Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Seventeen

Jesu Kristi uppenbarelse – nummer sjutton

Awakening the Dry Bones: A Call to Purity and Faith in the Tarrying Time

Att väcka de torra benen till liv: en kallelse till renhet och tro i väntans tid

Author

Jeff Pippenger

Published

November 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The dry bones that are laying dead in the street, who hear the “voice” of the one who is crying in the wilderness, do so because the Comforter has come, in fulfillment of Jesus’ promise to send him. In the first disappointment of the Millerites, the Millerites came to understand that they were in the tarrying time of the virgin’s parable.

De torra ben som ligger döda på gatan och hör ”rösten” av honom som ropar i öknen, gör det därför att Hjälparen har kommit, till uppfyllelse av Jesu löfte att sända honom. Vid milleriternas första besvikelse kom milleriterna till förståelse av att de befann sig i dröjsmålstiden i liknelsen om jungfrurna.

> “The disappointed ones saw from the Bible that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect him in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 153.

> ”De besvikna såg i Bibeln att de befann sig i dröjsmålstiden och att de med tålamod måste vänta på synens uppfyllelse. Samma bevis som hade föranlett dem att vänta sin Herre år 1843 ledde dem att förvänta honom år 1844.” Spiritual Gifts, band 1, 153.

Those who have been typified by the Millerites repeat the experience of the first disappointment, and when they do, they must understand that they too, are in the tarrying time of the virgin’s parable. It is only the influence of the Comforter that allows them to see this truth. That recognition, brought about by the Comforter, is represented by the first prophecy that Ezekiel was instructed to proclaim to the valley of dry, dead bones.

De som har förebildats genom milleriterna upprepar erfarenheten av den första besvikelsen, och när de gör det måste de förstå att också de befinner sig i dröjsmålstiden i liknelsen om jungfrurna. Det är endast Hjälparens inflytande som gör det möjligt för dem att se denna sanning. Denna insikt, frambringad av Hjälparen, framställs genom den första profetia som Hesekiel fick befallning att förkunna för dalen med de torra, döda benen.

> Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:4–8.

> Åter sade han till mig: Profetera över dessa ben och säg till dem: Ni förtorkade ben, hör Herrens ord. Så säger Herren Gud till dessa ben: Se, jag skall låta ande komma in i er, så att ni får liv. Jag skall fästa senor på er och låta kött växa ut på er och bekläda er med hud och ge er ande, så att ni får liv. Och ni skall inse att jag är Herren. Så profeterade jag såsom jag hade blivit befalld. Och medan jag profeterade, hördes ett dån, och se, det uppstod en skakning, och benen fogade sig samman, ben till ben. Och när jag såg, se, då kom senor och kött på dem, och huden övertäckte dem. Men det fanns ingen ande i dem. Hesekiel 37:4–8.

The “noise” represents the Holy Spirit. At that point the virgins need to recognize that they are in the tarrying time. The biblical instructions of what the disappointed must do when they recognize they are in the tarrying time is abundant. Jeremiah teaches they must never return to the “assembly of mockers,” which in the message to Philadelphia, is the synagogue of Satan. They must also separate the precious from the vile. The precious contrasted with the vile has a dual meaning.

”Ljudet” representerar den helige Ande. Vid den tidpunkten behöver jungfrurna inse att de befinner sig i dröjsmålstiden. De bibliska anvisningarna om vad de besvikna måste göra när de inser att de befinner sig i dröjsmålstiden är rikliga. Jeremia lär att de aldrig får återvända till ”bespottarnas församling”, vilken i budskapet till Filadelfia är Satans synagoga. De måste också skilja det dyrbara från det usla. Det dyrbara i kontrast till det usla har en dubbel betydelse.

I learned for myself this prophetic distinction years ago, when I made an application of William Miller’s dream. I correctly defined the jewels as truths of God’s word, and the spurious jewels as corrupted doctrines. Thereafter, it was pointed out to me that James White had also made an application of William Miller’s dream, and in his application, he identified the jewels as God’s faithful people, and the spurious jewels as the false professors of truth. When I investigated what James White had taught about the dream, I realized we were both correct. The jewels can represent God’s faithful, and the counterfeit jewels, the unfaithful, but the jewels can also represent the truths of God’s word and the counterfeit jewels can be false doctrines. James White applied Miller’s dream to the history that James White was then living in, but I had approached the dream as the history of the last days. Together the two applications identify that men become what they believe, and should they choose to hold to erroneous doctrines, they will be swept out the window by the dirt brush man, along with the doctrines they have become associated with. We are what we eat.

Jag lärde mig själv denna profetiska åtskillnad för många år sedan, när jag gjorde en tillämpning av William Millers dröm. Jag definierade med rätta juvelerna som sanningar ur Guds ord och de oäkta juvelerna som förvanskade läror. Därefter påpekades det för mig att James White också hade gjort en tillämpning av William Millers dröm, och i sin tillämpning identifierade han juvelerna som Guds trogna folk och de oäkta juvelerna som de falska bekännarna av sanningen. När jag undersökte vad James White hade undervisat om drömmen, insåg jag att vi båda hade rätt. Juvelerna kan representera Guds trogna, och de förfalskade juvelerna de otrogna, men juvelerna kan också representera sanningarna i Guds ord och de förfalskade juvelerna kan vara falska läror. James White tillämpade Millers dröm på den historia som James White då levde i, men jag hade närmat mig drömmen som de sista dagarnas historia. Tillsammans visar de två tillämpningarna att människor blir vad de tror, och om de väljer att hålla fast vid villoläror, kommer de att sopas ut genom fönstret av mannen med smutsborsten, tillsammans med de läror som de har blivit förknippade med. Vi är vad vi äter.

When the disappointed find they are in the tarrying time, according to Jeremiah they are to separate the precious from the vile.

När de besvikna finner att de befinner sig i dröjsmålets tid, skall de enligt Jeremia skilja det dyrbara från det värdelösa.

> “How is it that men who are at war with the government of God come into possession of the wisdom which they sometimes display? Satan himself was educated in the heavenly courts, and he has a knowledge of good as well as of evil. He mingles the precious with the vile, and this is what gives him power to deceive. But because Satan has robed himself in garments of heavenly brightness, shall we receive him as an angel of light? The tempter has his agents, educated according to his methods, inspired by his spirit, and adapted to his work. Shall we co-operate with them? Shall we receive the works of his agents as essential to the acquirement of an education?” Ministry of Healing, 440.

> ”Hur kommer det sig att människor som ligger i krig med Guds regering kommer i besittning av den vishet som de stundom uppvisar? Satan själv blev undervisad i de himmelska salarna, och han har kunskap om både gott och ont. Han blandar det dyrbara med det usla, och det är detta som ger honom makt att bedra. Men eftersom Satan har klätt sig i himmelsk strålglans, skall vi då ta emot honom som en ljusets ängel? Frestaren har sina ombud, utbildade enligt hans metoder, inspirerade av hans ande och lämpade för hans verk. Skall vi samverka med dem? Skall vi ta emot hans ombuds verk såsom väsentliga för vinnandet av en utbildning?” Ministry of Healing, 440.

The precious and vile represents truth and error. It also represents two classes of men.

Det dyrbara och det usla representerar sanning och villfarelse. Det representerar också två slags människor.

> “‘Nevertheless the foundation of God standeth sure, having this seal, The Lord knoweth them that are His. And, Let everyone that nameth the name of Christ depart from iniquity. But in a great house there are not only vessels of gold and of silver, but also of wood and of earth; and some to honor, and some to dishonor.’ The ‘great house’ represents the Church. In the Church will be found the vile as well as the precious. The net cast into the sea gathers both good and bad.” Review and Herald, February 5, 1901.

> ”’Likväl står Guds fasta grund, och den har detta insegel: Herren känner dem som tillhör Honom. Och: Var och en som nämner Kristi namn må avstå från orättfärdighet. Men i ett stort hus finns inte bara kärl av guld och silver, utan också av trä och lera; och några är till heder, andra till vanheder.’ Det ’stora huset’ representerar församlingen. I församlingen kommer såväl de usla som de dyrbara att finnas. Nätet som kastas i havet samlar både gott och ont.” Review and Herald, 5 februari 1901.

Jeremiah was instructed that if he would return, he needed to separate from the foolish virgins, and he must also separate from the erroneous teachings of the foolish virgins. The one hundred and forty-four thousand are those who come into perfect unity. Jeremiah is representing the work that those called to be sealed by Ezekiel’s second message of the four winds must accomplish, if they are to be God’s “mouth,” when the vision speaks. The vision spoke in Millerite history when the judgment arrived, and it speaks in the history of the one hundred and forty-four thousand when the earth beast speaks, and the judgment of the third woe arrives. Then those who have accomplished the work identified by Jeremiah are lifted up as God’s watchmen.

Jeremia fick befallning om att, om han ville vända om, måste han avskilja sig från de oförståndiga jungfrurna, och han måste också avskilja sig från de oförståndiga jungfrurnas felaktiga läror. De etthundrafyrtiofyra tusen är de som kommer in i fullkomlig enhet. Jeremia representerar det verk som de, vilka är kallade att förseglas genom Hesekiels andra budskap om de fyra vindarna, måste utföra, om de skall vara Guds ”mun”, när synen talar. Synen talade i den milleritiska historien när domen kom, och den talar i de etthundrafyrtiofyra tusens historia när jordens vilddjur talar och den tredje vens dom kommer. Då upphöjs de som har fullbordat det verk som betecknas av Jeremia till Guds väktare.

When the Lord sends the Comforter to awaken the disappointed from their death, He identifies a work of purification they must accomplish if they are to be His spokesmen in the Sunday law crisis. Isaiah agrees with Jeremiah’s counsel.

När Herren sänder Hjälparen för att väcka de besvikna ur deras död, anger Han ett reningsverk som de måste fullborda om de ska vara Hans talesmän i söndagslagskrisen. Jesaja instämmer i Jeremias råd.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. Isaiah 52:7–9.

> Hur ljuvliga är inte på bergen hans fötter som kommer med glädjebud, som förkunnar frid, som kommer med glädjebud om det goda, som förkunnar frälsning, som säger till Sion: Din Gud regerar! Dina väktare skall höja rösten; tillsammans skall de jubla, ty de skall se det med egna ögon, när Herren återupprättar Sion. Brist ut i glädje, sjung tillsammans, ni Jerusalems öde platser; ty Herren har tröstat sitt folk, han har återlöst Jerusalem. Jesaja 52:7–9.

Those that “bringeth good tidings” and who “publish peace and salvation” lift up “their voices together,” for they “shall see eye to eye.”

De som ”bär glädjebud” och som ”förkunnar frid och frälsning” höjer ”sina röster tillsammans”, ty de ”skola se öga mot öga”.

> “A few others were shown me as joining their influence with those I have mentioned, and together they do what they can to draw off from the body and cause confusion; and their influence brings the truth of God into disrepute. Jesus and holy angels are bringing up and uniting God’s people into one faith, that they may all have one mind and one judgment. And while they are being brought into the unity of the faith, to see eye to eye upon the solemn, important truths for this time, Satan is at work to oppose their advancement. Jesus is at work through His instruments to gather and unite. Satan works through his instruments to scatter and divide. ‘For, lo, I will command, and I will sift the house of Israel among all nations, like as corn is sifted in a sieve, yet shall not the least grain fall upon the earth.’

> ”Några få andra visades mig såsom förenande sitt inflytande med dem jag har nämnt, och tillsammans gör de vad de kan för att dra bort från kroppen och orsaka förvirring; och deras inflytande bringar Guds sanning i vanrykte. Jesus och heliga änglar för upp och förenar Guds folk till en tro, för att de alla må ha ett sinne och en mening. Och medan de förs in i trons enhet, för att se lika på de allvarliga, viktiga sanningarna för denna tid, är Satan verksam för att motarbeta deras framåtskridande. Jesus verkar genom sina redskap för att samla och förena. Satan verkar genom sina redskap för att skingra och söndra. ’Ty se, jag skall giva befallning, och jag skall sålla Israels hus bland alla folk, såsom säd sållas i ett såll; likväl skall inte det minsta korn falla på jorden.’

> “God is now testing and proving His people. Character is being developed. Angels are weighing moral worth, and keeping a faithful record of all the acts of the children of men. Among God’s professed people are corrupt hearts; but they will be tested and proved. That God who reads the hearts of everyone, will bring to light hidden things of darkness where they are often least suspected, that stumbling blocks which have hindered the progress of truth may be removed, and God have a clean and holy people to declare His statutes and judgments.

> ”Gud prövar och rannsakar nu sitt folk. Karaktären utvecklas. Änglar väger det moraliska värdet och för ett troget register över alla människobarns gärningar. Bland Guds bekännande folk finns fördärvade hjärtan; men de skall prövas och befinnas. Den Gud som läser allas hjärtan skall dra fram i ljuset mörkrets dolda ting, där de ofta minst anas, så att de stötestenar som har hindrat sanningens framåtskridande må undanröjas, och Gud må ha ett rent och heligt folk att förkunna sina stadgar och domar.

> “The Captain of our salvation leads His people on step by step, purifying and fitting them for translation, and leaving in the rear those who are disposed to draw off from the body, who are not willing to be led, and are satisfied with their own righteousness. ‘If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness!’ No greater delusion can deceive the human mind than that which leads men to indulge a self-confident spirit, to believe that they are right and in the light, when they are drawing away from God’s people, and their cherished light is darkness.” Testimonies, volume 1, 332, 333.

> ”Vår frälsnings Hövding leder sitt folk steg för steg, renar och gör dem skickliga för förvandlingen, och lämnar efter sig dem som är benägna att dra sig bort från kroppen, som inte vill låta sig ledas och som är nöjda med sin egen rättfärdighet. ’Om nu det ljus som är i dig är mörker, hur stort är då inte mörkret!’ Ingen större villfarelse kan bedra det mänskliga sinnet än den som förmår människor att hysa en självsäker ande, att tro att de har rätt och är i ljuset, medan de drar sig bort från Guds folk, och deras omhuldade ljus är mörker.” Testimonies, band 1, 332, 333.

The phrase “bringeth good tidings” is repeated twice in the passage of Isaiah to identify the history of the Midnight Cry, as does the verses that lead to Isaiah’s description of the unity that is accomplished when the precious is separated from the vile.

Uttrycket ”förkunnar goda nyheter” upprepas två gånger i avsnittet hos Jesaja för att identifiera historien om Midnattsropet, liksom de verser som leder fram till Jesajas beskrivning av den enhet som åstadkoms när det dyrbara skiljs från det usla.

> Awake, awake; put on thy strength, O Zion; put on thy beautiful garments, O Jerusalem, the holy city: for henceforth there shall no more come into thee the uncircumcised and the unclean. Shake thyself from the dust; arise, and sit down, O Jerusalem: loose thyself from the bands of thy neck, O captive daughter of Zion. Isaiah 52:1, 2.

> Vakna, vakna; ikläd dig din styrka, du Sion; ikläd dig dina högtidskläder, du Jerusalem, den heliga staden; ty hädanefter skall inga oomskurna och orena mer komma in i dig. Skaka stoftet av dig; res dig och sätt dig, du Jerusalem; lös dig från banden om din hals, du fångna dotter Sion. Jesaja 52:1, 2.

Jeremiah represents those in the first disappointment, that recognize they are in the tarrying time. Isaiah commands those same persons to “awake, awake.” They awake and ultimately arrive to a point where there will no longer be any uncircumcised and unclean in God’s church, for they will have accomplished the work of separating the precious and the vile. “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Jeremia representerar dem i den första besvikelsen som inser att de befinner sig i dröjsmålstiden. Jesaja befaller dessa samma personer att ”vakna, vakna”. De vaknar och kommer slutligen fram till en punkt där det inte längre ska finnas några oomskurna och orena i Guds församling, ty de kommer att ha fullbordat arbetet med att skilja det dyrbara från det usla. ”Herren vill att hans församling skall renas, innan hans domar på ett mera påtagligt sätt skall falla över världen.”

> “We are rapidly nearing the close of this earth’s history. The end is very near, much nearer than many suppose, and I feel burdened to urge upon our people the necessity of seeking the Lord earnestly. Many are asleep, and what can be said to arouse them from their carnal slumber? The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.

> ”Vi närmar oss hastigt avslutningen av denna jords historia. Änden är mycket nära, långt närmare än många antar, och jag känner mig manad att enträget framhålla för vårt folk nödvändigheten av att uppriktigt söka Herren. Många sover, och vad kan sägas för att väcka dem ur deras köttsliga slummer? Herren vill ha sin församling renad, innan hans domar på ett mer påtagligt sätt ska drabba världen.

> “‘Who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’

> ”Men vem kan uthärda hans ankomstdag, och vem kan bestå när han uppenbarar sig? Ty han är som en guldsmeds eld och som valkares såpa. Och han skall sitta såsom den som smälter och renar silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet.”

> “Christ will remove every pretentious cloak. No mingling of the true with the spurious can deceive him. ‘He is like a refiner’s fire,’ separating the precious from the vile, the dross from the gold.

> ”Kristus skall avlägsna varje skenbar täckmantel. Ingen sammanblandning av det äkta med det falska kan bedra honom. ”Han är såsom en guldsmeds eld”, som skiljer det dyrbara från det usla, slaggen från guldet.

> “Like the Levites, God’s chosen people are set apart by him for his special work. Every true Christian bears priestly credentials. He is honored with the sacred responsibility of representing to the world the character of his Heavenly Father. He is to heed well the words, ‘Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.’

> ”Liksom leviterna är Guds utvalda folk avskilt av honom för hans särskilda verk. Varje sann kristen bär prästerliga kännetecken. Han hedras med det heliga ansvaret att inför världen representera sin himmelske Faders karaktär. Han skall noggrant ge akt på orden: ’Var därför fullkomliga, såsom er Fader i himlen är fullkomlig.’”

> “‘But unto you that fear my name shall the Sun of Righteousness arise with healing in his wings; and ye shall go forth, and grow up as calves of the stall. And ye shall tread down the wicked; for they shall be ashes under the soles of your feet in the day that I shall do this, saith the Lord of hosts.

> ”Men för er som fruktar mitt namn skall Rättfärdighetens Sol gå upp med läkedom under sina vingar; och ni skall gå ut och växa till såsom stalluppfödda kalvar. Och ni skall trampa de ogudaktiga under fötterna; ty de skall vara aska under era fotsulor på den dag då jag gör detta, säger HERREN Sebaot.

> “‘Remember ye the law of Moses my servant, which I commanded unto him in Horeb for all Israel, with the statutes and the judgments. Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: and he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse.’” Review and Herald, November 8, 1906.

> ”Tänk på min tjänare Moses lag, den som jag gav honom befallning om på Horeb för hela Israel, med stadgarna och domsluten. Se, jag skall sända er profeten Elia, innan Herrens stora och fruktansvärda dag kommer. Och han skall vända fädernas hjärtan till barnen och barnens hjärtan till deras fäder, så att jag inte kommer och slår landet med förbannelse.” Review and Herald, 8 november 1906.

Those that hold to false doctrines will be separated in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. Those who refuse to allow the creative power of God to produce a personal sanctified experience, will be separated from the “gold” in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. They will remain as Laodiceans, right at the point where Laodicea transcends into Philadelphia.

De som håller fast vid falska läror kommer att skiljas ut i den historia som börjar med ”rösten” som ropar i öknen. De som vägrar att tillåta Guds skapande kraft att frambringa en personlig helgad erfarenhet, kommer att skiljas från ”guldet” i den historia som börjar med ”rösten” som ropar i öknen. De kommer att förbli laodicéer, just vid den punkt där Laodicea övergår i Filadelfia.

The work of separating the precious from the vile is almost totally the work of the messenger of the covenant who comes suddenly to purify the sons of Levi, but we must participate.

Verket att skilja det dyrbara från det usla är nästan helt och hållet förbundets sändebuds verk, han som kommer plötsligt för att rena Levi söner, men vi måste delta.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Do all things without murmurings and disputings: That ye may be blameless and harmless, the sons of God, without rebuke, in the midst of a crooked and perverse nation, among whom ye shine as lights in the world. Philippians 2:12–15.

> Därför, mina älskade, såsom ni alltid har varit lydiga, inte endast såsom när jag var hos er, utan nu ännu mer i min frånvaro, så arbeta med fruktan och bävan på er egen frälsning. Ty det är Gud som verkar i er både vilja och gärning, efter sitt goda behag. Gör allting utan knot och tvister, för att ni må vara oklanderliga och rena, Guds barn utan förebråelse mitt i ett vrångt och förvänt släkte, bland vilka ni lyser såsom ljus i världen. Filipperbrevet 2:12–15.

Jeremiah was told to separate the precious from the vile if he desired to be God’s spokesman in the coming judgment. The fact that Jeremiah was hearing God’s counsel to him, demonstrated the presence of the Comforter was already available if he chose to take up the work.

Jeremia fick befallning att skilja det dyrbara från det usla, om han önskade vara Guds språkrör i den kommande domen. Det faktum att Jeremia hörde Guds råd till honom visade att Hjälparens närvaro redan stod till buds, om han valde att ta sig an uppgiften.

> “The work of gaining salvation is one of copartnership, a joint operation. There is to be co-operation between God and the repentant sinner. This is necessary for the formation of right principles in the character. Man is to make earnest efforts to overcome that which hinders him from attaining to perfection. But he is wholly dependent upon God for success. Human effort of itself is not sufficient. Without the aid of divine power it avails nothing. God works and man works. Resistance of temptation must come from man, who must draw his power from God. On the one side there is infinite wisdom, compassion, and power; on the other, weakness, sinfulness, absolute helplessness.

> ”Verket att vinna frälsning är ett verk i samarbete, en gemensam handling. Samverkan skall äga rum mellan Gud och den ångerfulle syndaren. Detta är nödvändigt för att rätta principer skall formas i karaktären. Människan skall göra allvarliga ansträngningar för att övervinna det som hindrar henne från att nå fullkomlighet. Men hon är helt beroende av Gud för framgång. Mänsklig ansträngning är i sig själv inte tillräcklig. Utan hjälp av gudomlig kraft förmår den ingenting. Gud verkar och människan verkar. Motstånd mot frestelsen måste komma från människan, som måste hämta sin kraft från Gud. På den ena sidan finns oändlig vishet, medlidande och kraft; på den andra svaghet, syndfullhet, fullständig hjälplöshet.

> “God wishes us to have the mastery over ourselves. But He cannot help us without our consent and co-operation. The divine Spirit works through the powers and faculties given to man. Of ourselves, we are not able to bring the purposes and desires and inclinations into harmony with the will of God; but if we are ‘willing to be made willing,’ the Saviour will accomplish this for us, ‘Casting down imaginations, and every high thing that exalteth itself against the knowledge of God, and bringing into captivity every thought to the obedience of Christ.’ 2 Corinthians 10:5.” Acts of the Apostles, 482.

> ”Gud önskar att vi skall äga herravälde över oss själva. Men Han kan inte hjälpa oss utan vårt samtycke och vår medverkan. Den gudomliga Anden verkar genom de krafter och förmågor som givits människan. Av oss själva förmår vi inte bringa våra avsikter, önskningar och böjelser i harmoni med Guds vilja; men om vi är ”villiga att göras villiga”, skall Frälsaren uträtta detta för oss, ”så att vi bryter ner tankebyggnader och allt högt som reser sig mot kunskapen om Gud och tar varje tanke till fånga under lydnaden mot Kristus.” 2 Korinthierbrevet 10:5.” Apostlagärningarna, 482.

The three and a half days of Revelation eleven, when the dry bones are dead in the street, is a symbol of a “wilderness,” and a “wilderness” represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. At the end of the scattering of the three and a half days, those called to be among the one hundred and forty-four thousand are to “awake” and “shake off the dust.” Sister White says “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

De tre och en halv dagarna i Uppenbarelseboken elva, när de torra benen ligger döda på gatan, är en symbol för en ”öken”, och en ”öken” representerar de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex. Vid slutet av de tre och en halv dagarnas förskingring skall de som är kallade att vara bland de etthundrafyrtiofyra tusen ”vakna” och ”skaka stoftet av sig”. Syster White säger: ”Herren vill att hans församling skall renas, innan hans domar på ett mer påtagligt sätt skall falla över världen.”

In connection with a “purified church” she references Jeremiah’s separation process that removes the “precious from the vile.” She also connects it with Malachi chapter three, where a messenger prepares the way for the messenger of the covenant. The messenger that prepares the way is Isaiah’s “voice crying in the wilderness.” The messenger of the covenant is Christ, who is preparing to enter into covenant with the one hundred and forty-four thousand, who “like” “the Levites,” “are set apart by him for his special work.” She then identifies them as priests, and quotes Jesus who says, “Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.”

I samband med en ”renad församling” hänvisar hon till Jeremias åtskiljande process, som avlägsnar det ”dyrbara från det odugliga”. Hon förbinder den också med Malaki kapitel tre, där en budbärare bereder vägen för förbundets budbärare. Den budbärare som bereder vägen är Jesajas ”en röst som ropar i öknen”. Förbundets budbärare är Kristus, som förbereder sig att ingå förbund med de etthundrafyrtiofyra tusen, som ”liksom” ”leviterna” ”avskiljs av honom för hans särskilda verk”. Hon identifierar dem sedan som präster och citerar Jesus, som säger: ”Var därför fullkomliga, såsom er Fader i himmelen är fullkomlig.”

There is a purification process that is marked at the end of the period of the tarrying time, for the Lord has a special work for the one hundred and forty-four thousand to accomplish, and He will have a purified church before “his judgments shall fall more signally upon the world.” His judgments are already in the world, but at the Sunday law, “God’s destructive judgments” begin to fall.

Det finns en reningsprocess som markeras vid slutet av dröjsmålets tid, ty Herren har ett särskilt verk som de etthundrafyrtiofyra tusen skall fullborda, och han skall ha en renad församling innan ”hans domar skall falla mer märkbart över världen”. Hans domar är redan i världen, men vid söndagslagen börjar ”Guds förödande domar” att falla.

Those judgments are a “time of mercy for those who have never known the truth.” But there is no mercy in those judgments for those who would not enter into the necessary purification process. The “judgments,” which “fall more signally” identify judgments that are signs. They represent a signal, and the Holy Spirit uses the chaos and confusion accomplished by those judgments, to mark a distinction between those who keep “the spurious rest day” and those who “conscientiously keep the Sabbath of the Lord,” for this is the only way the “world can be warned.” The judgments that are signals are the backdrop that the Holy Spirit uses to direct God’s children that are still in Babylon, to recognize the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Dessa domar är en ”nådens tid för dem som aldrig har känt sanningen”. Men i dessa domar finns ingen nåd för dem som inte ville gå in i den nödvändiga reningsprocessen. De ”domar” som ”faller på ett mer påtagligt sätt” betecknar domar som är tecken. De utgör en signal, och den helige Ande använder det kaos och den förvirring som åstadkoms genom dessa domar för att markera en åtskillnad mellan dem som håller ”den falska vilodagen” och dem som ”samvetsgrant håller Herrens sabbat”, ty detta är det enda sätt på vilket ”världen kan varnas”. De domar som är tecken utgör den bakgrund som den helige Ande använder för att leda Guds barn, som ännu befinner sig i Babylon, till att känna igen baneret för de etthundrafyrtiofyra tusen.

But Sister White doesn’t simply reference Malachi chapter three, she also includes the closing verses of the book of Malachi chapter four, and once again references the “voice” that was to prepare the way for the messenger of the covenant. Those closing verses are not about the preparation for the messenger of the covenant, they are about remembering the law of Moses, and the turning of the hearts of the fathers to the children and vice versa. The “voice” first prepares for Christ, as the messenger of the covenant, to suddenly come to His temple and purify His disappointed people who have been awakened, that they might accomplish the work of the ensign. Then Malachi addresses another aspect of the work of the “voice.”

Men syster White hänvisar inte bara till Malaki, kapitel tre; hon inbegriper också de avslutande verserna i Malakis bok, kapitel fyra, och hänvisar återigen till den ”röst” som skulle bereda vägen för förbundets budbärare. Dessa avslutande verser handlar inte om beredelsen för förbundets budbärare; de handlar om att komma ihåg Mose lag och om att fädernas hjärtan vänds till barnen och barnens till fäderna. ”Rösten” bereder först för Kristus, såsom förbundets budbärare, att plötsligt komma till sitt tempel och rena sitt besvikna folk som har blivit väckt, så att de må fullborda banérets verk. Därefter behandlar Malaki en annan aspekt av ”röstens” verk.

He “shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers,” and He will do this work in relation to the law given at Horeb. Elijah, who is also Isaiah’s “voice,” will identify the sins of God’s people. It is part of the purification process. There is only one definition of sin, that being the transgression of the law given at Horeb. John the Baptist was Elijah, and his work included that very element.

Han ”skall vända fädernas hjärta till barnen och barnens hjärta till deras fäder”, och Han skall utföra detta verk i relation till den lag som gavs vid Horeb. Elia, som också är Jesajas ”röst”, skall identifiera Guds folks synder. Detta är en del av reningsprocessen. Det finns endast en definition av synd, nämligen överträdelsen av den lag som gavs vid Horeb. Johannes Döparen var Elia, och hans verk innefattade just detta moment.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand. For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying, The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight. And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey. Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> Vid den tiden trädde Johannes Döparen fram och predikade i Judeens öken och sade: Omvänd er, ty himmelriket är nära. Ty det är om honom som det är sagt genom profeten Esaias: En röst ropar i öknen: Bered Herrens väg, gör hans stigar raka. Och samme Johannes hade sin klädnad av kamelhår och ett läderbälte om sina höfter, och hans föda var gräshoppor och vildhonung. Då gick Jerusalem och hela Judeen och hela landet omkring Jordan ut till honom och lät döpa sig av honom i Jordan, medan de bekände sina synder. Men när han såg många av fariseerna och sadduceerna komma till hans dop, sade han till dem: Ni huggormars avföda, vem har varnat er för att fly undan den kommande vreden?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:1–12.

> Bär därför fram frukt som är värdig omvändelsen. Och tänk inte att ni kan säga inom er: Vi har Abraham till fader. Ty jag säger er att Gud av dessa stenar kan uppväcka barn åt Abraham. Och redan är yxan satt till trädens rot; därför blir vart och ett träd som inte bär god frukt nedhugget och kastat i elden. Jag döper er visserligen med vatten till omvändelse; men han som kommer efter mig är mäktigare än jag, och jag är inte värdig att bära hans skor. Han skall döpa er med den Helige Ande och med eld. Han har sin kastskovel i handen, och han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan; men agnarna skall han bränna upp med outsläcklig eld. Matteus 3:1–12.

John the Baptist came to the “wilderness” of the three and a half days of Revelation eleven, for all the prophets are speaking more of the last days, than the days in which they lived. He brought a message to repent from sin, for the kingdom of heaven was at hand, just as the Revelation of Jesus Christ is opened up when “the time is at hand.” John the Baptist illustrates the work of the “voice,” for according to Jesus, he was also Elijah that was to come.

Johannes Döparen kom till den ”öken” som hör till de tre och en halv dagarna i Uppenbarelseboken elva, ty alla profeterna talar mer om de sista dagarna än om de dagar i vilka de levde. Han förde fram ett budskap om att omvända sig från synden, ty himmelriket var nära, liksom Jesu Kristi uppenbarelse öppnas när ”tiden är nära”. Johannes Döparen åskådliggör ”röstens” verk, ty enligt Jesus var han också den Elia som skulle komma.

> For all the prophets and the law prophesied until John. And if ye will receive it, this is Elias, which was for to come. He that hath ears to hear, let him hear. Matthew 11:13–15.

> Ty alla profeterna och lagen har profeterat intill Johannes. Och om ni vill ta emot det, så är han Elias, den som skulle komma. Den som har öron att höra, han höre. Matteus 11:13–15.

Jesus identifies that the prophetic identity of John the Baptist was a test. He states directly, “if ye will receive it”. Then Jesus encourages His disciples to receive it by saying, “He that hath ears to hear, let him hear.” Let him hear what? Let him hear who the voice is that comes to the final wilderness of the Bible, and prepares the way for the messenger of the covenant to prepare the one hundred and forty-four thousand to do a special work during a time of the signal judgments of God.

Jesus identifierar att Johannes Döparens profetiska identitet var ett prov. Han säger uttryckligen: ”om ni vill ta emot det”. Sedan uppmuntrar Jesus sina lärjungar att ta emot det genom att säga: ”Den som har öron att höra med, han höre.” Höra vad? Han må höra vem rösten är som kommer till Bibelns sista öken och bereder vägen för förbundets budbärare att förbereda de etthundrafyrtiofyra tusen till att utföra ett särskilt verk under en tid av Guds signaldomar.

John wore “a raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.” His “meat” was the message of Islam, for the word “locusts” represents Islam, and honey is the word of God, that was sweet in his mouth. The sweet message he ate was about the “wild” Arabian ass, the very first symbol of Islam in the Scriptures. The sweet message of the wild Arabian ass of Islam, which is also represented by “locusts” was also woven into his raiment, for camel’s are another symbol of Islam. It is not a wresting of the word “locusts” to use it as a symbol of Islam, even if the food John ate was referencing the locust tree, and not the insects. The word “locusts” is a symbol of Islam, and John was not representing the eating of any physical food, his diet was a symbol of the prophetic message he had eaten.

Johannes bar ”en klädnad av kamelhår och ett läderbälte om sina länder; och hans mat var gräshoppor och vildhonung.” Hans ”mat” var Islams budskap, ty ordet ”gräshoppor” representerar islam, och honung är Guds ord, som var sött i hans mun. Det ljuva budskap han åt handlade om den ”vilda” arabiska åsnan, den allra första symbolen för islam i Skrifterna. Det ljuva budskapet om Islams vilda arabiska åsna, som också representeras av ”gräshoppor”, var även invävt i hans klädnad, ty kameler är ytterligare en symbol för islam. Det är inte en förvrängning av ordet ”gräshoppor” att använda det som en symbol för islam, även om den föda Johannes åt syftade på johannesbrödträdet och inte på insekterna. Ordet ”gräshoppor” är en symbol för islam, och Johannes framställde inte ätandet av någon fysisk föda; hans kost var en symbol för det profetiska budskap som han hade ätit.

His girdle was the “prophecy” represented in Habakkuk. That prophecy brings together the first disappointment, the tarrying time of the virgins, and the foundations of Adventism as represented upon the sacred charts. Habakkuk was the prophetic girdle that bound all those truths together.

Hans gördel var den ”profetia” som framställs i Habackuk. Denna profetia sammanför den första besvikelsen, jungfrurnas väntetid och adventismens grundvalar så som de framställs på de heliga kartorna. Habackuk var det profetiska bälte som band samman alla dessa sanningar.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:3, 4.

> Ty synen gäller ännu för den bestämda tiden, men till slutet skall den tala och inte ljuga; om den dröjer, så vänta på den, ty den skall förvisso komma, den skall inte utebli. Se, den som är uppblåst har ingen rättskaffens själ i sig; men den rättfärdige skall leva genom sin tro. Habackuk 2:3, 4.

The prophetic message that bound together as a girdle the messages that make up the warning of the “voice,” is the parable of the virgins in relation to the vision that tarried, but would speak. The vision of the Midnight Cry produces a distinction between the vile, whose “soul is lifted up” and the precious, who are justified by faith. Justification by faith is the girdle the “voice” wears.

Det profetiska budskap som såsom en gördel band samman de budskap som utgör ”röstens” varning, är liknelsen om jungfrurna i relation till den syn som dröjde, men skulle tala. Midnattsropets syn åstadkommer en åtskillnad mellan den usle, vars ”själ är uppblåst”, och den dyrbare, som rättfärdiggörs genom tro. Rättfärdiggörelse genom tro är den gördel som ”rösten” bär.

> And righteousness shall be the girdle of his loins, and faithfulness the girdle of his reins. Isaiah 11:5.

> Och rättfärdighet skall vara bältet kring hans länder, och trofasthet bältet kring hans höfter. Jesaja 11:5.

When the “voice crying in the wilderness” of the disappointment arrived, after the disappointment of July 18, 2020, his message was the same message that it had been since September 11, 2001. That message from Elijah to come, to the waiting disappointed dead dry bones is, that Islam is the “signal judgments,” that provide the backdrop for God’s other children in Babylon to learn righteousness.

När den ”röst som ropar i öknen” som hörde till besvikelsen kom, efter besvikelsen den 18 juli 2020, var hans budskap detsamma som det hade varit sedan den 11 september 2001. Det budskapet från den Elia som skulle komma, till de väntande, besvikna, döda, torra benen, är att islam är de ”uppenbara domarna”, vilka utgör bakgrunden för att Guds andra barn i Babylon skall lära sig rättfärdighet.

> The way of the just is uprightness: thou, most upright, dost weigh the path of the just. Yea, in the way of thy judgments, O Lord, have we waited for thee; the desire of our soul is to thy name, and to the remembrance of thee. With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:7–9.

> Den rättfärdiges väg är rättskaffenshet; du, den högst rättvise, gör den rättfärdiges stig jämn. Ja, på dina domars väg, o Herre, har vi väntat på dig; vår själs längtan står till ditt namn och till åminnelsen av dig. Med min själ har jag längtat efter dig i natten; ja, med min ande i mitt innersta söker jag dig tidigt; ty när dina domar går fram över jorden, lär sig världens inbyggare rättfärdighet. Jesaja 26:7–9.

John the Baptist, who was Elijah to come, is the “voice” in the “wilderness” of the three and a half days of Revelation chapter eleven. His work includes identifying the fourth and final generation of Adventism, whose souls are lifted up and who are trusting in the spiritual heritage of their fathers, but sense that the wrath of God is about to come. They are the fourth generation, for they have fully manifested into a generation that is just the opposite of Christ. They are the generation of vipers, but they still point to their father Abraham, to argue that they are actually the generation of the Lamb. The generation of the Lamb are Peter’s chosen generation, they are those who follow the Lamb whithersoever he goeth.

Johannes Döparen, som var den Elia som skulle komma, är ”rösten” i ”öknen” under de tre och en halv dagarna i Uppenbarelsebokens elfte kapitel. Hans verk innefattar att identifiera adventismens fjärde och sista generation, vilkas själar är upphöjda och som förtröstar på sina fäders andliga arv, men anar att Guds vrede står för dörren. De är den fjärde generationen, ty de har fullt ut framträtt som en generation som är Kristi raka motsats. De är en huggorms-yngel, men de hänvisar alltjämt till sin fader Abraham för att hävda att de i själva verket är Lammets generation. Lammets generation är Petrus’ utvalda släkte; det är de som följer Lammet varthelst det går.

John obviously presented the sins of those who came to hear his message, for they repented and were baptized. He also informed them that there is One who would follow him, that would thoroughly purge His floor. That Person is the messenger of the covenant, He is “the dirt brush man” who sweeps the counterfeit coins and jewels out the window and restores the original jewels, that then shine ten times brighter than they did when William Miller was directed by angels in the work of assembling the original jewels in the movement of the first angel.

Johannes framställde uppenbarligen synderna hos dem som kom för att höra hans budskap, ty de omvände sig och blev döpta. Han upplyste dem också om att det finns En som skulle komma efter honom, som grundligt skulle rensa sin loge. Denne person är förbundets budbärare; han är ”smutsborstmannen” som sopar de förfalskade mynten och juvelerna ut genom fönstret och återställer de ursprungliga juvelerna, vilka då lyser tio gånger klarare än de gjorde när William Miller leddes av änglar i arbetet med att samla de ursprungliga juvelerna i den första ängelns rörelse.

John the Baptist was direct in his denunciation of the Laodicean Adventist’s confidence in their father Abraham, for Elijah to come was to turn the hearts of the fathers to the children and vice versa. The principle of biblical application of the first and the last is represented in that work, but so too, is the remedy for those who find themselves in a scattered condition, in the enemies’ land, dead in the wilderness. They must recognize their sins, and the sins of their fathers and repent. In conjunction with recognizing their sins and the father’s sins, they must also admit that they had not been walking with the Lord during the period of the wilderness of three and a half days. Furthermore, they must admit that God was not walking with them during that history.

Johannes döparen var rättfram i sitt fördömande av den laodiceiske adventistens förtröstan på sin fader Abraham, ty den kommande Elia skulle vända fädernas hjärtan till barnen och barnens hjärtan till fäderna. Principen om den bibliska tillämpningen av det första och det sista kommer till uttryck i detta verk, men där finns också botemedlet för dem som befinner sig i ett skingrat tillstånd, i fiendens land, döda i öknen. De måste erkänna sina synder och sina fäders synder och omvända sig. I samband med att de erkänner sina synder och fädernas synder måste de också medge att de inte hade vandrat med Herren under perioden av öknen på tre och en halv dag. Vidare måste de medge att Gud inte vandrade med dem under den historien.

> And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. Leviticus 26:39–42.

> Och de av er som blir kvar skall försmäkta i sin missgärning i sina fienders länder; också i sina fäders missgärningar skall de försmäkta tillsammans med dem. Om de då bekänner sin missgärning och sina fäders missgärning, med den trolöshet varmed de har varit trolösa mot mig, och att de också har vandrat mig emot, och att också jag har vandrat dem emot och fört dem in i deras fienders land; om då deras oomskurna hjärtan blir ödmjukade, och de då antar straffet för sin missgärning: då skall jag komma ihåg mitt förbund med Jakob, och också mitt förbund med Isak, och också mitt förbund med Abraham skall jag komma ihåg; och jag skall komma ihåg landet. 3 Moseboken 26:39–42.

The curse was because they didn’t remember the sabbaths of the land.

Förbannelsen kom därför att de inte kom ihåg landets sabbater.

John the Baptist, who was Elijah to come, typified the “voice” in the wilderness of Revelation eleven’s three and a half days. He would direct the dead dry bones to “remember” Moses’ law at Horeb, and if they did, then the messenger of the covenant would “remember” the covenant of their fathers. But only if they confessed their sins, the sins of their fathers, and more humbling, they were to specify the trespasses “they trespassed against” God.

Johannes Döparen, som var den Elia som skulle komma, var en förebild för den ”röst” i öknen under de tre och en halv dagarna i Uppenbarelseboken elva. Han skulle leda de döda, förtorkade benen att ”komma ihåg” Moses lag vid Horeb, och om de gjorde det, då skulle förbundets budbärare ”komma ihåg” deras fäders förbund. Men endast om de bekände sina synder, sina fäders synder, och, än mer förödmjukande, noggrant angav de överträdelser genom vilka ”de hade brutit troheten mot” Gud.

They would also need to admit that they had been walking “contrary” to God, and that God had been walking “contrary” to them.

De skulle också behöva erkänna att de hade vandrat ”i strid” med Gud och att Gud hade vandrat ”i strid” med dem.

They would also need to recognize that they were the dead dry bones in the street of Revelation eleven, for they had to admit that God had brought them into the enemy’s land, and the enemy’s land is death.

De skulle också behöva inse att de var de döda torra benen på gatan i Uppenbarelseboken elva, ty de måste medge att Gud hade fört dem in i fiendens land, och fiendens land är döden.

According to John the Baptist, they would also need to answer the question of who the “voice” crying in the “wilderness” is, for John asked, “Who hath warned you to flee from the wrath to come?”

Enligt Johannes Döparen skulle de också behöva besvara frågan om vem den ”röst” är som ropar i ”öknen”, ty Johannes frågade: ”Vem har varnat er att fly undan den kommande vreden?”

We will continue these subjects in the next article.

Vi kommer att fortsätta behandla dessa ämnen i nästa artikel.

> “The minister of God is commanded: ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show My people their transgression, and the house of Jacob their sins.’ The Lord says of these people: ‘They seek Me daily, and delight to know My ways, as a nation that did righteousness.’ Here is a people who are self-deceived, self-righteous, self-complacent, and the minister is commanded to cry aloud and show them their transgressions. In all ages this work has been done for God’s people, and it is needed now more than ever before.” Testimonies, volume 5, 299.

> ”Guds tjänare får befallningen: ’Ropa med full hals, håll inte tillbaka, höj din röst som en basun och förkunna för Mitt folk deras överträdelse och för Jakobs hus deras synder.’ Herren säger om detta folk: ’De söker Mig dagligen och har sin lust i att lära känna Mina vägar, såsom ett folk som hade gjort rättfärdighet.’ Här är ett folk som bedrar sig självt, självrättfärdigt och självtillfredsställt, och tjänaren får befallningen att ropa med full hals och visa dem deras överträdelser. I alla tidsåldrar har detta verk utförts för Guds folk, och det behövs nu mer än någonsin tidigare.” Testimonies, band 5, 299.

Back to Articles