Article

# Daniels bok – nummer nittiosju

Elias trefaldiga tillämpning: en avtäckt framställning av den profetiska dynamiken i det moderna Babylons konfrontation

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Elijas trefaldiga tillämpning representerar de yttre elementen hos den sista tidens Elia. Elia representerar en man, men också en rörelse av människor. Den rörelse av människor som förenar sig med budbäraren Elia förs ut ur det tillstånd och den erfarenhet som representeras av Laodicea.

> Och Elia trädde fram inför allt folket och sade: Hur länge vill ni halta mellan två meningar? Om Herren är Gud, så följ honom; men om Baal är det, så följ honom. Och folket svarade honom inte ett ord. Sedan sade Elia till folket: Jag, endast jag, är kvar som en HERRENS profet; men Baals profeter är fyra hundra femtio man. 1 Kung. 18:21, 22.

Vare sig det gäller den första eller den tredje ängelns rörelse, blev de som slöt sig till den tidens budbärare antingen tagna ut ur den historia som representeras av församlingen i Sardes eller av församlingen i Laodicea. Båda församlingarna representeras av Elias fråga om hur länge folket skulle halta mellan två meningar. De två meningar mellan vilka de haltar representeras av Habackuks ”tvist”. ”Tvisten” i Habackuk kapitel två är en tvist mellan antingen korrekt eller felaktig metodologi. Det folk som finns till när tiden för tvisten kommer, antingen i den milleritiska historien eller i de sista dagarnas historia, är osäkert på om de ska stiga ned från stängslet, och i så fall är de osäkra på till vilken sida av stängslet de bör stiga ned. Därför svarar de inte ett ord.

Herren förordnade ett prov i den förste och den tredje ängelns historia, vilket skulle uppenbara huruvida den ena sidan i debatten, representerad av den avfälliga protestantismens teologiska metodologi, eller metodologin i Millers regler för profetisk uttolkning, inbegripet de regler som antagits av Future for America, var det verkliga budskapet om det sena regnet. Prövningen på Karmels berg, som skall börja vid den snart kommande söndagslagen i Förenta staterna, kräver att Gud identifierar vem Hans representerande budbärare är, såsom Han gjorde med Elia och i milleriternas historia år 1844. Liksom med Elia, och dem som iakttog men var ovilliga att ta ställning, blev och kommer metodologin att bekräftas genom uppfyllelserna av offentliga förutsägelser.

> ”Daniels och Johannes profetior skall förstås. De tolkar varandra. De ger världen sanningar som var och en bör förstå. Dessa profetior skall vara ett vittnesbörd i världen. Genom sin uppfyllelse i dessa sista dagar kommer de att förklara sig själva.” Kress Collection, 105.

När eld föll ned och förtärde Elias offer, bekräftade Gud för dem som tyst åsåg att Elia var hans representant, men då var det redan för sent för Ahab, Isebel och hennes falska profeter. Detta skedde också före den 22 oktober 1844 i Milleritrörelsens historia, och det kommer att ske igen före den snart kommande söndagslagen, som förebildas av den 22 oktober 1844. Tyvärr kommer de som väntar med att fatta sitt beslut till den händelsen, redan genom sin passivitet att ha valt fel sida i frågan. Utväljandet av Elias budbärare måste föregå hans konfrontation med Ahab, Isebel och hennes falska profeter. Sedan bekräftelsen hade fullbordats genom att elden förtärde Elias offer, dräpte Elia de falska profeterna.

Den falske profeten är det sjätte riket i Bibelns profetia, och dess herravälde som det sjätte riket upphör vid den snart kommande söndagslagen, vilket är där Elia dräpte de falska profeterna. Därefter började regnets fulla utgjutelse. I den milleritiska historien identifierades budbäraren och hans budskap i kontrast till dem som i sammanhanget började uppfylla sin roll som avfälligt protestantism (vilket är den falske profeten i Elias vittnesbörd), och en av de tre makter som leder världen till Harmageddon. Gud förordnade att den nyidentifierade sanna profetiska rörelsen efter den 22 oktober 1844 skulle fullborda Hans verk på jorden, men rörelsen övergick till Laodicea och upphörde kort därefter att vara en ”rörelse”, eftersom den blev en lagligen erkänd kyrka.

Med dessa drag hos den förste Elia i minnet ska vi nu behandla den andre Elias profetiska kännetecken i syfte att identifiera och fastställa vem den tredje Elia i de sista dagarna är. Jesus identifierade Johannes Döparen som den som uppfyllde Gamla testamentets sista profetia.

> Se, jag skall sända till er profeten Elia innan Herrens stora och fruktansvärda dag kommer. Och han skall vända fädernas hjärtan till barnen och barnens hjärtan till deras fäder, så att jag inte kommer och slår landet med förbannelse. Malaki 4:5, 6.

Även om Jesus identifierade Johannes som den Elia som skulle komma, uppfyllde Johannes inte fullt ut alla delar av förutsägelsen om den kommande Elia, ty den tredje och sista Elia kommer före Herrens stora och fruktansvärda dag, vilken är tiden för de sju sista plågorna, som avslutas med Kristi andra ankomst. Johannes var likväl den andre Elia, och hans vittnesbörd identifierar och bekräftar, tillsammans med den förste Elia, den tredje och sista Elia.

Liksom Elia ställdes inför en trefaldig framställning av det moderna Babylons drake, vilddjur och falske profet, så ställdes också Johannes inför en romersk myndighet (Herodes), en oren kvinna (Herodias) och hennes dotter (Salome). Karmels berg var en förebild för den 22 oktober 1844, vilket i sin tur representerar söndagslagen i Förenta staterna. Vid söndagslagens kris åstadkoms den trefaldiga föreningen.

> ”Genom det dekret som framtvingar påvedömets institution i strid med Guds lag kommer vår nation helt att avskilja sig från rättfärdigheten. När protestantismen skall sträcka ut sin hand över klyftan för att fatta den romerska maktens hand, när hon skall räcka över avgrunden för att förena händer med spiritualismen, när vårt land, under inflytandet av denna trefaldiga förening, skall förkasta varje princip i sin konstitution såsom en protestantisk och republikansk regering och skall bereda väg för spridandet av påvliga falskheter och villfarelser, då kan vi veta att tiden har kommit för Satans underbara verksamhet och att slutet är nära.” Testimonies, band 5, 451.

I berättelsen om Herodes finner vi att han, såsom representant för det hedniska Rom, är en representant för det hedniska Roms ”tio kungar” och därför symboliserar de tio kungarna i Uppenbarelseboken sjutton, som för en timme ger sitt rike åt skökan. Herodes var förebildad genom Ahab. Båda levde i äktenskap som var olagliga. Ahab, som var av Israel, var förbjuden att gifta sig med en kvinna som inte var en israelitisk kvinna, och Herodes hade tagit sin broders hustru till äkta. Skökans otukt i Tyrus och Babylons otukt med jordens kungar framställs genom Ahabs och Herodes olagliga förbindelse med Isebel och Herodias.

Konfrontationen på berget Karmel med Ahab framställdes som ett födelsedagsfirande för Herodes. Vid söndagslagen upphör Förenta staterna att vara det sjätte riket i Bibelns profetia, och de tio kungarna blir det sjunde riket. Vid deras födelsedag som det sjunde riket går Herodes vid en berusad fest med på att ge upp till hälften av sitt rike åt Salome, Herodias dotter. De tio kungarna går med på att ge sitt rike åt vilddjuret, och de gör så därför att de har blivit bedragna av den falske profeten (Förenta staterna) och andligen är ”berusade”.

På berget Karmel dansade de falska profeterna hela dagen i ett försök att bedra, och vid Herodes födelsedagsfest utförde Salome, Herodias dotter, en dans för att bedra den berusade kungen. Därigenom säkrade Herodias dotter Ahabs myndighet att döda Johannes Döparen. Vid söndagslagen i Förenta staterna kommer Förenta staterna att bedra hela världen till att godta en världsomfattande vilddjurets bild, bestående av ett rike som är till hälften kyrkligt herravälde och till hälften statsligt herravälde. Världens bedrägeri genom Förenta staterna, som är den falske profeten i trefaldiga förbundet, förebildades genom Isebels profeters dans och Isebels dotter (Salome), ty Isebel är katolicismen och den avfälliga protestantismen är hennes döttrar (såsom Salome).

Förföljelsen börjar vid den snart kommande söndagslagen som innefattar död, vilket framställs genom att den andre Elias huvud avlägsnas och läggs i en korg åt påvedömet, representerat av Herodias. Vid den tidpunkten är påvedömets dödliga sår fullständigt läkt, hon är inte längre bortglömd och det sena regnet utgjuts utan mått, medan de etthundrafyrtiofyratusens baner höjs. Vid den tidpunkten slår islam i det tredje ve över, och den fortskridande domen över den stora skökan som sitter på många vatten börjar. Hennes dom fördubblas.

> Och jag hörde en annan röst från himlen, som sade: Gå ut från henne, mitt folk, så att ni inte blir delaktiga i hennes synder och så att ni inte får del av hennes plågor. Ty hennes synder har nått ända upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes missgärningar. Vedergäll henne såsom hon har vedergällt er, och ge henne dubbelt igen efter hennes gärningar; i den bägare som hon har fyllt, fyll åt henne dubbelt. Uppenbarelseboken 18:4–6.

Hennes dom är fördubblad, ty hon hade ännu inte blivit dömd för de mord hon begick under den mörka medeltiden från år 538 till 1798. I det femte inseglet framställs symboliskt de som påvedömet hade mördat såsom varande under altaret och frågande när Gud skulle döma Roms sköka, och de får besked att vila i sina gravar till dess att en andra skara martyrer, som skall dödas såsom de hade blivit dödade, har fullbordats. När hennes dom kommer är den fördubblad, ty hon kommer två gånger att ha mördat Guds trogna folk.

> Och när han öppnade det femte inseglet, såg jag under altaret själarna av dem som hade blivit slaktade för Guds ords skull och för det vittnesbörds skull som de höll fast vid. Och de ropade med hög röst och sade: Hur länge, Herre, du helige och sanne, dröjer du med att döma och utkräva vårt blod på dem som bor på jorden? Och åt var och en av dem gavs vita kläder; och det blev sagt till dem att de ännu en liten tid skulle vila, till dess att också deras medtjänare och deras bröder, som skulle dödas såsom de hade blivit dödade, hade blivit fulltaliga. Uppenbarelseboken 6:9–11.

Syster White förlägger de femte inseglets martyrers passage till söndagslagen, då Guds andra hjord kallas ut ur Babylon, vilket är Herodes födelsedagsfest, när de tio kungarna kommer överens om att ge sitt sjunde rike åt det åttonde riket, som är av de sju.

> ”När det femte sigillet öppnades såg Johannes uppenbararen i syn under altaret den skara som hade blivit dräpt för Guds ords och Jesu Kristi vittnesbörds skull. Därefter följde de scener som beskrivs i det artonde kapitlet i Uppenbarelseboken, då de som är trofasta och sanna kallas ut från Babylon. [Uppenbarelseboken 18:1–5, citerat.]” Manuscript Releases, band 20, 14.

De som kallas ut ur Babylon utgör den andra gruppen martyrer som mördas av påvedömet, såsom Herodias gjorde mot den andre Elia. Syster White placerar också det femte sigillet vid öppnandet av det sista sigillet.

> ”Och när han hade öppnat det femte sigillet, såg jag under altaret deras själar som hade blivit dödade för Guds ords skull och för det vittnesbörds skull som de hade hållit fast vid; och de ropade med hög röst och sade: Hur länge, Herre, du Helige och Sanne, dröjer du med att döma och utkräva hämnd för vårt blod på dem som bor på jorden? Och åt var och en av dem gavs vita kläder [De förklarades rena och heliga]; och det sades till dem att de ännu en liten tid skulle vila, till dess att också deras medtjänare och deras bröder, som skulle dödas såsom de själva hade blivit dödade, hade blivit fulltaliga” [Uppenbarelseboken 6:9–11]. Här framställdes för Johannes scener som inte var en verklighet då, utan sådana som skulle inträffa under en framtida tidsperiod.

> ”Uppenbarelseboken 8:1–4 citerad.” Manuscript Releases, volym 20, 197.

Bönerna från dem som mördades av påvedömet under den mörka medeltiden blir ”ihågkomna” under öppnandet av det ”sjunde inseglet”, vilket visar att det ”sjunde inseglet” öppnas vid den snart kommande söndagslagen, ty det är där Gud kommer ihåg hennes missgärningar.

> Och jag hörde en annan röst från himlen säga: Gån ut ifrån henne, mitt folk, så att I icke gören er delaktiga i hennes synder och icke fån del av hennes plågor. Ty hennes synder hava nått ända upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes missgärningar. Vedergäll henne såsom hon har vedergällt eder, och giv henne dubbelt igen efter hennes gärningar; i den bägare som hon har fyllt, given henne dubbelt. Uppenbarelseboken 18:4–6.

Den förste Elia vittnar om den konfrontation som äger rum mellan de etthundrafyrtiofyra tusen och den trefaldiga förening som leder världen till Harmagedon i de sista dagarna. Den andre Elia (Johannes Döparen) upprepar och utvidgar den förste Elias vittnesbörd, och tillsammans (rad på rad) identifierar och fastställer de den tredje och siste Elias profetiska kännetecken. Den tredje Elia representeras av en begynnande Elia (Miller) och en avslutande Elia, ty den förste ängelns rörelse upprepas i den tredje ängelns rörelse.

> ”Gud har gett budskapen i Uppenbarelseboken 14 deras plats i profetians linje, och deras verk skall inte upphöra förrän vid slutet av denna jords historia. Den förste och den andre ängelns budskap är fortfarande sanning för denna tid och skall löpa parallellt med detta som följer.” The 1888 Materials, 803, 804.

Den tredje Elia bär Alfa och Omegats kännetecken, ty den representerar en börjanens och slutets Elia. Både den första och den sista Elia representerar en rörelse, antingen den förste eller den tredje ängeln i Uppenbarelseboken fjorton.

> ”Johannes Döparens verk, och verket hos dem som i de sista dagarna går fram i Elias ande och kraft för att väcka folket ur dess likgiltighet, är i många avseenden detsamma. Hans verk är en förebild för det verk som måste utföras i denna tidsålder. Kristus skall komma en andra gång för att döma världen i rättfärdighet. Guds budbärare, som bär det sista varningsbudskap som skall ges till världen, skall bereda vägen för Kristi andra ankomst, såsom Johannes beredde vägen för hans första ankomst. I detta förberedande verk skall ’varje dal upphöjas, och varje berg göras lågt; det krokiga skall göras rakt och ojämnheterna till slät mark’, ty historien skall upprepas, och än en gång skall ’Herrens härlighet uppenbaras, och allt kött skall tillsammans se den; ty Herrens mun har talat det.’” Southern Watchman, 21 mars 1905.

Elijas trefaldiga tillämpning representerar konfrontationen mellan Elia och den rörelse som är förknippad med Elia samt den trefaldiga föreningen av det moderna Babylon. Den är nära besläktad med den trefaldiga tillämpningen av den budbärare som bereder vägen för Förbundets Budbärare, men den linjen representerar rörelsens och budbärarens inre dynamik. I båda de trefaldiga tillämpningarna representeras budbärarens och rörelsens tredje och slutliga uppfyllelse av Alfa och Omega såsom representerande en begynnande uppfyllelse och en avslutande uppfyllelse.

Den tredje och sista Elia representerar den tredje ängelns rörelse, vilken är de etthundrafyrtiofyra tusendes rörelse, som skall upphöjas såsom ett baner för att kalla den stora skaran ut ur Babylon när den stora jordbävningens stund i Uppenbarelseboken elva kommer. Före den stunden skall budbäraren och rörelsen identifieras i kontrast till den förfalskade rörelsen, som framlägger ett förfalskat budskap om det sena regnet, om fred och trygghet.

Skillnaderna mellan det sanna och det falska budskapet och budbäraren skall kännas igen genom budskapets uppfyllelse. Dessa artiklar började publiceras i slutet av juli 2023, och långt före massakern den 7 oktober identifierade artiklarna att det sanna budskapet om det sena regnet utpekar islam i det tredje veet, och att budskapet började den 11 september 2001. Artiklarna angav att folkens förbittring, som enligt inspirationen började vid den tiden, var såsom hos en kvinna i födslovåndor, och att därför den förbittring och de vedermödor som drabbade planeten jorden skulle fortsätta att tillta ända till nådatidens slut.

Vi kommer att fortsätta studiet i vår nästa artikel.

> ”O, att Guds folk hade en känsla av den förestående förstörelsen av tusentals städer, som nu nästan helt har överlämnats åt avgudadyrkan! Men många av dem som borde förkunna sanningen anklagar och fördömer sina bröder. När Guds omvändande kraft kommer över sinnena, kommer en avgjord förändring att äga rum. Människor kommer inte att ha någon benägenhet att kritisera och bryta ner. De kommer inte att inta en ställning som hindrar ljuset från att lysa för världen. Deras kritik, deras anklagelser, kommer att upphöra. Fiendens makter samlar sig till strid. Stränga konflikter ligger framför oss. Slut er samman, mina bröder och systrar, slut er samman. Bind er till Kristus. ’Sägen inte: Ett förbund,... och frukten inte vad de fruktar, och varen inte förfärade. Herren Sebaot, honom skall ni hålla för helig; låt honom vara er fruktan, och låt honom vara er förskräckelse. Och han skall vara en helgedom; men en stötesten och en klippa till fall för båda Israels hus, en snara och en fälla för Jerusalems invånare. Och många bland dem skall stappla och falla och bli krossade och snärjda och fångade.’”

> ”Världen är en teater. Skådespelarna, dess invånare, förbereder sig att spela sin roll i det sista stora dramat. Gud har förlorats ur sikte. Hos mänsklighetens stora massor finns ingen enhet, utom när människor sammansluter sig för att uppnå sina själviska syften. Gud ser på. Hans avsikter beträffande sina upproriska undersåtar kommer att fullbordas. Världen har inte givits i människors händer, fastän Gud tillåter förvirringens och oordningens makter att för en tid ha herraväldet. En makt underifrån verkar för att framkalla de sista stora scenerna i dramat,—Satan som kommer såsom Kristus och verkar med all orättfärdighetens bedräglighet bland dem som i hemliga sällskap binder sig samman. De som ger efter för sammanslutningens lidelse genomför fiendens planer. Orsaken kommer att följas av verkan. ”

> ”Överträdelsen har nästan nått sin gräns. Förvirring uppfyller världen, och en stor förfäran skall snart komma över människorna. Slutet är mycket nära. Vi som känner sanningen bör förbereda oss för det som snart skall bryta in över världen som en överväldigande överraskning.” Review and Herald, 10 september 1903.

Back to Articles