand och den andre på andra sidan av flodens strand. Och en sade till mannen som var klädd i linne, han som var ovanför flodens vatten: Hur länge dröjer det till änden på dessa underbara ting? Och jag hörde mannen som var klädd i linne, han som var ovanför flodens vatten, när han lyfte sin högra hand och sin vänstra hand mot himmelen och svor vid honom som lever i evighet, att det skall vara för en tid, tider och en halv tid; och när han har fullbordat att krossa det heliga folkets makt, då skall allt detta fullbordas. Daniel 12:4–7.

The Man who was “clothed in linen, which was upon the waters of the river,” “held up His right hand and His left hand unto heaven, and sware by Him that liveth forever,” and He is the same Man, who in chapter eight commanded Gabriel. In Revelation chapter ten, Christ also held up His hand and swore by Him who lives forever, but there He is standing upon both the water and the earth.

Mannen som var ”klädd i linne, som stod ovanför flodens vatten”, ”lyfte sin högra hand och sin vänstra hand mot himlen och svor vid Honom som lever i evighet”, och Han är samme Man som i kapitel åtta gav befallning åt Gabriel. I Uppenbarelsebokens tionde kapitel lyfte Kristus också upp sin hand och svor vid Honom som lever i evighet, men där står Han på både vattnet och jorden.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Och ängeln, som jag såg stå på havet och på jorden, lyfte upp sin hand mot himlen och svor vid honom som lever i evigheternas evigheter, som har skapat himlen och det som är däri, och jorden och det som är därpå, och havet och det som är däri, att tiden inte längre skulle vara. Uppenbarelseboken 10:5, 6.

The mighty angel of chapter ten of Revelation, is Palmoni, who spake to Gabriel from between the banks of the river in chapter eight, and identified when the “end of” the “wonders” would occur in chapter twelve. In Revelation chapter ten, He is the one who roared as a “lion,” for He is there represented as the Lion of the tribe of Judah.

Den väldige ängeln i Uppenbarelsebokens tionde kapitel är Palmoni, som talade till Gabriel mellan flodens stränder i det åttonde kapitlet och angav när ”änden” på ”underverken” skulle komma i det tolfte kapitlet. I Uppenbarelsebokens tionde kapitel är det han som röt såsom ett ”lejon”, ty där framställs han såsom Lejonet av Juda stam.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. And I beheld, and, lo, in the midst of the throne and of the four beasts, and in the midst of the elders, stood a Lamb as it had been slain, having seven horns and seven eyes, which are the seven Spirits of God sent forth into all the earth. And he came and took the book out of the right hand of him that sat upon the throne. Revelation 5:5–7.

> Och en av de äldste sade till mig: Gråt inte. Se, Lejonet av Juda stam, Davids rotskott, har segrat, så att han kan öppna bokrullen och bryta dess sju sigill. Och jag såg, och se, mitt för tronen och de fyra varelserna och mitt ibland de äldste stod ett Lamm, såsom slaktat, med sju horn och sju ögon, vilka är Guds sju andar, utsända över hela jorden. Och han kom och tog bokrullen ur den högra handen på honom som satt på tronen. Uppenbarelseboken 5:5–7.

As the Lion of the tribe of Judah, Christ is the lamb that prevailed to unseal the book that was sealed with seven seals. Whether He is walking upon the water in the book of Daniel, or has one foot on the sea and the other on the earth in Revelation, each of the prophetic representations are associated with prophetic time. And as the Lion of the tribe of Judah, Christ both seals up and unseals His Word. As He sealed up the book of Daniel, He also sealed up the seven thunders in Revelation chapter ten.

Som Lejonet av Juda stam är Kristus Lammet som segrade och öppnade boken som var förseglad med sju sigill. Vare sig Han vandrar på vattnet i Daniels bok, eller har den ena foten på havet och den andra på jorden i Uppenbarelseboken, är var och en av de profetiska framställningarna förbundna med profetisk tid. Och såsom Lejonet av Juda stam förseglar Kristus både sitt Ord och bryter dess sigill. Liksom Han förseglade Daniels bok, förseglade Han också de sju tordönen i Uppenbarelseboken kapitel tio.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> Den mäktige ängel som undervisade Johannes var ingen mindre person än Jesus Kristus. Att han satte sin högra fot på havet och sin vänstra på det torra landet visar den roll som han utför i den stora stridens avslutande skeden med Satan. Denna ställning betecknar hans högsta makt och myndighet över hela jorden. Striden hade tilltagit i styrka och blivit alltmer beslutsam från tidsålder till tidsålder och kommer att fortsätta så ända fram till de avslutande scenerna, då mörkrets makters mästerliga verksamhet skall nå sin höjdpunkt. Satan, förenad med onda människor, kommer att bedra hela världen och de kyrkor som inte tar emot kärleken till sanningen. Men den mäktige ängeln kräver uppmärksamhet. Han ropar med hög röst. Han skall visa kraften och myndigheten i sin röst för dem som har förenat sig med Satan för att stå sanningen emot.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> ”Sedan dessa sju tordön hade låtit sina röster höras, kommer befallningen till Johannes liksom till Daniel beträffande den lilla boken: ’Försegla det som de sju tordönen talade.’ Dessa avser framtida händelser som skall uppenbaras i sin ordning. Daniel skall stå upp i sin lott vid dagarnas ände. Johannes ser den lilla boken öppnad. Då får Daniels profetior sin rätta plats i den första, andra och tredje ängelns budskap som skall ges till världen. Öppnandet av den lilla boken var budskapet i förhållande till tid.”

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Daniels bok och Uppenbarelseboken är ett. Den ena är en profetia, den andra en uppenbarelse; den ena en förseglad bok, den andra en öppnad bok. Johannes hörde de hemligheter som åskorna uttalade, men han fick befallning att inte skriva ned dem.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> ”Det särskilda ljus som gavs åt Johannes och som kom till uttryck i de sju åskdunderna var en framställning av händelser som skulle äga rum under den förste och den andre ängelns budskap.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, band 7, s. 971.

Christ, represented as Palmoni, the Man in chapters eight and twelve who is upon the water, is also the mighty angel with the little book in His hand. He is the Lion of the tribe of Judah that seals and unseals His Word, and He is the one who commands Gabriel, for He is Michael the archangel.

Kristus, framställd som Palmoni, mannen i kapitel åtta och tolv som är över vattnet, är också den mäktige ängeln med den lilla boken i sin hand. Han är Lejonet av Juda stam som förseglar och bryter förseglingen på sitt Ord, och Han är den som befaller Gabriel, ty Han är ärkeängeln Mikael.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Men ärkeängeln Mikael vågade inte, när han tvistade med djävulen och stred om Moses kropp, uttala en smädande anklagelse mot honom, utan sade: Herren näpse dig. Judasbrevet 1:9.

Michael is Christ’s name, and that name represents that He is the commander of not only the angels, but He is also the one who has the power to resurrect. The name Michael means “who is like God”. When Nebuchadnezzar saw one like unto the son of God in the furnace with the three worthies, he saw Michael. And the archangel Michael, is also the prince of God’s people that the little horn of pagan Rome magnified themselves against at the cross in fulfillment of Daniel chapter eight, verse eleven.

Mikael är Kristi namn, och det namnet uttrycker att Han är befälhavare inte endast över änglarna, utan att Han också är den som har makt att uppväcka de döda. Namnet Mikael betyder ”vem är såsom Gud”. När Nebukadnessar såg en som liknade Guds son i ugnen tillsammans med de tre männen, såg han Mikael. Och ärkeängeln Mikael är också fursten för Guds folk, mot vilken det lilla hornet i det hedniska Rom förhävde sig vid korset, till uppfyllelse av Daniel kapitel åtta, vers elva.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Men jag skall låta dig se det som är upptecknat i sanningens skrift; och ingen står mig bi i dessa ting utom Mikael, er furste. Daniel 10:21.

It is Michael who commands the angels, who resurrects the dead and who decides when probation closes.

Det är Mikael som befaller änglarna, som uppväcker de döda och som avgör när nådatiden upphör.

> “‘And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ When this time of trouble comes, every case is decided; there is no longer probation, no longer mercy for the impenitent. The seal of the living God is upon His people. This small remnant, unable to defend themselves in the deadly conflict with the powers of earth that are marshaled by the dragon host, make God their defense. The decree has been passed by the highest earthly authority that they shall worship the beast and receive his mark under pain of persecution and death. May God help His people now, for what can they then do in such a fearful conflict without His assistance!” Testimonies, volume 5, 212.

> ”Och på den tiden skall Mikael träda fram, den store fursten som står som försvarare för ditt folks barn; och det skall bli en tid av nöd, sådan som aldrig har varit sedan folk blev till ända till den tiden; men på den tiden skall ditt folk bli räddat, var och en som befinns vara skriven i boken.” När denna nödens tid kommer, är varje fall avgjort; det finns inte längre någon prövningstid, inte längre någon barmhärtighet för de obotfärdiga. Den levande Gudens sigill är på Hans folk. Denna lilla kvarleva, oförmögen att försvara sig i den dödliga konflikten med jordens makter som uppbådas av drakens härskaror, gör Gud till sitt försvar. Förordningen har utfärdats av den högsta jordiska myndigheten att de skall tillbe vilddjuret och ta emot dess märke vid hot om förföljelse och död. Må Gud nu hjälpa sitt folk, ty vad kan de då göra i en så fruktansvärd konflikt utan Hans bistånd!” Testimonies, band 5, 212.

The final secret which the Lion of the tribe of Judah unseals is the Revelation of Jesus Christ, and it includes that He is in control of the design and structure of every element of His prophetic Word. The Man in linen that stands upon the waters, who lifts up His hand and swares by Him that liveth forever, and who cries as a Lion, which causes seven thunders to utter their voices, is He who seals up the book of Daniel and seals up the seven thunders of Revelation. It is He who unseals the book that is sealed with seven seals, who has the power to resurrect, and who is the great Prince that stands up and announces the end of probation. When Palmoni commanded Gabriel to make Daniel to understand the “mareh” vision, He meant exactly that.

Den sista hemlighet som Lejonet av Juda stam öppnar är Jesu Kristi uppenbarelse, och den innefattar att Han har kontroll över utformningen och strukturen hos varje beståndsdel i sitt profetiska ord. Mannen i linnekläder, som står över vattnen, som lyfter upp sin hand och svär vid Honom som lever i evighet, och som ropar såsom ett Lejon, vilket får sju tordön att låta höra sina röster, är den som förseglar Daniels bok och förseglar de sju tordönen i Uppenbarelseboken. Det är Han som öppnar boken som är förseglad med sju sigill, som har makt att uppväcka, och som är den store Fursten som träder fram och förkunnar nådatidens slut. När Palmoni befallde Gabriel att ge Daniel förståelse av ”mareh”-synen, menade Han exakt detta.

He did not command Gabriel to make Daniel understand the “chazon” vision. The “chazon” vision is the vision of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter eight, verses one through twelve, and it is also the “vision” that is referenced in verse thirteen, within a question of duration. “How long shall be the vision?” The “chazon” vision concerns the daily (paganism) and the transgression (papalism) desolating powers that trample down the sanctuary and host.

Han befallde inte Gabriel att få Daniel att förstå ”chazon”-synen. ”Chazon”-synen är synen om rikena i Bibelns profetia i Daniel kapitel åtta, vers ett till tolv, och den är också den ”syn” som omtalas i vers tretton, inom ramen för en fråga om varaktighet. ”Hur länge varar synen?” ”Chazon”-synen rör de förödande makterna, det dagliga (hedendom) och överträdelsen (påvedömet), som nedtrampar helgedomen och hären.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till den som talade: Hur länge gäller synen om det dagliga offret och den förödelsens överträdelse som prisger både helgedomen och hären till att trampas under fötterna? Daniel 8:13.

Christ, as Palmoni (the Wonderful Numberer), is asked “how long” shall be the “chazon” vision, and he answers, “unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.” Daniel then desires to understand the “chazon” vision which concerns “the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot.” But Gabriel is commanded to make Daniel understand the “mareh” vision. Every fact has its bearing in God’s Word. The “mareh” vision, is the vision of the evening and mornings identified in verse twenty-six.

Kristus, såsom Palmoni (den underbare Talräknaren), tillfrågas: ”Hur länge” skall ”chazon”-synen vara, och han svarar: ”Intill två tusen tre hundra dagar; därefter skall helgedomen renas.” Daniel önskar då förstå ”chazon”-synen, vilken avser ”det dagliga offret och förödelsens överträdelse, så att både helgedomen och härskarorna prisges till att förtrampas.” Men Gabriel får befallning att låta Daniel förstå ”mareh”-synen. Varje sak har sin betydelse i Guds Ord. ”Mareh”-synen är synen om aftnarna och morgnarna, identifierad i vers tjugosex.

> And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. Daniel 8:26.

> Och synen om aftonen och morgonen, som har blivit meddelad, är sann. Försegla därför synen, ty den avser många dagar. Daniel 8:26.

The word “vision” is mentioned twice in the verse. The first reference is the “mareh” vision and the second is the “chazon” vision. The “mareh” vision is the vision of “the evening and mornings.” The Hebrew expression of “evening and mornings” is often found in the Bible, and it is always translated as “evening and mornings,” as it is in verse twenty-six. The only place in the Bible where it is translated differently than “evening and mornings,” is in verse fourteen, where it is translated as simply “days.” The actual Hebrew of verse fourteen would read, “Unto twenty-three hundred evenings and mornings.”

Ordet ”syn” nämns två gånger i versen. Den första hänvisningen avser ”mareh”-synen och den andra ”chazon”-synen. ”Mareh”-synen är synen om ”aftnar och morgnar”. Det hebreiska uttrycket ”aftnar och morgnar” återfinns ofta i Bibeln, och det översätts alltid med ”aftnar och morgnar”, såsom i vers tjugosex. Det enda ställe i Bibeln där det översätts annorlunda än ”aftnar och morgnar” är i vers fjorton, där det återges helt enkelt som ”dagar”. Den egentliga hebreiskan i vers fjorton skulle lyda: ”Intill tvåtusen trehundra aftnar och morgnar.”

The verse that is the central pillar of Adventism, is the only verse in God’s Word where “evening and mornings” is expressed simply as “days.” Every fact has its bearing, and if nothing else, it is clear that Palmoni was purposely emphasizing the verse. He did so by directing the minds of those who translated the King James Bible to write the phrase differently than it is always written in His Word. The point that is to be derived from this fact, is that when Gabriel is told to make Daniel understand the “mareh” vision, he is being told to make Daniel understand the vision of the appearance of 1844, and not the “chazon” vision concerning the trampling down the sanctuary and the host.

Den vers som utgör adventismens centrala pelare är den enda versen i Guds Ord där ”aftnar och morgnar” uttrycks enbart som ”dagar”. Varje omständighet har sin betydelse, och om inget annat, står det klart att Palmoni avsiktligt betonade versen. Han gjorde detta genom att leda tankarna hos dem som översatte King James Bible till att skriva uttrycket annorlunda än det alltid skrivs i Hans Ord. Den slutsats som skall dras av detta faktum är att när Gabriel får befallning att få Daniel att förstå ”mareh”-synen, får han befallning att få Daniel att förstå synen om 1844 års framträdande, och inte ”chazon”-synen angående nedtrampandet av helgedomen och härskarans.

The vision of the “evening and mornings” is about an appearance that occurs when the cleansing of the sanctuary began on October 22, 1844. The vision of the appearance of October 22, 1844, is not about the trampling down of the sanctuary, but of the cleansing of the sanctuary. Was there a prophetic appearance on that date?

Synen om ”aftnarna och morgnarna” handlar om ett framträdande som äger rum när reningen av helgedomen började den 22 oktober 1844. Synen om framträdandet den 22 oktober 1844 handlar inte om helgedomens förtrampande, utan om helgedomens rening. Fanns det ett profetiskt framträdande på detta datum?

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristi ankomst såsom vår överstepräst till det allra heligaste för helgedomens rening, framställd i Daniel 8:14; Människosonens ankomst till den Gamle av dagar, såsom den framställs i Daniel 7:13; och Herrens ankomst till sitt tempel, förutsagd av Malaki, är skildringar av samma händelse; och detta framställs också genom brudgummens ankomst till bröllopet, sådan Kristus beskriver den i liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25.” The Great Controversy, 426.

Gabriel was instructed to make Daniel understand the prophetic appearance of Christ in His temple on October 22, 1844. For this reason, Gabriel gave Daniel a second witness to the date of October 22, 1844, for Gabriel led every Bible author that recorded some form of the biblical principle that identifies that truth is established upon the testimony of two. If Gabriel was to make Daniel understand October 22, 1844, he would need a second witness to establish “the vision of the appearance.”

Gabriel fick i uppdrag att få Daniel att förstå Kristi profetiska framträdande i sitt tempel den 22 oktober 1844. Av denna anledning gav Gabriel Daniel ett andra vittne till datumet den 22 oktober 1844, ty Gabriel ledde varje bibelförfattare som nedtecknade någon form av den bibliska principen att sanningen fastställs genom två vittnens vittnesbörd. Om Gabriel skulle få Daniel att förstå den 22 oktober 1844, skulle han behöva ett andra vittne för att fastställa ”synen av framträdandet”.

Gabriel begins his work by first addressing Daniel’s desire to understand the “chazon” vision, and he does so by identifying that the “chazon” vision, is the vision that concludes at the “time of the end” in 1798.

Gabriel inleder sitt verk genom att först ta upp Daniels önskan att förstå ”chazon”-synen, och han gör detta genom att ange att ”chazon”-synen är den syn som avslutas vid ”ändens tid” år 1798.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Daniel 8:16, 17.

> Och jag hörde en människas röst mellan Ulajs stränder, som ropade och sade: Gabriel, låt denne man förstå synen. Då kom han nära den plats där jag stod; och när han kom, blev jag förskräckt och föll ned på mitt ansikte. Men han sade till mig: Förstå, du människobarn, ty synen gäller ändens tid. Daniel 8:16, 17.

The “vision” in the previous verse, that is “at the time of the end” is the “chazon” vision, and the “time of the end” in the book of Daniel is 1798. This is the “vision” which Daniel had sought to understand, but it was not the “vision” Gabriel was told to make Daniel to understand. For that Gabriel is going to provide a second witness.

”Synen” i den föregående versen, det vill säga ”vid ändens tid”, är ”chazon”-synen, och ”ändens tid” i Daniels bok är 1798. Detta är den ”syn” som Daniel hade sökt förstå, men det var inte den ”syn” som Gabriel hade fått befallning att ge Daniel förståelse av. För detta kommer Gabriel att framlägga ett andra vittne.

> So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:17–19.

> Så kom han nära den plats där jag stod; och när han kom, blev jag förskräckt och föll ned på mitt ansikte. Men han sade till mig: Förstå, du människobarn, ty synen avser ändens tid. Medan han talade med mig, föll jag i djup sömn med ansiktet mot marken; men han rörde vid mig och reste mig upp. Och han sade: Se, jag skall låta dig veta vad som skall ske vid vredens sista slut; ty vid den bestämda tiden skall änden komma. Daniel 8:17–19.

Gabriel takes up his job assignment by informing Daniel to, “behold,” which is informing Daniel to consider the next fact. The next fact is that the “last indignation,” of the two “seven times” of Leviticus twenty-six, ends in 1844. The “last indignation” is directly identified as a time prophecy, for it has a “time appointed” that it will “end.” The “indignation” must represent a period of time, for it has a “time appointed” for its ending. If the “indignation” was simply a point in time it would not have an end, it would simply be the point when it took place.

Gabriel tar sig an sitt uppdrag genom att säga till Daniel: ”se”, vilket underrättar Daniel om att beakta följande faktum. Nästa faktum är att den ”sista vreden”, av de två ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, upphör år 1844. Den ”sista vreden” identifieras direkt som en tidsprofetia, ty den har en ”bestämd tid” då den skall ”upphöra”. ”Vreden” måste representera en tidsperiod, ty den har en ”bestämd tid” för sitt slut. Om ”vreden” endast vore en tidpunkt skulle den inte ha något slut; den skulle helt enkelt vara den tidpunkt då den ägde rum.

The “indignation” had an ending point that is marked, so it represents the end of a period of time. The period of time is represented as “the last indignation.” If there is a last, then there must be a first. The “first indignation” is identified in Daniel chapter eleven, and there it is also a period of time, for the papacy was going to “practice and prosper” until the end of the “indignation”.

”Vreden” hade en bestämd slutpunkt, och därför representerar den slutet på en tidsperiod. Tidsperioden framställs som ”den sista vreden”. Om det finns en sista, måste det också finnas en första. ”Den första vreden” identifieras i Daniel kapitel elva, och där är den också en tidsperiod, ty påvedömet skulle ”bedriva sin gärning och ha framgång” intill slutet av ”vreden”.

> And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:35, 36.

> Och några av de förståndiga skall falla, för att prövas och renas och göras vita, ända till ändens tid; ty det dröjer ännu till den fastställda tiden. Och kungen skall göra som han vill; och han skall upphöja sig och förhäva sig över varje gud och tala förunderliga ting mot gudarnas Gud; och han skall ha framgång till dess att vredesdomen har fullbordats, ty det som är bestämt skall ske. Daniel 11:35, 36.

In these two verses, the king that does according to his will and exalts himself is the subject. Verse thirty-six is the verse Paul paraphrases, as he identifies the “man of sin” who is seated in the temple of God showing himself that he is God. The persecution of the Dark Ages from the year 538 through to 1798 is identified in verse thirty-five, and it continues until “the time of the end” which was 1798, which was the “time appointed.” Verse thirty-six then identifies that the papacy would “prosper” “till the indignation be accomplished.” The verse identifies that the papacy prospered until 1798, at which point, the first “indignation,” had been “accomplished.” God’s prophetic Word had “determined” that the papacy would continue for twelve hundred and sixty years, until 1798, which was the “time of the end.”

I dessa två verser är den kung som handlar efter sin egen vilja och upphöjer sig själv ämnet. Vers trettiosex är den vers som Paulus parafraserar, när han identifierar ”syndens människa” som sitter i Guds tempel och visar sig vara Gud. Förföljelsen under den mörka medeltiden från år 538 fram till 1798 identifieras i vers trettiofem, och den fortsätter till ”ändens tid”, vilken var 1798, som var den ”bestämda tiden”. Vers trettiosex identifierar därefter att påvedömet skulle ”ha framgång” ”till dess att vredesdomen fullbordats”. Versen visar att påvedömet hade framgång fram till 1798, vid vilken tidpunkt den första ”vredesdomen” hade ”fullbordats”. Guds profetiska ord hade ”fastställt” att påvedömet skulle bestå i ett tusen två hundra sextio år, fram till 1798, vilket var ”ändens tid”.

The first “indignation” ended in 1798, and “the last indignation” ended in 1844. Both indignations are represented as periods of time, which had specific endings, thus identifying them both as time prophecies. Gabriel was commanded by Palmoni to make Daniel understand the appearance vision (“mareh”), of the “evening and mornings” (days) that identified October 22, 1844, and he did so by providing a second witness to that date.

Den första ”vreden” upphörde år 1798, och ”den sista vreden” upphörde år 1844. Båda vreden framställs som tidsperioder, vilka hade bestämda slutpunkter, och identifieras därmed båda som tidsprofetior. Gabriel befalldes av Palmoni att få Daniel att förstå synen av det som visade sig (”mareh”), om ”afton och morgnar” (dagar) som utpekade den 22 oktober 1844, och han gjorde så genom att tillhandahålla ett andra vittnesbörd om detta datum.

The “chazon” vision of verse thirteen, which Daniel desired to understand, was the vision of the trampling down that ended at the “time of the end” in 1798. The “mareh” vision of verse fourteen, ended with the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844, in fulfillment of the time prophecy of twenty-three hundred years, and also the fulfillment of the time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years. Both of those time prophecies are represented upon Habakkuk’s sacred tables, which Sister White identifies were directed by the hand of the Lord, and should not be altered.

”Chazon”-synen i vers tretton, som Daniel önskade förstå, var synen om nedtrampandet som upphörde vid ”ändens tid” år 1798. ”Mareh”-synen i vers fjorton slutade med Kristi framträdande i det Allraheligaste den 22 oktober 1844, till uppfyllelse av tidsprofetian om tvåtusen trehundra år, och även uppfyllelsen av tidsprofetian om de tvåtusen femhundra tjugo åren. Båda dessa tidsprofetior återges på Habackuks heliga tavlor, vilka syster White identifierar som ledda av Herrens hand och som inte bör förändras.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> ”Vi har många lärdomar att inhämta, och mycket, mycket att avlära. Gud och himmelen allena är ofelbara. De som menar att de aldrig kommer att behöva överge en omhuldad uppfattning, aldrig få anledning att ändra en åsikt, kommer att bli besvikna. Så länge vi med orubblig envishet håller fast vid våra egna idéer och åsikter, kan vi inte ha den enhet för vilken Kristus bad.” Review and Herald, 26 juli 1892.

Back to Articles