Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Sixteen

Den dolda historien om vers fyrtio – nummer sexton

The Second Woe - Part Three

Det andra veropet – del tre

Author

Jeff Pippenger

Published

June 18, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## Jones' Logic

Jones' logik

Jones’ logic that the first angel of Revelation fourteen cannot be separated from the following two angels is rock-solid. His identification of the structural connection of those three angels with the trumpet angels is absolutely air-tight. His emphasis was no doubt upon the three angels of Revelation fourteen, but the logic for applying them as “inseparable,” is just as valid for all the angels that preceded them.

Jones’ logik att den första ängeln i Uppenbarelseboken fjorton inte kan skiljas från de två följande änglarna är klippfast. Hans identifiering av den strukturella förbindelsen mellan dessa tre änglar och basunänglarna är fullständigt vattentät. Hans betoning låg utan tvivel på de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton, men logiken för att tillämpa dem som ”oskiljaktiga” är lika giltig för alla de änglar som föregick dem.

Because he was focusing upon the three angels of Revelation fourteen, he did not carry out his own logic to its ultimate conclusion. Ultimately the logic he used to connect the fifth, sixth and seventh woe trumpets to the three angels of Revelation fourteen, also included taking the line of the trumpets all the way back to the first of the seven trumpet angels.

Eftersom han fokuserade på de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton, fullföljde han inte sin egen logik till dess yttersta konsekvens. Ytterst innebar den logik han använde för att sammanbinda den femte, sjätte och sjunde veropbasunen med de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton också att basunernas linje måste föras hela vägen tillbaka till den första av de sju basunänglarna.

> And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. … And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:2, 6.

> Och jag såg de sju änglarna som stod inför Gud; och åt dem gavs sju basuner. … Och de sju änglarna som hade de sju basunerna gjorde sig redo att blåsa i dem. Uppenbarelseboken 8:2, 6.

The series of angels begins with the “seven” trumpet angels, and the line of angels in Revelation begins with the first trumpet all the way through to the third angel’s warning of the mark of the beast. Jones is correct for identifying a distinction from the first four trumpets and the last three woe trumpets, for that “four and three” prophetic structure is also found in the churches and the seals. Established upon three witnesses in the book of Revelation allows those who choose to see that seven as a symbol, also contains four as a symbol and three as a symbol.

Änglarnas serie börjar med de ”sju” basunänglarna, och änglarnas rad i Uppenbarelseboken börjar med den första basunen och fortsätter ända fram till den tredje ängelns varning för vilddjurets märke. Jones har rätt när han urskiljer en skillnad mellan de fyra första basunerna och de tre sista ve-basunerna, ty denna profetiska struktur av ”fyra och tre” återfinns också i församlingarna och i sigillen. Att detta är fastställt på tre vittnens grund i Uppenbarelseboken gör det möjligt för dem som väljer att se, att sju, såsom en symbol, också innehåller fyra såsom en symbol och tre såsom en symbol.

## A Divine Connection

En gudomlig förbindelse

What we have been identifying in the recent past is that the first and second angels of Revelation fourteen are empowered by a time prophecy of Islam of the first and second woes, and that the empowerment of the third angel is accomplished by the fulfillment of the third woe on 9/11. What Jones’ application identifies, (even though he did not make my point) is that every angel from the first trumpet angel of Revelation eight to the third woe trumpet of Revelation eleven is inseparably connected with the three angels of Revelation fourteen. They are symbols within the same prophetic line. They must be recognized as such to understand the various roles that each of the angels represent. So just as the seven churches, seals and trumpets represent seven, and also the symbol of four and three within the overall symbolism of the seven (churches, seals and trumpets); the line of angels from the first of seven trumpet angels all the way through to the third angel must be considered as a whole. This identifies a line of eleven angels.

Det som vi under den senaste tiden har identifierat är att den första och den andra ängeln i Uppenbarelseboken fjorton bemyndigas genom en tidsprofetia om islam, nämligen det första och det andra veet, och att den tredje ängelns bemyndigande fullbordas genom uppfyllelsen av det tredje veet den 11 september. Det som Jones’ tillämpning identifierar, (även om han inte framhöll min poäng), är att varje ängel från den första basunängeln i Uppenbarelseboken åtta till den tredje ve-basunen i Uppenbarelseboken elva är oskiljaktigt förbunden med de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton. De är symboler inom samma profetiska linje. De måste erkännas som sådana för att man skall förstå de olika roller som var och en av änglarna representerar. Så, liksom de sju församlingarna, inseglen och basunerna representerar sju, och även symbolerna fyra och tre inom den övergripande symboliken i de sju (församlingarna, inseglen och basunerna), måste änglarnas linje från den första av de sju basunänglarna ända fram till den tredje ängeln betraktas som en helhet. Detta identifierar en linje av elva änglar.

The three angels of Revelation fourteen represent the warning message of the Millerites that announced the opening of the judgment and thereafter the warning message of the one hundred and forty-four thousand that is announcing the close of judgment.

De tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton representerar milleriternas varningsbudskap, som förkunnade domens början, och därefter de etthundrafyrtiofyratusens varningsbudskap, som förkunnar domens avslutning.

The seven trumpets represent powers that God employed providentially to bring judgment upon nations that enforced the worship of the sun.

De sju basunerna representerar makter som Gud i sin försyn använde för att låta dom gå över nationer som påtvingade soldyrkan.

The first four trumpets identify the progressive demise of Western Rome by the year 476.

De fyra första basunerna utpekar Västroms successiva undergång fram till år 476.

The fifth and sixth identify the demise of Eastern Rome from 1449 unto 1453.

Den femte och den sjätte identifierar Östroms undergång från 1449 till 1453.

The last three trumpets represent Islam of the three woes.

De tre sista basunerna representerar islam i de tre ve-ropen.

The angel in Revelation ten is Christ, who descends to empower the movement in the beginning and He descends again in Revelation eighteen, to empower the movement at the end.

Ängeln i Uppenbarelseboken tio är Kristus, som stiger ned för att ge kraft åt rörelsen i begynnelsen, och Han stiger åter ned i Uppenbarelseboken arton för att ge kraft åt rörelsen i slutet.

The seventh trumpet began to sound on October 22, 1844 at the opening of the judgment which is the antitypical Day of Atonement. The trumpet of Jubilee was to be sounded on the Day of Atonement. Two trumpets therefore are sounded at the judgment; the Jubilee trumpet and the seventh trumpet.

Den sjunde basunen började ljuda den 22 oktober 1844 vid inledningen av domen, som är den antitypiska försoningsdagen. Jubelårets basun skulle ljuda på försoningsdagen. Därför ljuder två basuner vid domen: jubelårets basun och den sjunde basunen.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubilee unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubilee shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. Leviticus 25:9–11.

> Då skall du låta jubelhornet ljuda på tionde dagen i sjunde månaden; på försoningsdagen skall ni låta hornet ljuda genom hela ert land. Och ni skall hålla det femtionde året heligt och utropa frihet i landet för alla dess invånare. Det skall vara ett jubelår för er, och var och en skall återvända till sin egendom, och var och en skall återvända till sin släkt. Ett jubelår skall detta femtionde år vara för er: ni skall inte så, inte heller skörda det som växer upp av sig självt under det, och inte samla in druvorna från dess oansade vinrankor. Leviticus 25:9–11.

The context that identifies the scattering of Israel for “seven times” located in the very next chapter in Leviticus, is set forth in the verses that lead to the instruction of sounding the jubilee trumpet on the Day of Atonement.

Det sammanhang som identifierar Israels förskingring under ”sju tider”, beläget i själva nästa kapitel i Leviticus, framställs i de verser som leder fram till anvisningen att blåsa jubelårstrumpeten på försoningsdagen.

> Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Leviticus 25:2–8.

> Tala till Israels barn och säg till dem: När ni kommer in i det land som jag ger er, då skall landet hålla sabbat åt Herren. I sex år skall du beså din åker, och i sex år skall du beskära din vingård och bärga dess gröda; men det sjunde året skall vara en sabbat av vila för landet, en sabbat åt Herren. Du skall varken beså din åker eller beskära din vingård. Det som växer upp av sig självt efter din skörd skall du inte skörda, och druvorna från din obeskurna vinstock skall du inte samla in; ty det är ett vilans år för landet. Och vad landet bär under sin sabbat skall tjäna till föda för er: för dig och din tjänare och din tjänarinna och din daglönare och främlingen som bor hos dig, och för din boskap och för de vilda djur som finns i ditt land skall all dess avkastning tjäna till föda. Och du skall räkna sju årssabbater åt dig, sju gånger sju år; och tiden för de sju årssabbaterna skall för dig vara fyrtionio år. 3 Moseboken 25:2–8.

When Miller recognized the judgment against Israel for breaking the sabbath rest for the land in chapter twenty-six, he applied the principle that a day represents a year and discovered that a year is three hundred and sixty days, and that seven times three hundred and sixty was twenty-five hundred and twenty years of punishment for breaking the covenant. It was the first prophetic truth he discovered. It’s the foundation of the truths that made up the foundation that Christ laid through the work of Miller. The Jubilee trumpet is an announcement of deliverance and freedom.

När Miller i kapitel tjugosex uppfattade domen över Israel för att de hade brutit sabbatsvilan för landet, tillämpade han principen att en dag motsvarar ett år och upptäckte att ett år är trehundrasextio dagar, och att sju gånger trehundrasextio var tvåtusen femhundratjugo år av straff för att ha brutit förbundet. Det var den första profetiska sanning han upptäckte. Den utgör grunden för de sanningar som tillsammans bildade den grund som Kristus lade genom Millers verk. Jubelårstrumpeten är ett tillkännagivande om befrielse och frihet.

The seventh trumpet is Islam of the third woe.

Den sjunde basunen är islam, det tredje ve.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Men i de dagar då den sjunde ängelns röst hörs, när han börjar blåsa i basunen, skall Guds hemlighet fullbordas, så som han har förkunnat för sina tjänare profeterna. Uppenbarelseboken 10:7.

The seventh trumpet of Islam is an external prophetic truth and the Jubilee trumpet is the internal prophetic truth of justification by faith—deliverance from sin, which according to Sister White is the third angel in verity. In the period when the seventh trumpet is sounding, the mystery of Christ in you the hope of glory will be perfected as Christ combines His Divinity with the humanity of the one hundred and forty-four thousand. Those who then receive the seal of God will proclaim a trumpet message of warning represented as the third woe and also the warning of the third angel. The third woe empowers the message of the third angel when the angel who is no less a personage than Jesus Christ descends with a message in His hand.

Islams sjunde basun är en yttre profetisk sanning, och jubelårets basun är den inre profetiska sanningen om rättfärdiggörelse genom tro — befrielse från synd, vilken enligt syster White är den tredje ängeln i sanning. Under den tid då den sjunde basunen ljuder skall hemligheten ”Kristus i er, härlighetens hopp” fullkomnas, när Kristus förenar sin gudomlighet med de etthundrafyrtiofyra tusendens mänsklighet. De som då tar emot Guds sigill skall förkunna ett varnande basunbudskap, framställt såsom det tredje ve och även såsom den tredje ängelns varning. Det tredje ve ger kraft åt den tredje ängelns budskap när den ängel, som inte är mindre en person än Jesus Kristus, stiger ner med ett budskap i sin hand.

When we identify that it was a time prophecy of the first and second woe that empowered the first angel’s message, and a prophecy of the third woe that empowers the third angel’s message, we are identifying the trumpets as ‘judgments that were brought upon Rome in response to Sunday enforcement.’ Those providential judgments, particularly the last three woe trumpets, align and parallel the warning message of Revelation fourteen’s three angels. Two woes and two angels in the Millerite history and the third woe and the third angel in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the beginning history of the first and second angels, the message of the opening of the judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the first and second woes. In the ending history of the third angel the message announcing the close of judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the third woe.

När vi identifierar att det var en tidsprofetia om det första och det andra ve som gav kraft åt den förste ängelns budskap, och en profetia om det tredje vet som ger kraft åt den tredje ängelns budskap, identifierar vi trumpeterna som ”domar som kom över Rom som svar på söndagslagens genomdrivande”. Dessa försynens domar, i synnerhet de tre sista ve-basunerna, sammanfaller med och löper parallellt med varningsbudskapet från de tre änglarna i Uppenbarelseboken fjorton. Två verop och två änglar i den milleritiska historien, och det tredje veropet och den tredje ängeln i de etthundrafyrtiofyratusens historia. I den inledande historien för den första och den andra ängeln gavs budskapet om domens öppnande kraft genom ett uppfyllande av islam i det första och det andra veropet. I den avslutande historien för den tredje ängeln gavs budskapet som tillkännager domens avslutande kraft genom ett uppfyllande av islam i det tredje veropet.

The empowerment at the beginning and ending was represented by the angel of Revelation ten and eighteen, “who was no less a personage than Jesus Christ.” The external message of Islam and the internal message of judgment is the external third woe trumpet and the internal message of judgment is the trumpet of the third angel. The external trumpet of Islam is the prophecy of twenty-five hundred and twenty years and the internal trumpet of the third angel is the twenty-three hundred years. Both arrived and sounded at the opening of the judgment of the dead, and both arrived again at the opening of the judgment of the living.

Bemyndigandet i början och i slutet representerades av ängeln i Uppenbarelseboken tio och arton, ”som inte var någon mindre person än Jesus Kristus”. Islams yttre budskap och domens inre budskap är den yttre tredje ve-basunen, och domens inre budskap är den tredje ängelns basun. Islams yttre basun är profetian om tvåtusen femhundratjugo år, och den tredje ängelns inre basun är de tvåtusen trehundra åren. Båda anlände och ljöd vid öppnandet av de dödas dom, och båda anlände åter vid öppnandet av de levandes dom.

The angel of Revelation ten descended on August 11, 1840 in fulfillment of the prophecy of Islam and in so doing, the angel typified the descent of the angel of Revelation eighteen with a fulfillment of a prophecy of Islam. God’s judgment upon the rebellion of the Sunday law in 321, and then again in 538 is represented by the first six trumpets, and His judgment for the soon-coming Sunday law rebellion is represented by the seventh trumpet, which is the third woe and also the third angel. The warning message of the beginning of the judgment on October 22, 1844 and the warning message of the judgment of the living on 9/11 were both empowered by the seventh angel in the sequence that Jones set forth. Six trumpet angels in chapters eight and nine, then in chapter ten the angel descends who is no less a personage than Jesus Christ. He is the seventh in the sequence of angels, who is followed in chapter eleven by the third woe, which is the seventh trumpet that began to sound in 1844, but is the eighth in the series of angels that lead to the ninth, tenth and eleventh angels in Revelation fourteen.

Ängeln i Uppenbarelseboken tio steg ned den 11 augusti 1840 som en uppfyllelse av profetian om islam, och därigenom förebildade ängeln nedstigandet av ängeln i Uppenbarelseboken arton med en uppfyllelse av en profetia om islam. Guds dom över söndagslagens uppror år 321, och sedan återigen år 538, framställs genom de sex första basunerna, och Hans dom över det snart kommande söndagslagsupproret framställs genom den sjunde basunen, vilken är det tredje ve och även den tredje ängeln. Varningsbudskapet om domens början den 22 oktober 1844 och varningsbudskapet om de levandes dom den 11 september gavs båda kraft genom den sjunde ängeln i den följd som Jones framlade. Sex basunänglar i kapitel åtta och nio, därefter i kapitel tio nedstiger ängeln, som inte är någon mindre person än Jesus Kristus. Han är den sjunde i änglarnas följd, och efter honom följer i kapitel elva det tredje ve, som är den sjunde basunen, vilken började ljuda år 1844, men som är den åttonde i den serie av änglar som leder till den nionde, tionde och elfte ängeln i Uppenbarelseboken fjorton.

The third angel’s message cannot be isolated from the first and second angels’ messages, but neither can it be separated from the seven trumpets of God’s judgment upon apostasy. The first four trumpets of judgment in chapter eight of Revelation identify the progressive demise of Western Rome after Constantine’s first Sunday law in 321 and began at his division of the empire into east and west in 330.

Den tredje ängelns budskap kan inte isoleras från den första och den andra ängelns budskap, men det kan inte heller skiljas från Guds doms sju basuner över avfallet. De fyra första domsbasunerna i Uppenbarelsebokens åttonde kapitel utpekar det fortskridande förfallet av Västrom efter Konstantins första söndagslag år 321 och tog sin början när han delade riket i öst och väst år 330.

> “When our nation, in its legislative councils, shall enact laws to bind the consciences of men in regard to their religious privileges, enforcing Sunday observance, and bringing oppressive power to bear against those who keep the seventh-day Sabbath, the law of God will, to all intents and purposes, be made void in our land; and national apostasy will be followed by national ruin.” Review and Herald, December 18, 1888.

> ”När vår nation, i sina lagstiftande församlingar, stiftar lagar för att binda människors samveten i fråga om deras religiösa rättigheter, framtvingar söndagshelgd och utövar förtryckande makt mot dem som håller sabbaten på den sjunde dagen, då kommer Guds lag, i allt väsentligt, att göras om intet i vårt land; och nationellt avfall kommer att följas av nationell undergång.” Review and Herald, 18 december 1888.

The principle of national apostasy bringing national ruin was brought upon Constantine’s nation beginning with the first four trumpets that brought Western Rome to a conclusion by 476. Eastern Rome came to its conclusion in 1453, though it had prophetically lost its national sovereignty on July 27, 1449. Unlike Babylon, who was overthrown in one night, Rome, both western and eastern was brought to their endings progressively. The demise of Western Rome under the first four trumpets by 476, represents the demise of the United States under four trumpets, which at one level represents the four generations of the United States that began in 1798 and ends at the Sunday law. Those four generations parallel the four generations of Adventism, which parallel the first four churches of Revelation two, and the four escalating abominations of Ezekiel chapter eight and the four waves of grasshoppers in the book of Joel.

Principen att nationellt avfall medför nationell undergång drabbade Konstantins nation med början i de fyra första basunerna, vilka förde Västrom till sitt slut år 476. Östrom nådde sitt slut år 1453, även om det profetiskt hade förlorat sin nationella suveränitet den 27 juli 1449. Till skillnad från Babylon, som störtades på en enda natt, fördes Rom, både det västra och det östra, stegvis till sina slut. Västroms undergång under de fyra första basunerna fram till år 476 representerar Förenta staternas undergång under fyra basuner, vilket på en nivå representerar Förenta staternas fyra generationer, vilka började år 1798 och slutar vid söndagslagen. Dessa fyra generationer är parallella med adventismens fyra generationer, vilka är parallella med de fyra första församlingarna i Uppenbarelseboken 2, och de fyra tilltagande styggelserna i Hesekiel kapitel 8 och de fyra gräshoppsvågorna i Joels bok.

> For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Ezekiel 14:21.

> Ty så säger Herren Gud: Hur mycket mer när jag sänder mina fyra svåra domar över Jerusalem, svärdet och hungersnöden och de skadliga djuren och pestilen, för att därifrån utrota människor och boskap? Hesekiel 14:21.

The fifth and sixth trumpets brought down Eastern Rome, and eastern Rome in prophetic relation to western Rome, represents the state. Western Rome represents the church. Western Rome also represents the United States, who is conquered first, as was western Rome.

Den femte och sjätte basunen fällde Östrom, och Östrom representerar, i profetisk relation till Västrom, staten. Västrom representerar kyrkan. Västrom representerar också Förenta staterna, som erövras först, såsom Västrom blev.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> ”När Amerika, den religiösa frihetens land, förenar sig med påvedömet för att tvinga samvetet och förmå människor att ära den falska sabbaten, kommer folket i varje land på hela jorden att ledas att följa hennes exempel.” Testimonies, band 6, s. 18.

The first four trumpets represent the four generations of American history, and when the United States falls, the glorious land of verse forty-one of Daniel eleven has just fallen, and the next obstacle is Egypt, a symbol of the rest of the nations of the world. The United Nations, who are the ten kings, then agree to give their seventh kingdom to the papacy, for ‘a short space—one hour,’ in Revelation seventeen. This occurs at Herod’s birthday party, when he pledges half his kingdom. At Herod’s birthday party, in that hour the handwriting appears upon the plaster of the walls, and Belshazzar is slain. That hour arrives at the Sunday law and continues until the close of human probation. The seventh kingdom is conquered as typified by the destruction of the walls of Constantinople that came down in 1453. From the Sunday law in the United States, as typified by 1449; unto the fall of Constantinople in 1453 is four symbolic years. The papacy received its deadly wound in 1798.

De fyra första basunerna representerar de fyra generationerna i Amerikas historia, och när Förenta staterna faller, har det härliga landet i Daniel elva, vers fyrtioett, just fallit, och nästa hinder är Egypten, en symbol för resten av världens nationer. Förenta nationerna, som är de tio kungarna, kommer då överens om att ge sitt sjunde rike åt påvedömet, under ”en kort stund — en timme”, i Uppenbarelseboken sjutton. Detta sker vid Herodes födelsedagsfest, när han utlovar halva sitt rike. Vid Herodes födelsedagsfest, i den stunden, visar sig handskriften på väggarnas kalkputs, och Belsassar dödas. Den stunden inträffar vid söndagslagen och fortsätter till människans nådatids slut. Det sjunde riket erövras, såsom förebådat genom förstörelsen av Konstantinopels murar, vilka föll år 1453. Från söndagslagen i Förenta staterna, såsom förebådad av 1449, till Konstantinopels fall år 1453 är det fyra symboliska år. Påvedömet mottog sitt dödliga sår år 1798.

In Daniel eleven verse forty the papacy fell in 1798, at the time of the end. Then the king of the south fell in 1989, at the time of the end. The United States falls in verse forty-one and Egypt falls in verse forty-two and the papacy comes to its second and final fall in verse forty-five.

I Daniel elfte kapitel, vers fyrtio, föll påvedömet år 1798, vid ändens tid. Därefter föll kungen i söder år 1989, vid ändens tid. Förenta staterna faller i vers fyrtioett och Egypten faller i vers fyrtiotvå, och påvedömet kommer till sitt andra och slutliga fall i vers fyrtiofem.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> ”Av nationernas uppgång och fall, sådant det framställs klart i Daniels bok och Uppenbarelseboken, behöver vi lära hur värdelös enbart yttre och världslig härlighet är. Babylon, med all sin makt och prakt, vars like vår värld sedan dess aldrig har skådat — makt och prakt som för dåtidens människor tycktes så fast och bestående — hur fullständigt har det inte försvunnit! Såsom ”gräsets blomster” har det förgåtts. Jak. 1:10. Så förgicks det medo-persiska riket och Greklands och Roms riken. Och så förgår allt som inte har Gud till grund. Endast det som är förenat med Hans avsikt och ger uttryck åt Hans karaktär kan bestå. Hans principer är det enda fasta som vår värld känner till.” Profeter och kungar, 548.

The fall of the United States (the false prophet) in verse forty-one was typified by 1449, and the fall of Egypt (the dragon) in verse forty-two was typified by 1453 and the papacy (the beast) comes to its end with none to help as typified by 1798. The false prophet and the dragon are brought down by trumpet powers, and the beast is brought down by a dragon power.

Förenta staternas fall (den falske profeten) i vers fyrtioett förebildades av 1449, och Egyptens fall (draken) i vers fyrtiotvå förebildades av 1453, och påvedömet (vilddjuret) går mot sitt slut utan att någon hjälper det, såsom förebildat av 1798. Den falske profeten och draken bringas på fall genom trumpetmakter, och vilddjuret bringas på fall genom en drakmakt.

The number four is a symbol of the dissolution of a kingdom. Alexander’s kingdom disintegrated into four kingdoms, and Egypt came down in the Red Sea in the fourth generation, and Israel is bowing to the sun in the fourth abomination of Ezekiel eight. The four generations of Protestantism and Republicans in the earth beast began in 1798 and ends at the soon-coming Sunday law for both horns. Ezekiel’s four sore judgments upon Jerusalem illustrate four judgments upon the United States, and those four judgments upon the sixth kingdom of Bible prophecy typify the four years from 1449 unto 1453 when the seventh kingdom of Bible prophecy agrees to give half their kingdom unto the papacy in a church and state relationship that the whore of Tyre reigns over.

Talet fyra är en symbol för upplösningen av ett rike. Alexanders rike sönderföll i fyra riken, och Egypten gick under i Röda havet i den fjärde generationen, och Israel böjer sig för solen i den fjärde styggelsen i Hesekiel åtta. Protestantismens och republikanernas fyra generationer i jorddjuret började år 1798 och slutar vid den snart kommande söndagslagen för båda hornen. Hesekiels fyra svåra domar över Jerusalem åskådliggör fyra domar över Förenta staterna, och dessa fyra domar över det sjätte riket i Bibelns profetia är en förebild för de fyra åren från 1449 till 1453, då det sjunde riket i Bibelns profetia går med på att ge halva sitt rike åt påvedömet i ett förhållande mellan kyrka och stat som Tyros sköka härskar över.

The four years of 1449 unto 1453 represent the demise of the seventh kingdom at the Sunday law, and they also represent the period of the demise of the eighth kingdom from the Sunday law unto the close of probation. The conquering of Egypt, who is the world and also the dragon that is given to the papacy, is a fractal at the beginning of the period symbolized by the four years of 1449 unto 1453. This identifies the fall of Constantinople at the Sunday law, and then again when Michael stands up. When Michael stands up the four angels are fully released according to inspiration.

De fyra åren från 1449 till 1453 representerar det sjunde rikets undergång vid söndagslagen, och de representerar också perioden för det åttonde rikets undergång från söndagslagen till nådatidens slut. Erövringen av Egypten, som är världen och även draken som ges åt påvedömet, är en fraktal i början av den period som symboliseras av de fyra åren från 1449 till 1453. Detta identifierar Konstantinopels fall vid söndagslagen, och sedan återigen när Mikael träder fram. När Mikael träder fram blir de fyra änglarna fullt lössläppta enligt inspirationen.

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> ”Jag såg att de fyra änglarna skulle hålla de fyra vindarna tillbaka tills Jesu verk var fullbordat i helgedomen, och därefter skall de sju sista plågorna komma.” Early Writings, 36.

Four divisions of Alexander’s kingdom, four trumpets upon Western Rome, four winds released on Eastern Rome, four sore judgments upon Jerusalem, four winds released when the papacy comes to its end with none to help. With these prophetic symbols set forth we will consider the second woe in the context of applying it at the soon coming Sunday law.

Fyra delar av Alexanders rike, fyra basuner över Västrom, fyra vindar lössläppta över Östrom, fyra svåra domar över Jerusalem, fyra vindar lössläppta när påvedömet går mot sitt slut utan någon som hjälper. Med dessa profetiska symboler framställda skall vi betrakta det andra veropet i sammanhanget av att tillämpa det på den snart kommande söndagslagen.

## The Council of Florence

Konsiliet i Florens

In 1439, at the Council of Florence (also called the Union of Florence), representatives of the Eastern Orthodox Church (led by the Byzantine Emperor John VIII Palaiologos and the Patriarch of Constantinople) signed a formal decree of union with the Roman Catholic Church. They agreed to identify the Pope of Rome as the head (supreme authority) of the entire Church.

År 1439 undertecknade företrädare för den östligt ortodoxa kyrkan vid konciliet i Florens (även kallat unionen i Florens) — ledda av den bysantinske kejsaren Johannes VIII Palaiologos och patriarken av Konstantinopel — ett formellt unionsdekret med den romersk-katolska kyrkan. De gick med på att erkänna påven i Rom som hela kyrkans överhuvud (högsta auktoritet).

> For the husband is the head of the wife, even as Christ is the head of the church: and he is the saviour of the body. Ephesians 5:23.

> Ty mannen är kvinnans huvud, liksom Kristus är församlingens huvud; och han är kroppens Frälsare. Efesierbrevet 5:23.

## The Nicene Creed

Den nicenska trosbekännelsen

The Emperor and Patriarch accepted the “Filioque clause” in the Nicene Creed, which was an addition to the Nicene Creed, claiming that the Holy Spirit proceeds from the Father and the Son. The Nicene Creed is one of the most important and widely used statements within the history of the Catholic faith. The Nicene Creed is a formal summary of core Catholic beliefs. It was originally written to defend the truth about who Jesus Christ is. In 325, a major controversy arose because a priest named Arius taught that Jesus was created by God the Father and was not fully God.

Kejsaren och patriarken antog ”Filioque-klausulen” i den nicenska trosbekännelsen, vilken var ett tillägg till den nicenska trosbekännelsen, och hävdade att den Helige Ande utgår från Fadern och Sonen. Den nicenska trosbekännelsen är en av de viktigaste och mest använda bekännelserna i den katolska trons historia. Den nicenska trosbekännelsen är en formell sammanfattning av centrala katolska trosövertygelser. Den skrevs ursprungligen för att försvara sanningen om vem Jesus Kristus är. År 325 uppstod en stor kontrovers därför att en präst vid namn Arius lärde att Jesus var skapad av Gud Fadern och inte var fullt ut Gud.

Emperor Constantine called the First Council of Nicaea to settle the issue. The council strongly affirmed that Jesus is fully God, “of the same substance” as the Father. The Creed was later expanded at the Council of Constantinople in 381. It is to be noted at this point; that the Nicene Creed was established in the history of Constantine the first, and it would be an issue for the last Constantine, who was Constantine the eleventh, who was the last Emperor of the eastern Byzantine Empire. Constantine the Great, who was the first is repeatedly set forth as a subject in Bible prophecy. He is the ruler at the beginning of the empire of the east and therefore typifies the ruler at the ending of the empire of the east. The fact that the Nicene Creed is an element of both the beginning and ending histories must be noted by a student of prophecy, if they understand the principle of alpha and omega.

Kejsar Konstantin sammankallade det första konciliet i Nicaea för att avgöra frågan. Konciliet bekräftade med kraft att Jesus är fullt ut Gud, ”av samma väsen” som Fadern. Trosbekännelsen utvidgades senare vid konciliet i Konstantinopel år 381. Det bör här noteras att den nicenska trosbekännelsen etablerades i Konstantin den förstes historia, och att den skulle bli en fråga för den siste Konstantin, Konstantin den elfte, som var den siste kejsaren i det östromerska bysantinska riket. Konstantin den store, som var den förste, framställs upprepade gånger som ett ämne i Bibelns profetia. Han är härskaren vid början av det östra rikets imperium och utgör därför en förebild för härskaren vid slutet av det östra rikets imperium. Det faktum att den nicenska trosbekännelsen är ett inslag i både begynnelse- och sluthistorien måste uppmärksammas av en profetistuderande, om denne förstår principen om alfa och omega.

In 381, the Nicene Creed was updated with the doctrine of Purgatory, the doctrine of the Eucharist, with the acceptance of the use of unleavened bread for the Eucharist, which was a Latin practice. The Creed of 381 also accepted the Catholic understanding of original sin and the afterlife. It ended with this key line: “We also define that the holy apostolic see and the Roman Pontiff holds the primacy over the whole world and is the true vicar of Christ.”

År 381 uppdaterades den nicenska trosbekännelsen med läran om skärselden, läran om eukaristin, med godtagandet av bruket av osyrat bröd för eukaristin, vilket var en latinsk sed. Trosbekännelsen från 381 godtog också den katolska förståelsen av arvsynden och livet efter detta. Den avslutades med denna nyckelformulering: ”Vi fastslår också att den heliga apostoliska stolen och den romerske pontifex innehar primatet över hela världen och är Kristi sanne ställföreträdare.”

At the Council of Florence another updated version was signed on July 6, 1439, 14 years before Constantinople fell to the Ottoman Turks in 1453. The union was signed under heavy political pressure. The Byzantine Empire was desperate for military help from the West against the advancing Ottomans. When the Greek delegates returned home, the agreement was strongly rejected by the majority of the clergy, monks, and ordinary people in the East. Most of the bishops who signed it later withdrew their support. The union was never fully implemented and was formally repudiated by the Eastern Orthodox Church in the following years. By the time Constantinople fell in 1453, the union had already effectively collapsed. It is often described by historians as a political union that failed due to deep theological, cultural, and popular resistance.

Vid konciliet i Florens undertecknades ännu en uppdaterad version den 6 juli 1439, 14 år innan Konstantinopel föll för de osmanska turkarna år 1453. Unionen undertecknades under starkt politiskt tryck. Det bysantinska riket var desperat i behov av militär hjälp från väst mot de framryckande osmanerna. När de grekiska delegaterna återvände hem, avvisades överenskommelsen kraftfullt av majoriteten av prästerskapet, munkarna och vanligt folk i öst. De flesta av de biskopar som undertecknade den drog senare tillbaka sitt stöd. Unionen genomfördes aldrig fullt ut och förkastades formellt av den östortodoxa kyrkan under de följande åren. När Konstantinopel föll år 1453 hade unionen redan i praktiken kollapsat. Den beskrivs ofta av historiker som en politisk union som misslyckades på grund av djupt rotat teologiskt, kulturellt och folkligt motstånd.

At the First Council of Nicaea of 325 the Nicene Creed was adopted. It is marked five years before the year 330, when the 360 years of Daniel eleven, verse twenty-four, represented as a “time” concluded.

Vid det första konciliet i Nicaea år 325 antogs den nicenska trosbekännelsen. Det är markerat fem år före år 330, då de 360 åren i Daniel elfte kapitel, vers tjugofyra, framställda som en ”tid”, avslutades.

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Han skall med fredliga medel tränga in även i provinsens bördigaste trakter; och han skall göra sådant som varken hans fäder eller hans fäders fäder har gjort; han skall bland dem skingra rov, byte och rikedomar; ja, han skall smida sina planer mot fästningarna, dock endast för en tid. Daniel 11:24.

The year 31 BC and 330 both mark the “time appointed” of verses twenty-seven and twenty-nine of Daniel eleven.

År 31 f.Kr. och 330 markerar båda den ”bestämda tiden” i vers tjugosju och tjugonio i Daniel elva.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. … At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27, 29.

> Och båda dessa kungars hjärtan skall vara inriktade på att göra ont, och vid samma bord skall de tala lögn; men det skall inte lyckas, ty ännu väntar slutet till den bestämda tiden. … På den bestämda tiden skall han återvända och komma mot södern; men det skall inte bli som förra gången eller som den senare. Daniel 11:27, 29.

The beginning (330) and ending (1449–1453) of the prophetic line of eastern Rome is represented by the first and last emperor Constantine. The alpha and omega of the prophetic line of eastern Rome, called the Byzantine Empire is connected to the ending of the three hundred and sixty-years Imperial Rome ruled supremely from the battle of Actium in 31 BC unto the year 330, and then onward to 1453. Before the battle of Actium in 31 BC Mark Antony and Augustus Ceasar spoke lies at one table that did not prosper. Before the year 330, in 325 the Nicene Creed was adopted. Before the year 1453 the updated version of the very same Nicene Creed was adopted. Before 31 BC two political figures told lies at one table. In 325 the spiritual lies were told at one table. Those two witnesses identify the political and spiritual lies that were adopted in 1439 at the Council of Florence. That updated Nicene Creed was called the Decree of Union.

Början (330) och slutet (1449–1453) av den profetiska linjen för östrom representeras av den förste och den siste kejsaren Konstantin. Alfan och omegan för den profetiska linjen för östrom, kallad det bysantinska riket, är förbundet med avslutningen av det trehundrasextioåriga kejserliga Rom, som härskade suveränt från slaget vid Actium år 31 f.Kr. fram till år 330, och därefter vidare till 1453. Före slaget vid Actium år 31 f.Kr. talade Marcus Antonius och Augustus Caesar lögn vid ett och samma bord, men det hade ingen framgång. Före år 330 antogs den nicenska trosbekännelsen år 325. Före år 1453 antogs den uppdaterade versionen av samma nicenska trosbekännelse. Före 31 f.Kr. talade två politiska gestalter lögn vid ett och samma bord. År 325 talades de andliga lögnerna vid ett och samma bord. Dessa två vittnen identifierar de politiska och andliga lögner som antogs år 1439 vid konciliet i Florens. Den uppdaterade nicenska trosbekännelsen kallades unionsdekretet.

The first waymark of lies at one table came before 31 BC, and was between two political factions of pagan Rome. The time appointed for those lies was 31 BC, and it consisted of Augustus, a symbol of Rome against a confederacy of a man and woman representing Egypt. The second set of lies was 325, and the time appointed was 330. The third set of lies was in 1439, and the time appointed was 1449–1453. Those at the table in 1439 represented western and eastern Rome, with eastern Rome seeking a political goal, by agreeing to a religious argument. 31 BC, followed by 330 and then 1453 represent a triple application of the line of Rome.

Det första vägmärket för lögner vid ett och samma bord inträffade före 31 f.Kr. och stod mellan två politiska fraktioner i det hedniska Rom. Den bestämda tiden för dessa lögner var 31 f.Kr., och den bestod av Augustus, en symbol för Rom, gentemot en konfederation av en man och en kvinna som representerade Egypten. Den andra uppsättningen lögner var 325, och den bestämda tiden var 330. Den tredje uppsättningen lögner var 1439, och den bestämda tiden var 1449–1453. De som satt vid bordet år 1439 representerade västra och östra Rom, där östra Rom sökte ett politiskt mål genom att instämma i ett religiöst argument. 31 f.Kr., följt av 330 och därefter 1453, representerar en trefaldig tillämpning av Roms linje.

The political threat of the alliance of Marc Antony and Cleopatra, typified the spiritual threat of the heresy of Arianism in 325, which in turn typified the political and religious threat of the Islamic Turks in 1439.

Det politiska hotet från alliansen mellan Marcus Antonius och Kleopatra var en förebild för det andliga hotet från den arianska villoläran år 325, vilket i sin tur var en förebild för det politiska och religiösa hotet från de islamiska turkarna år 1439.

The doctrines of the Nicene Creed are lies and there is no truth in them. The document signed on July 6, 1439, at the Council of Florence was called the Decree of Union and represented the same lies and more. When the delegates returned to Constantinople in 1439, they were met with anger and accusations of betrayal. The saying went around: “Better the Turkish turban than the Pope’s mitre.”

Den nicenska trosbekännelsens läror är lögner, och det finns ingen sanning i dem. Dokumentet som undertecknades den 6 juli 1439 vid konciliet i Florens kallades unionsdekretet och gav uttryck åt samma lögner och ännu fler. När delegaterna återvände till Konstantinopel år 1439 möttes de av vrede och anklagelser om förräderi. Talesättet gick i omlopp: ”Hellre den turkiska turbanen än påvens mitra.”

The union was signed mainly because the Byzantine Emperor desperately needed Western military help against the Ottomans. Once it became clear that very little (or no) military aid was coming, support for the union evaporated. In 1450–1451, several Eastern synods rejected the union, and after Constantinople fell in 1453, the union was completely abandoned. The ultimate outcome of the Decree of Union of Florence is considered by the Eastern Orthodox Church as a failed and rejected council. It is not recognized as valid. The Roman Catholic Church, however, still considers it a valid ecumenical council.

Unionen undertecknades huvudsakligen därför att den bysantinske kejsaren i förtvivlan behövde västerländsk militär hjälp mot osmanerna. När det stod klart att mycket liten — eller ingen — militär hjälp skulle komma, försvann stödet för unionen. Åren 1450–1451 förkastade flera östliga synoder unionen, och efter Konstantinopels fall 1453 övergavs den fullständigt. Det slutliga utfallet av unionsdekretet från Florens betraktas av den östligt ortodoxa kyrkan som ett misslyckat och förkastat koncilium. Det erkänns inte som giltigt. Den romersk-katolska kyrkan betraktar det däremot alltjämt som ett giltigt ekumeniskt koncilium.

We are setting the logic to understand how the prophetic characteristics of the second woe are repeated in the history of the third woe. The one-hundred-and-fifty-year prophecy of the first woe began on July 27, 1299 and ended on July 27, 1449.

Vi fastställer den logik som behövs för att förstå hur den andra veets profetiska kännetecken upprepas i den tredje veets historia. Den etthundrafemtioåriga profetian om det första veet började den 27 juli 1299 och slutade den 27 juli 1449.

## 1449

1449

Constantine XI Palaiologos was born in 1404 and reigned from January, 1449 unto May 29, 1453. He was the final emperor of the Eastern Roman (Byzantine) Empire, which had lasted over 1,100 years. He bravely led the defense of Constantinople during the Ottoman siege in 1453 with only about 7,000 to 8,000 defenders against Mehmed II’s army of 80,000 plus. He died fighting on the city walls on May 29, 1453 when Constantinople finally fell. His body was never conclusively identified. His death marked the end of the Roman Empire (the last direct continuation of the empire founded by Augustus in 27 BC).

Konstantin XI Palaiologos föddes år 1404 och regerade från januari 1449 till den 29 maj 1453. Han var den siste kejsaren av det östromerska (bysantinska) riket, som hade bestått i över 1 100 år. Han ledde tappert försvaret av Konstantinopel under den osmanska belägringen år 1453 med endast omkring 7 000 till 8 000 försvarare mot Mehmed II:s armé på över 80 000 man. Han dog kämpande på stadsmurarna den 29 maj 1453, när Konstantinopel slutligen föll. Hans kropp blev aldrig med säkerhet identifierad. Hans död markerade slutet på Romarriket (den sista direkta fortsättningen på det rike som grundades av Augustus år 27 f.Kr.).

He is remembered in Greek history and Orthodox tradition as a heroic figure — often called “the Marble Emperor” in legend (the belief that he will one day return to save Constantinople).

Han ihågkoms i den grekiska historien och den ortodoxa traditionen som en heroisk gestalt — i legenden ofta kallad ”Marmarkejsaren” (tron att han en dag ska återvända för att rädda Konstantinopel).

John VIII Palaiologos (1392–1448) was the second-to-last Byzantine Emperor who reigned from 1425–1448. He was the eldest son of Emperor Manuel II Palaiologos and the older brother of Constantine XI. John VIII spent most of his reign desperately trying to save the dying Byzantine Empire from the Ottomans. In 1439, he personally traveled to Italy and presided over the Council of Florence, where he and the Eastern Orthodox delegation temporarily agreed to reunite with the Roman Catholic Church and accept the Pope as head of the Church. Constantine the Great had also presided over the Council of Nicaea. John VIII hoped this union with the papacy would bring Western military help against the Turks, but the union was deeply unpopular back in Constantinople and ultimately failed. John VIII died in 1448 (of natural causes), just five years before Constantinople fell in 1453. His brother Constantine XI then became emperor and died defending the city.

Johannes VIII Palaiologos (1392–1448) var den näst siste bysantinske kejsaren och regerade från 1425 till 1448. Han var den äldste sonen till kejsar Manuel II Palaiologos och äldre bror till Konstantin XI. Johannes VIII tillbringade större delen av sin regeringstid med desperata försök att rädda det döende bysantinska riket från osmanerna. År 1439 reste han personligen till Italien och presiderade över konciliet i Florens, där han och den östligt ortodoxa delegationen tillfälligt gick med på att återförenas med den romersk-katolska kyrkan och att erkänna påven som kyrkans överhuvud. Konstantin den store hade också presiderat över konciliet i Nicaea. Johannes VIII hoppades att denna union med påvedömet skulle ge västerländsk militär hjälp mot turkarna, men unionen var djupt impopulär i Konstantinopel och misslyckades till slut. Johannes VIII dog 1448 (av naturliga orsaker), endast fem år innan Konstantinopel föll år 1453. Hans bror Konstantin XI blev därefter kejsare och dog medan han försvarade staden.

When John VIII died in 1448, his brother Constantine XI was chosen as successor. By 1448 the Byzantine Empire was a tiny vassal state, and the Ottomans had significant influence over who sat on the throne in Constantinople. On July 27, 1449, a very significant political event occurred in the final years of the Byzantine Empire. The Byzantine Emperor John VIII Palaiologos had died earlier in 1448. His brother, Constantine XI Palaiologos (the last emperor), was proclaimed emperor in Constantinople. However, before Constantine XI officially ascended the throne, he sent ambassadors to the Ottoman Sultan (Murad II) and requested permission to reign. The Sultan granted that permission, and only then was Constantine XI formally crowned and recognized as emperor. This act was seen as the voluntary surrender of Byzantine independence. For the first time, a Byzantine emperor openly acknowledged that he ruled only by permission of the Ottoman Turks. Just four years later, in 1453, Constantinople fell to the Ottomans.

När Johannes VIII dog år 1448, valdes hans bror Konstantin XI till efterträdare. År 1448 var det bysantinska riket en obetydlig vasallstat, och osmanerna hade betydande inflytande över vem som satt på tronen i Konstantinopel. Den 27 juli 1449 inträffade en mycket betydelsefull politisk händelse under det bysantinska rikets sista år. Den bysantinske kejsaren Johannes VIII Palaiologos hade tidigare avlidit under år 1448. Hans bror, Konstantin XI Palaiologos (den siste kejsaren), utropades till kejsare i Konstantinopel. Innan Konstantin XI officiellt besteg tronen sände han emellertid sändebud till den osmanske sultanen (Murad II) och begärde tillåtelse att regera. Sultanen beviljade denna tillåtelse, och först därefter kröntes Konstantin XI formellt och erkändes som kejsare. Denna handling betraktades som det frivilliga uppgivandet av bysantinsk självständighet. För första gången erkände en bysantinsk kejsare öppet att han regerade endast med de osmanska turkarnas tillåtelse. Endast fyra år senare, år 1453, föll Konstantinopel för osmanerna.

Three hundred and ninety-one years and fifteen days after July 27, 1449, on August 11, 1840, the Turks sought protection from Egypt by submitting to the four great European powers, thus fulfilling the prophecy of an hour, day, month and year. We have now set the logic in place to apply the first and second woe at the soon coming Sunday law. Peter as a symbol of the one hundred and forty-four thousand represents the movement of the third angel and William Miller represents the movement in the first and second angels. Both movements are associated with “keys.”

Tre hundra nittioen år och femton dagar efter den 27 juli 1449, den 11 augusti 1840, sökte turkarna skydd mot Egypten genom att underkasta sig de fyra stora europeiska makterna och uppfyllde därigenom profetian om en timme, en dag, en månad och ett år. Vi har nu lagt fast logiken för att tillämpa det första och det andra ve över den snart kommande söndagslagen. Petrus, som en symbol för de etthundrafyrtiofyra tusen, representerar den tredje ängelns rörelse, och William Miller representerar rörelsen i den första och den andra ängeln. Båda rörelserna är förbundna med ”nycklar”.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Och nyckeln till Davids hus skall jag lägga på hans skuldra; när han öppnar skall ingen stänga, och när han stänger skall ingen öppna. Jesaja 22:22.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:18, 19.

> Och jag säger dig också: Du är Petrus, och på denna klippa skall jag bygga min församling, och helvetets portar skall inte få makt över den. Och jag skall ge dig himmelrikets nycklar; och vadhelst du binder på jorden skall vara bundet i himlen, och vadhelst du löser på jorden skall vara löst i himlen. Matteus 16:18, 19.

We will approach the battle of Nineveh in the next article as the “key” that not only opens the bottomless pit, but as the prophetic key that aligns the entire testimony of Daniel eleven into perfect order. In Miller’s dream the “key” attached to the casket was Miller’s method of Bible study. Proof texting of the Millerite history combined with “line upon line” in the history of the third angel is the key that allows the key of Revelation nine to unlock and align the hidden history of verse forty’s external message into order.

Vi kommer i nästa artikel att närma oss slaget om Nineve som den ”nyckel” vilken inte bara öppnar avgrunden, utan som den profetiska nyckel som bringar hela vittnesbördet i Daniel elva i fullkomlig ordning. I Millers dröm var den ”nyckel” som var fäst vid kistan Millers metod för bibelstudium. Bevisföring genom bibeltexter ur den milleritiska historien, förenad med ”rad på rad” i den tredje ängelns historia, är den nyckel som gör det möjligt för nyckeln i Uppenbarelseboken nio att låsa upp och ordna den fördolda historien i vers fyrtios yttre budskap.

We will continue our considerations in the next article.

Vi kommer att fortsätta våra överväganden i nästa artikel.

> “To the prophet the wheel within a wheel, the appearances of living creatures connected with them, all seemed intricate and unexplainable. But the hand of Infinite Wisdom is seen among the wheels, and perfect order is the result of its work. Every wheel works in perfect harmony with every other.” Testimonies to Ministers, 214.

> ”För profeten föreföll hjulet i hjulet och de levande varelsernas gestalter, som var förenade med dem, allt vara invecklat och oförklarligt. Men den oändliga Vishetens hand ses bland hjulen, och fullkomlig ordning är resultatet av dess verk. Varje hjul verkar i fullkomlig harmoni med varje annat.” Testimonies to Ministers, 214.

Back to Articles