Article

# Panium - Number Eighteen

Panium – Nummer arton

Three Times 250

Tre gånger 250

Author

Jeff Pippenger

Published

February 25, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We will now address some of the implications of verse twelve of Daniel eleven, and thereafter, bring the three lines of “250” years into the history of verses eleven through fifteen, that was fulfilled at the battle of Panium in 200 BC. The line of “250” years that began in 457 BC ends in 207 BC in the middle of the period that begins with the battle of Raphia and ends with the battle of Panium. The “250” years in the line of Nero ends with the three-step history of Constantine, represented by the years 313, 321 and 330. The “250” years of the United States ends on July 4, 2026.

Vi ska nu behandla några av implikationerna av den tolfte versen i Daniel elva och därefter föra in de tre linjerna om ”250” år i historien i verserna elva till och med femton, vilken uppfylldes i slaget vid Panium år 200 f.Kr. Linjen om ”250” år som började år 457 f.Kr. slutar år 207 f.Kr., mitt i den period som börjar med slaget vid Raphia och slutar med slaget vid Panium. De ”250” åren i Neros linje slutar med Konstantins trestegshistoria, representerad av åren 313, 321 och 330. Förenta staternas ”250” år slutar den 4 juli 2026.

Nero’s line represents the history of the image of the beast testing time, first in the United States, and then in the world. The line of 457 BC places Trump at a midpoint militarily between two battles. The period that extends from 1776 also marks a midpoint for Trump’s final presidency. In order to place these lines in their proper place we will first address verse twelve, and the demise of Russia and Putin. Then the three lines of “250” years, then the line of the Hasmonean Dynasty. With those lines in place, we will place Peter in alignment with Panium. When those lines are in place we should be able to recognize how the message of July 18, 2020 is to be corrected and proclaimed, and that it is the message of the book of Joel.

Neros linje representerar historien om vilddjurets bilds prövningstid, först i Förenta staterna och sedan i världen. Linjen från 457 f.Kr. placerar Trump vid en militärisk mittpunkt mellan två slag. Den period som sträcker sig från 1776 utmärker också en mittpunkt för Trumps slutliga presidentskap. För att sätta dessa linjer på deras rätta plats kommer vi först att behandla vers tolv och Rysslands och Putins fall. Därefter de tre linjerna om ”250” år, sedan den hasmoneiska dynastins linje. När dessa linjer väl är på plats kommer vi att placera Petrus i samstämmighet med Panium. När dessa linjer är på plats bör vi kunna urskilja hur budskapet från den 18 juli 2020 ska rättas och förkunnas, och att det är Joels boks budskap.

## King Uzziah of Judah & Ptolemy King of Egypt

Kung Ussia av Juda och Ptolemaios, kung av Egypten

The history that fulfilled verse eleven at the battle of Raphia aligns with the history of king Uzziah. When Isaiah is purified and empowered to proclaim the message of the latter rain, his calling came in the year that Uzziah died.

Historien som uppfyllde vers elva i slaget vid Rafia överensstämmer med historien om kung Ussia. När Jesaja blir renad och får kraft att förkunna budskapet om det senare regnet, kom hans kallelse det år då Ussia dog.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Isaiah 6:1.

> Det år då kung Ussia dog såg jag också Herren sitta på en tron, hög och upphöjd, och hans mantel fyllde templet. Jesaja 6:1.

Uzziah’s death was preceded by the rebellion he manifested that paralleled and aligned with the rebellion of Ptolemy just after the victory at the battle of Raphia. Uzziah and Ptolemy are symbols of a southern king whose heart has been lifted up, who rebel by seeking to combining their state authority with church authority. When Uzziah attempted to combine church and state, the leprosy on his forehead typified the mark of the beast.

Ussias död föregicks av det uppror som han gav uttryck åt, vilket motsvarade och stod i linje med Ptolemaios’ uppror strax efter segern i slaget vid Rafia. Ussia och Ptolemaios är symboler för en sydlig kung vars hjärta har blivit upphöjt, och som gör uppror genom att söka förena sin statliga myndighet med kyrklig myndighet. När Ussia försökte förena kyrka och stat, var spetälskan på hans panna en förebild för vilddjurets märke.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Revelation 14:9–11.

> Och den tredje ängeln följde dem och sade med hög röst: Om någon tillber vilddjuret och dess bild och tar emot dess märke på sin panna eller på sin hand, så skall också han dricka av Guds vredes vin, som är oblandat utskänkt i hans harms bägare; och han skall plågas med eld och svavel inför de heliga änglarna och inför Lammet. Och röken av deras plåga stiger upp i evigheternas evigheter; och de har ingen ro vare sig dag eller natt, de som tillber vilddjuret och dess bild, och var och en som tar emot märket av dess namn. Uppenbarelseboken 14:9–11.

Uzziah then represents a progressive death from the time of his rebellious attempt to combine church and state. He then represents a lame-duck co-regency with his son for eleven years. Uzziah lived for eleven years after his rebellion. The beginning of his rebellion symbolizes the Sunday law, where church and state are combined and the mark of the beast is enforced. Eleven years later he died, representing the end of his reign as king of the southern kingdom of Judah, which was the glorious land, which is the United States.

Ussia representerar således en fortskridande död från tiden för sitt upproriska försök att förena kyrka och stat. Han representerar därefter en maktlös samregentskap med sin son under elva år. Ussia levde i elva år efter sitt uppror. Början på hans uppror symboliserar söndagslagen, där kyrka och stat förenas och vilddjurets märke påtvingas. Elva år senare dog han, vilket representerar slutet på hans regering som kung över det södra riket Juda, vilket var det härliga landet, vilket är Förenta staterna.

In prophetic relation to Ptolemy, Uzziah represents Judah, the glorious land and apostate Protestantism, whereas; Ptolemy represents Egypt, which is the dragon power, whose religion is spiritualism. When the two kings are considered as parallel lines, Uzziah ceases to be an illustration of the glorious land and together they become a symbol of two nations. Egypt and Judah are symbols of the religions of spiritualism and apostate Protestantism. They are a symbol of the state and the church. The statecraft and the churchcraft they represent when they are aligned as one symbol contain two nations, as was the Medes and Persians, as was France’s Egypt and Sodom, as is the United States Republican and Protestant horns, as were the northern and southern kingdoms of Israel and Judah, as well as pagan Rome and papal Rome. As a symbol of two kingdoms, they are prophetically tied together by the temple in Jerusalem where both Uzziah and Ptolemy sought to sacrifice at the temple in Jerusalem. Two nations who both rebel at the same sanctuary.

I profetisk relation till Ptolemaios representerar Ussia Juda, det härliga landet och avfällig protestantism, medan Ptolemaios representerar Egypten, som är drakmakten, vars religion är spiritualism. När de två kungarna betraktas som parallella linjer, upphör Ussia att vara en illustration av det härliga landet, och tillsammans blir de en symbol för två nationer. Egypten och Juda är symboler för spiritualismens och den avfälliga protestantismens religioner. De är en symbol för staten och kyrkan. Det statsväsen och det kyrkoväsen som de representerar när de sammanställs som en enda symbol innefattar två nationer, såsom mederna och perserna, såsom Frankrikes Egypten och Sodom, såsom Förenta staternas republikanska och protestantiska horn, såsom Israels och Judas nordliga och sydliga riken, liksom det hedniska Rom och det påvliga Rom. Som en symbol för två riken är de profetiskt sammanbundna genom templet i Jerusalem, där både Ussia och Ptolemaios sökte offra i templet i Jerusalem. Två nationer som båda gör uppror vid samma helgedom.

It is important to notice that the rebellion of both kings was in relation to the temple at Jerusalem, which is a symbol of the temple where Daniel saw Christ in chapter ten. Both these king’s histories align at the Ukrainian War, and in so doing they begin their testimony in 2014. They both were lifted up with military victories represented by the battle of Raphia in verse eleven. Raphia marks the borderland of the sixth kingdom of Bible prophecy and the threefold union of the Sunday law. It is also the border of the transition of the church militant unto the church triumphant.

Det är viktigt att lägga märke till att båda kungarnas uppror stod i relation till templet i Jerusalem, vilket är en symbol för det tempel där Daniel såg Kristus i kapitel tio. Båda dessa kungars historier sammanfaller i Ukrainakriget, och därigenom börjar de sitt vittnesbörd år 2014. De blev båda upphöjda genom militära segrar, framställda genom slaget vid Rafia i vers elva. Rafia markerar gränslandet för det sjätte riket i Bibelns profetia och den trefaldiga föreningen i söndagslagen. Det är också gränsen för övergången från den kämpande församlingen till den triumferande församlingen.

After 2014, the richest king announced his intention to run for the presidency in 2015. In 2020 the richest king, representing the Republican horn received its deadly wound that would later be healed. In 2022 the Ukrainian War escalated. Trump then returned in fulfillment of verse thirteen, in the election of 2024. In July of 2023, a voice in the wilderness was sounded. December 31, 2023 the Protestant horn was resurrected, as was the Republican horn in the election of 2024, when Trump returned and then in 2025 the foundation test ended with the arrival of the temple test.

Efter 2014 tillkännagav den rikaste kungen sin avsikt att kandidera till presidentskapet år 2015. År 2020 mottog den rikaste kungen, som representerade det republikanska hornet, sitt dödliga sår, vilket senare skulle bli läkt. År 2022 eskalerade det ukrainska kriget. Trump återvände därefter som uppfyllelse av vers tretton, i valet 2024. I juli 2023 ljöd en röst i öknen. Den 31 december 2023 uppväcktes det protestantiska hornet till liv, liksom det republikanska hornet i valet 2024, när Trump återvände, och därefter år 2025 avslutades grundvalens test med templets tests ankomst.

## 1989

1989

The truths which were unsealed in 1989 was twofold. The prophetic parallels of the reform movements and the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the same time. There are certain prophetic rules that were employed to establish the initial message of verse forty. Some of those very truths are now the key to the hidden history of the very same verse where those prophetic gems were discovered. I’ll give you an example.

De sanningar som upplåstes 1989 var tvåfaldiga. De profetiska parallellerna mellan reformrörelserna och de sista sex verserna i Daniel elva upplåstes samtidigt. Det finns vissa profetiska regler som användes för att fastställa det inledande budskapet i vers fyrtio. Några av just dessa sanningar är nu nyckeln till den dolda historien i just samma vers där dessa profetiska pärlor upptäcktes. Jag ska ge er ett exempel.

In 1989, there was no unified understanding in Adventism as to what the last six verses of Daniel represented. That lack of unification was twofold. There was no consensus of the meaning of the verses. Those who professed to have understanding of the verses presented human ideas mixed the theology of apostate Protestantism and Catholicism, the birthright heritage they received from their forefathers of the rebellion of 1863, when they fulfilled the role of the disobedient prophet at Jeroboam’s foundational rebellion. Those individual ideas of what the verses were private interpretations, at best. Their ideas of the verses were either contradictory to basic prophetic application, and often contrary to the very premise they themselves identified of the verses.

År 1989 fanns det inom adventismen ingen enhetlig förståelse av vad de sista sex verserna i Daniel representerade. Denna brist på enhetlighet var tvåfaldig. Det fanns ingen samstämmighet om versernas innebörd. De som gjorde anspråk på att förstå verserna framlade mänskliga idéer, blandade med den avfälliga protestantismens och katolicismens teologi, det förstfödslorättsliga arv som de hade mottagit från sina förfäder i upproret år 1863, då de uppfyllde den olydige profetens roll vid Jerobeams grundläggande uppror. Dessa enskilda föreställningar om vad verserna betydde var, när allt kom omkring, privata tolkningar. Deras uppfattningar om verserna stod antingen i strid med den grundläggande profetiska tillämpningen och ofta i motsättning till själva den premiss för verserna som de själva hade identifierat.

What we saw in the verses was a consistent understanding of all six verses. It was the consistency of the message we saw that encouraged me to present my understanding, even when I knew all of Adventism rejected what I understood. What we understood of those verses was published first in 1996, and the understanding there set forth has only grown stronger as time has marched out over thirty years!

Det vi såg i verserna var en konsekvent förståelse av alla sex verserna. Det var den konsekvens i budskapet som vi såg som uppmuntrade mig att framlägga min förståelse, även när jag visste att hela adventismen förkastade det jag förstod. Det vi förstod av dessa verser publicerades först 1996, och den förståelse som där framlades har bara blivit starkare allteftersom tiden har gått under trettio år!

If you consider the very first reference in the magazine The Time of the End, you find Testimonies, volume 9, page 11. Five years before 9/11, the magazine starts with 9/11. One of those understandings that encouraged me was in understanding that at “the time of the end” in verse forty, the kings of the north and south were spiritual, not literal powers. At that time, I already knew that Sister White said that the books of Daniel and Revelation are the same book, and that the same line of prophecy that is in Daniel, is taken up by John in the Revelation. I had found that in Revelation eleven, which was fulfilled in the history surrounding the time of the end in 1798; Sister White’s commentary upon the chapter clearly teaches that France was spiritual Egypt, and she was just as clear that in Revelation seventeen, the whore upon the beast was spiritual Babylon.

Om du beaktar den allra första hänvisningen i tidskriften The Time of the End, finner du Testimonies, band 9, sida 11. Fem år före 9/11 börjar tidskriften med 9/11. En av de insikter som uppmuntrade mig var förståelsen att vid ”ändens tid” i vers fyrtio var nordens och söderns kungar andliga, inte bokstavliga makter. Vid den tiden visste jag redan att syster White sade att Daniels och Uppenbarelsebokens böcker är samma bok, och att samma profetiska linje som finns i Daniel tas upp av Johannes i Uppenbarelseboken. Jag hade funnit att i Uppenbarelseboken elva, vilket uppfylldes i historien omkring ändens tid år 1798, lär syster Whites kommentar till kapitlet tydligt att Frankrike var det andliga Egypten, och hon var lika tydlig med att skökan på vilddjuret i Uppenbarelseboken sjutton var det andliga Babylon.

Sister White’s identification of those two powers is in The Great Controversy, and those comments tie together John and Daniel’s testimony. The definition of the king of the south in Daniel chapter eleven is the power that controls Egypt, and the king of the north is the power who controls Babylon. When the Bible and Spirit of Prophecy worked in tandem to establish a truth by bringing Daniel and Revelation together to prove the point, was something I could never surrender to any misguided theologian, or misguided self-appointed leader of a self-supporting ministry.

Syster Whites identifiering av dessa två makter finns i Den stora striden, och dessa kommentarer sammanbinder Johannes’ och Daniels vittnesbörd. Definitionen av kungen i söder i Daniel kapitel elva är den makt som behärskar Egypten, och kungen i norr är den makt som behärskar Babylon. När Bibeln och Profetians Ande verkade tillsammans för att fastställa en sanning genom att föra samman Daniel och Uppenbarelseboken för att bevisa saken, var det något jag aldrig kunde överge åt någon vilseledd teolog eller någon vilseledd självutnämnd ledare för en understödjande tjänst.

To understand Ptolemy and Uzziah as symbols of the battle of Raphia and the fallout that occurs after their hearts are lifted up, is to be governed by the fact that Ptolemy represents the dragon power who defeats the proxy power of Rome, only to lose to the proxy power who had defeated Ptolemy in verse ten and in 1989. The historical distinctions are purposeful and important.

Att förstå Ptolemaios och Ussia som symboler för slaget vid Rafia och de följder som inträffar efter att deras hjärtan upphöjs, är att låta sig styras av det faktum att Ptolemaios representerar drakmakten som besegrar Roms ställföreträdande makt, endast för att förlora mot den ställföreträdande makt som hade besegrat Ptolemaios i vers tio och år 1989. De historiska åtskillnaderna är avsiktliga och viktiga.

Uzziah receives the mark of the beast when he attempts to bring church and state together, Uzziah is the glorious land, and the glorious land was a major argument in the beginning of the message in 1989. Is the glorious land the United States, or is it the Seventh-day Adventist church? Those who then held to the erroneous idea that the glorious land is the Adventist church, along with any who still do—would argue that the glorious holy mountain of verse forty-five was clearly God’s church, so that meant to them, that a mountain and a land were the same symbol. Standard human reasoning, I suppose.

Ussia mottar vilddjurets märke när han försöker föra samman kyrka och stat. Ussia är det härliga landet, och det härliga landet var ett huvudargument i början av budskapet år 1989. Är det härliga landet Förenta staterna, eller är det Sjundedagsadventistsamfundet? De som då omfattade den felaktiga uppfattningen att det härliga landet är adventistsamfundet, tillsammans med alla som fortfarande gör det, skulle hävda att det härliga heliga berget i vers fyrtiofem tydligt var Guds kyrka, och för dem betydde det att ett berg och ett land var samma symbol. Vanligt mänskligt resonemang, antar jag.

Uzziah is the glorious land, and Ptolemy is Egypt. Uzziah, as the glorious land has the two horns of Protestantism and Republicanism. The political manifestation of Ptolemy is communism and its varied forms, and the religious manifestation of Ptolemy is spiritualism and its varied forms. A characteristic of the dragon power is that it is a confederacy, but the false prophet, who is the glorious land is a single nation with two horns.

Ussia är det härliga landet, och Ptolemaios är Egypten. Ussia, såsom det härliga landet, har protestantismens och republikanismens två horn. Ptolemaios politiska manifestation är kommunismen och dess skiftande former, och Ptolemaios religiösa manifestation är spiritualismen och dess skiftande former. Ett kännetecken för drakmakten är att den är en konfederation, men den falske profeten, som är det härliga landet, är en enda nation med två horn.

Daniel eleven verse forty established that the United States was the proxy power of the papacy when the Soviet Union was swept away in 1989. This truth aligns with the role of the two-horned earth beast of Revelation thirteen, for the two books are the same.

Daniel elfte vers fyrtio fastställde att Förenta staterna var påvedömets ställföreträdande makt när Sovjetunionen sopades bort år 1989. Denna sanning stämmer överens med rollen hos det tvåhornade jorddjuret i Uppenbarelseboken tretton, ty de två böckerna är desamma.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> Och jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden; och det hade två horn lika ett lamms, och det talade såsom en drake. Och det utövar det första vilddjurets hela makt inför honom och förmår jorden och dem som bor där att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår blev läkt. Uppenbarelseboken 13:11, 12.

Revelation thirteen identifies the United States as the proxy power of the Papacy, for the earth beast “exerciseth al the power of the” beast out of the sea that came “before him.” In verse two the dragon of pagan Rome had given the Papacy its power, seat and great authority. The word translated as “power” means power, but in verse twelve it is a different word that is translated as “power,” meaning “delegated authority.”

Uppenbarelseboken tretton identifierar Förenta staterna som påvedömets ställföreträdande makt, ty jordens vilddjur ”utövar hela den makt” som tillhör det vilddjur ur havet som kom ”inför honom”. I vers två hade draken, det hedniska Rom, gett påvedömet dess kraft, säte och stora myndighet. Ordet som översatts med ”makt” betyder kraft, men i vers tolv är det ett annat ord som har översatts med ”makt”, med betydelsen ”delegerad myndighet”.

The United States is the proxy power of the papacy, who has been typified by pagan Rome, who gave its military and economic support to the papacy as set forth in verse two. In doing so pagan Rome typified the United States who would also give its “chariots, ships and horsemen” to do the dirty-work of the papal power.

Förenta staterna är påvedömets ställföreträdande makt, vilket har förebildats av det hedniska Rom, som gav sitt militära och ekonomiska stöd åt påvedömet, såsom framställs i vers två. Genom att göra detta förebildade det hedniska Rom Förenta staterna, som också skulle ge sina ”vagnar, skepp och ryttare” för att utföra påvemaktens smutsiga arbete.

When the three battles of verse ten, eleven and fifteen were fulfilled in history, Antiochus Magnus was at each battle. This fact identifies that the power represented in the three battles is a proxy power of the beast, for it is always Antiochus, and Antiochus in 1989 was the proxy power of the United States.

När de tre slagen i vers tio, elva och femton uppfylldes i historien, var Antiochus Magnus närvarande vid vart och ett av dem. Detta faktum identifierar att den makt som framställs i de tre slagen är en ställföreträdande makt för vilddjuret, ty det är alltid Antiochus, och Antiochus var år 1989 Förenta staternas ställföreträdande makt.

The three battles that lead to the Sunday law of verse sixteen bear the signature of Alpha and Omega, and also the structure of truth. It is the United States in the first battle and the third battle, identifying an alpha and omega in the first and last battle. The three battles that lead to the Sunday law of verse sixteen also bear the signature of truth. The proxy power of Nazi Ukraine is the battle in the middle that represents the rebellion of the middle waymark in the framework of the Hebrew word truth. The three battles represent 1989 unto the Sunday law, which means they represent the “hidden history” of verse forty.

De tre strider som leder fram till söndagslagen i vers sexton bär Alfa och Omegas signatur, och även sanningens struktur. Det är Förenta staterna i den första striden och den tredje striden, vilket identifierar ett alfa och omega i den första och sista striden. De tre strider som leder fram till söndagslagen i vers sexton bär också sanningens signatur. Nazistiska Ukrainas ombudsmakt är striden i mitten som representerar upproret vid mittens waymark i den hebreiska strukturen för ordet sanning. De tre striderna representerar 1989 fram till söndagslagen, vilket innebär att de representerar den ”dolda historien” i vers fyrtio.

Verse eleven of Revelation eleven identifies 2023, as the point where both horns are resurrected. Daniel eleven, verse eleven identifies the very same period of history. The internal line of prophecy and the external line of prophecy align in 2023. The internal line is the “thing” Daniel understood and the external line is the “vision” he understood.

Den elfte versen i Uppenbarelseboken elva identifierar år 2023 som den punkt då båda hornen uppväcks till liv. Daniel elva, vers elva, identifierar exakt samma period i historien. Den interna profetiska linjen och den externa profetiska linjen sammanfaller år 2023. Den interna linjen är den ”sak” som Daniel förstod, och den externa linjen är den ”syn” som han förstod.

The temple test that Daniel illustrates began at the twenty-second day, and twenty-two years after 9/11, which is the point that Isaiah entered the temple brings you to 2023. Isaiah identifies the death of Uzziah after living with leprosy for eleven years at 9/11. The work of erecting the temple consists of first laying the foundation, and thereafter erecting the temple and placing the cap stone which then leads to the third litmus test, represented by the feast of trumpets in the line of Leviticus twenty-three. The internal work of the everlasting gospel is accomplished during the history of the external line. In verse eleven Putin has been typified by Ptolemy, and king Uzziah provides a second witness to the illustration of the king of the south who is lifted up through military success, who thereafter attempts to insert themselves into the realm of religion.

Det tempelprov som Daniel illustrerar började på den tjugoandra dagen, och tjugotvå år efter 11 september, vilket är den tidpunkt då Jesaja gick in i templet, för er till 2023. Jesaja anger Ussias död efter att han hade levt med spetälska i elva år vid 11 september. Arbetet med att uppföra templet består först i att lägga grunden och därefter i att uppföra templet och sätta dit slutstenen, vilket sedan leder till det tredje lackmustestet, representerat av basunhögtiden i linjen av Tredje Mosebok tjugotre. Det inre arbetet med det eviga evangeliet fullbordas under den yttre linjens historia. I vers elva har Putin typifierats av Ptolemaios, och kung Ussia utgör ett andra vittne till framställningen av konungen i söder, som upphöjs genom militär framgång och som därefter försöker tränga in på religionens område.

> And the king of the south shall be moved with choler, and shall come forth and fight with him, even with the king of the north: and he shall set forth a great multitude; but the multitude shall be given into his hand. And when he hath taken away the multitude, his heart shall be lifted up; and he shall cast down many ten thousands: but he shall not be strengthened by it. Daniel 11:11, 12.

> Och kungen i söder skall gripas av vrede och dra ut för att strida mot honom, nämligen mot kungen i norr; och han skall uppställa en stor skara, men skaran skall bli given i hans hand. Och när han har fört bort skaran, skall hans hjärta upphöja sig; och han skall slå ned många tiotusenden, men därigenom skall han inte bli stärkt. Daniel 11:11, 12.

Uriah Smith addresses Ptolemy Philopator’s history and his attempt to offer sacrifices in Jerusalem’s temple.

Uriah Smith behandlar Ptolemaios Filopators historia och hans försök att frambära offer i Jerusalems tempel.

> “Ptolemy lacked the prudence to make a good use of his victory. Had he followed up his success, he would probably have become master of the whole kingdom of Antiochus; but content with making only a few menaces and a few threats, he made peace that he might be able to give himself up to the uninterrupted and uncontrolled indulgence of his brutish passions. Thus, having conquered his enemies, he was overcome by his vices, and, forgetful of the great name which he might have established, he spent his time in feasting and lewdness.

> ”Ptolemaios saknade klokheten att göra gott bruk av sin seger. Hade han fullföljt sin framgång, skulle han sannolikt ha blivit herre över hela Antiochos rike; men nöjd med att endast uttala några hotelser och framföra några hot, slöt han fred för att kunna hänge sig åt sina brutala lidelser utan avbrott och utan återhåll. Så blev han, efter att ha besegrat sina fiender, själv besegrad av sina laster, och glömsk av det stora namn som han kunde ha grundlagt, tillbringade han sin tid i frosseri och liderlighet.

> “His heart was lifted up by his success, but he was far from being strengthened by it; for the inglorious use he made of it caused his own subjects to rebel against him. But the lifting up of his heart was more especially manifested in his transactions with the Jews. Coming to Jerusalem, he there offered sacrifices, and was very desirous of entering into the most holy place of the temple, contrary to the law and religion of that place; but being, though with great difficulty, restrained, he left the place burning with anger against the whole nation of the Jews, and immediately commenced against them a terrible and relentless persecution. In Alexandria, where the Jews had resided since the days of Alexander, and enjoyed the privileges of the most favored citizens, forty thousand according to Eusebius, sixty thousand according to Jerome, were slain in this persecution. The rebellion of the Egyptians, and the massacre of the Jews, certainly were not calculated to strengthen him in his kingdom, but were sufficient rather almost totally to ruin it.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 254.

> ”Hans hjärta upphöjdes genom hans framgång, men han var långt ifrån att bli stärkt av den; ty det vanärande bruk han gjorde av den fick hans egna undersåtar att göra uppror mot honom. Men hans hjärtas upphöjelse blev än mer särskilt uppenbar i hans förhållande till judarna. Då han kom till Jerusalem, frambar han där offer och var mycket angelägen om att träda in i templets allra heligaste, i strid med den platsens lag och religion; men då han, om än med stor svårighet, blev hindrad, lämnade han platsen brinnande av vrede mot hela det judiska folket och inledde omedelbart mot dem en fruktansvärd och obeveklig förföljelse. I Alexandria, där judarna hade varit bosatta sedan Alexanders dagar och åtnjutit de mest gynnade medborgarnas privilegier, dödades i denna förföljelse fyrtio tusen enligt Eusebius, sextio tusen enligt Hieronymus. Egyptiernas uppror och judarnas massaker var sannerligen inte ägnade att stärka honom i hans rike, utan var snarare tillräckliga för att nästan fullständigt störta det i fördärvet.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 254.

Ptolemy Philopator’s military victory at Raphia in 217 BC, did not strengthen Ptolemy, but it caused “his heart to be lifted up.” Victory in the Ukrainian War will not strengthen Putin, but it will “lift up his heart,” as did military success cause king Uzziah to lift up his heart.

Ptolemaios Filopators militära seger vid Rafia år 217 f.Kr. stärkte inte Ptolemaios, men den gjorde att ”hans hjärta upphöjdes”. Seger i det ukrainska kriget kommer inte att stärka Putin, men den kommer att ”upphöja hans hjärta”, liksom militär framgång fick kung Ussia att upphöja sitt hjärta.

> And Uzziah prepared for them throughout all the host shields, and spears, and helmets, and habergeons, and bows, and slings to cast stones. And he made in Jerusalem engines, invented by cunning men, to be on the towers and upon the bulwarks, to shoot arrows and great stones withal. And his name spread far abroad; for he was marvellously helped, till he was strong. But when he was strong, his heart was lifted up to his destruction: for he transgressed against the Lord his God, and went into the temple of the Lord to burn incense upon the altar of incense. 2 Chronicles 26:14–16.

> Och Ussia beredde åt hela hären sköldar och spjut och hjälmar och pansar och bågar och slungor till att kasta stenar. Och han gjorde i Jerusalem krigsmaskiner, uppfunna av skickliga män, att vara på tornen och på murverken, till att skjuta pilar och stora stenar med. Och hans namn spred sig vida omkring, ty han blev på ett underbart sätt hjälpt, till dess att han blev stark. Men när han hade blivit stark, upphöjde sig hans hjärta till hans fördärv; ty han handlade trolöst mot Herren, sin Gud, och gick in i Herrens tempel för att tända rökelse på rökelsealtaret. 2 Krönikeboken 26:14–16.

Two southern kings whose hearts were lifted up from military victories, attempted to enter the same temple and offer and offering, which only a priest was allowed to do. In both cases, the priests resisted the proud kings attempts to do so. One king then initiated a retaliation upon the Jews, and the other was struck in the forehead with leprosy.

Två sydliga kungar, vilkas hjärtan hade upphöjts genom militära segrar, försökte gå in i samma tempel och frambära ett offer, något som endast en präst hade tillåtelse att göra. I båda fallen motsatte sig prästerna de högmodiga kungarnas försök att göra detta. Den ene kungen inledde därefter en vedergällning mot judarna, och den andre slogs i pannan med spetälska.

> And Azariah the priest went in after him, and with him fourscore priests of the Lord, that were valiant men: And they withstood Uzziah the king, and said unto him, It appertaineth not unto thee, Uzziah, to burn incense unto the Lord, but to the priests the sons of Aaron, that are consecrated to burn incense: go out of the sanctuary; for thou hast trespassed; neither shall it be for thine honour from the Lord God. Then Uzziah was wroth, and had a censer in his hand to burn incense: and while he was wroth with the priests, the leprosy even rose up in his forehead before the priests in the house of the Lord, from beside the incense altar. And Azariah the chief priest, and all the priests, looked upon him, and, behold, he was leprous in his forehead, and they thrust him out from thence; yea, himself hasted also to go out, because the Lord had smitten him. And Uzziah the king was a leper unto the day of his death, and dwelt in a several house, being a leper; for he was cut off from the house of the Lord: and Jotham his son was over the king’s house, judging the people of the land. Now the rest of the acts of Uzziah, first and last, did Isaiah the prophet, the son of Amoz, write. 2 Chronicles 26:17–22.

> Och prästen Asarja gick in efter honom, och med honom åttio av Herrens präster, tappra män. Och de trädde upp mot kung Ussia och sade till honom: Det tillkommer inte dig, Ussia, att tända rökelse åt Herren, utan prästerna, Arons söner, som är helgade till att tända rökelse. Gå ut ur helgedomen, ty du har handlat trolöst; och detta skall inte bli dig till ära inför Herren Gud. Då blev Ussia vred och hade ett rökelsekar i sin hand för att tända rökelse. Och medan han var vred på prästerna, bröt spetälskan fram i hans panna inför prästerna i Herrens hus, vid sidan av rökelsealtaret. Och översteprästen Asarja och alla prästerna såg på honom, och se, han var spetälsk i pannan, och de drev honom hastigt ut därifrån; ja, han skyndade sig också själv att komma ut, eftersom Herren hade slagit honom. Och kung Ussia var spetälsk ända till sin dödsdag och bodde i ett avskilt hus, eftersom han var spetälsk; ty han var avskuren från Herrens hus. Och hans son Jotam hade uppsikt över kungens hus och dömde folket i landet. Vad nu mer angår Ussias gärningar, de första och de sista, så har profeten Jesaja, Amos son, skrivit dem. 2 Krönikeboken 26:17–22.

In 2014, the globalists of Europe and the Obama regime initiated a color revolution upon the nation of the Ukraine. In 2022 Russia began an invasion that will ultimately lead to a victory for Putin and Russia; represented by Ptolemy and Uzziah, the kings of the south. Verse twelve says that after the victory of Putin, “his heart shall be lifted up; and he shall cast down many ten thousands: but he shall not be strengthened by it.” History then records a progressive demise of his kingdom.

År 2014 initierade Europas globalister och Obama-regimen en färgrevolution mot nationen Ukraina. År 2022 inledde Ryssland en invasion som slutligen kommer att leda till en seger för Putin och Ryssland, representerade av Ptolemaios och Ussia, sydens kungar. Vers tolv säger att efter Putins seger ”skall hans hjärta upphöjas; och han skall slå ned många tiotusenden; men han skall icke vinna styrka därav.” Historien upptecknar därefter ett fortskridande förfall av hans rike.

The progressive demise led to his death, and by the time Antiochus the Great retaliates for his loss at Raphia, Antiochus was no longer engaged with Ptolemy Philopator, Antiochus was then addressing a young child who was then Egypt’s ruler. A child is a symbol of the last generation, so at one level the child king that Antiochus defeats at Panium is the final generation of the kingdom of the south. At the practical level the child king represents weakness in relation to Antiochus’s strength.

Den fortskridande tillbakagången ledde till hans död, och vid den tid då Antiochos den store hämnas sin förlust vid Rafia var Antiochos inte längre i strid med Ptolemaios Filopator; Antiochos stod då inför ett ungt barn som då var Egyptens härskare. Ett barn är en symbol för den sista generationen, så på ett plan är den barnkonung som Antiochos besegrar vid Panium den sista generationen av sydens rike. På det praktiska planet representerar barnkonungen svaghet i förhållande till Antiochos styrka.

> “The peace concluded between Ptolemy Philopater and Antiochus lasted fourteen years. Meanwhile Ptolemy died from intemperance and debauchery, and was succeeded by his son, Ptolemy Epiphanes, a child then four or five years old. Antiochus, during the same time, having suppressed rebellion in his kingdom, and reduced and settled the eastern parts in their obedience, was at leisure for any enterprise when young Epiphanes came to the throne of Egypt; and thinking this too good an opportunity for enlarging his dominion to be let slip, he raised an immense army “greater than the former” (for he had collected many forces and acquired great riches in his eastern expedition), and set out against Egypt, expecting to have an easy victory over the infant king. How he succeeded we shall presently see; for here new complications enter into the affairs of these kingdoms, and new actors are introduced upon the stage of history.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 255.

> ”Den fred som slöts mellan Ptolemaios Filopator och Antiochos varade i fjorton år. Under tiden dog Ptolemaios till följd av omåttlighet och utsvävning och efterträddes av sin son, Ptolemaios Epifanes, ett barn som då var fyra eller fem år gammalt. Antiochos hade under samma tid kuv at upproret i sitt rike och tvingat de östra delarna till underkastelse samt ordnat och befäst dem i lydnad, och stod därför fri för varje företag när den unge Epifanes besteg Egyptens tron; och då han ansåg detta vara ett alltför gynnsamt tillfälle att låta gå sig ur händerna för att utvidga sitt herravälde, uppbådade han en väldig här, ”större än den förra” (ty han hade samlat många styrkor och förvärvat stora rikedomar under sitt fälttåg i öster), och drog ut mot Egypten i förväntan om en lätt seger över den späde konungen. Hur det gick för honom skall vi snart få se; ty här tillkommer nya förvecklingar i dessa rikens angelägenheter, och nya aktörer träder in på historiens skådeplats.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 255.

## The King of the South

Sydens kung

To outline the final steps of Russia, is to outline the final steps of the prophetic king of the south. A prophetic characteristic of the spiritual king of the south that arrived in prophetic history at the time of the end in 1798—is how it comes to its end. It is also a prophetic characteristic of the king of the north, and the false prophet. Each of the three powers that lead the world to Armageddon have endings that are specifically identified in God’s Word. Whatever happens to Putin and Russia will have been typified with past lines of the king of the south.

Att skissera Rysslands sista steg är att skissera den profetiske kungen i syds sista steg. Ett profetiskt kännetecken hos den andlige kungen i syd, som trädde in i den profetiska historien vid ändens tid år 1798, är hur han går till sitt slut. Detta är också ett profetiskt kännetecken hos kungen i nord och den falske profeten. Var och en av de tre makter som leder världen till Harmagedon har slut som särskilt identifieras i Guds Ord. Vad som än händer med Putin och Ryssland kommer att ha blivit förebildat genom tidigare linjer hos kungen i syd.

The examples of the spiritual king of the south’s demise were typified by the demise of the first spiritual king of the south, who was atheistic France during the period of the Revolution. The demise of the southern kingdom includes the demise of the southern king. Napoleon’s demise corresponds to the demise of France, and aligns with the demise of the next kingdom of the south, who was Russia. Russia as the modern king of the south began in revolution, just as France, as the king of the south, began with revolution.

Exemplen på den andlige konungen i söders undergång förebildades genom undergången för den förste andlige konungen i söder, som var det ateistiska Frankrike under revolutionens period. Det södra rikets undergång innefattar den södra konungens undergång. Napoleons undergång motsvarar Frankrikes undergång och överensstämmer med undergången för nästa rike i söder, vilket var Ryssland. Ryssland som den moderna konungen i söder började i revolution, liksom Frankrike, såsom konungen i söder, började med revolution.

Revolution is a characteristic of the dragon, who is the symbol of the southern kings. The dragon, the primary symbol of the king of the south is Satan, and as he attempts a revolution at the end of the millennium, fire comes down out of heaven and devours him. His rebellion in heaven at the beginning was the alpha of his rebellion at the conclusion of the millennium.

Revolution är ett kännetecken för draken, som är en symbol för de sydliga kungarna. Draken, den främsta symbolen för kungen i söder, är Satan, och när han vid slutet av årtusendet försöker göra uppror, faller eld ned från himlen och förtär honom. Hans uppror i himlen i begynnelsen var alfan för hans uppror vid årtusendets slut.

In 1798, France prophetically took the throne as the spiritual king of the south during the French Revolution. That revolution swept through the nations of Europe and ultimately arrived at the Russian Revolution that was quickly followed by the Bolshevik Revolution in the same year.

År 1798 intog Frankrike, i profetisk bemärkelse, tronen som den andlige kungen i söder under den franska revolutionen. Den revolutionen svepte genom Europas nationer och nådde till sist fram till den ryska revolutionen, som snabbt följdes av den bolsjevikiska revolutionen samma år.

The Russian Revolution of 1917 consisted of two main steps: the February Revolution (which overthrew the Tsarist monarchy, ended autocracy, and established a provisional government amid a period of dual power with the Soviets) and the October Revolution (also called the Bolshevik Revolution, where the Bolsheviks under Lenin seized power in a coup, leading to the establishment of Soviet rule and the path to socialism/communism).

Den ryska revolutionen 1917 bestod av två huvudsteg: februarirevolutionen (som störtade den tsaristiska monarkin, gjorde slut på självhärskardömet och upprättade en provisorisk regering under en period av dubbelmakt tillsammans med sovjeterna) och oktoberrevolutionen (även kallad den bolsjevikiska revolutionen, då bolsjevikerna under Lenin grep makten genom en kupp, vilket ledde till upprättandet av sovjetiskt styre och vägen mot socialism/kommunism).

In historical analyses and revolutionary theory (particularly from Marxist perspectives like those of Trotsky, Luxemburg, and others drawing parallels), the French Revolution (1789–1799) is often seen as typifying or providing a schema for the course of the Russian events. The two steps of the French Revolution that typified these Russian phases are:

I historiska analyser och revolutionär teori (särskilt ur marxistiska perspektiv såsom Trotskijs, Luxemburgs och andras som drar paralleller) betraktas den franska revolutionen (1789–1799) ofta som ett typexempel på eller som tillhandahållande ett schema för den ryska händelseutvecklingens förlopp. De två steg i den franska revolutionen som utgjorde förebilden för dessa ryska faser är:

- The initial moderate/constitutional phase (roughly 1789–1792), which aligns with the February Revolution. This French phase began with the storming of the Bastille, the convening of the Estates-General/National Assembly, the abolition of feudal privileges, the Declaration of the Rights of Man, and the establishment of a constitutional monarchy under the Girondins and moderate reformers. It overthrew absolute monarchy but retained elements of bourgeois/liberal governance and dual/contested power structures (e.g., between the Assembly and the lingering monarchy). Similarly, February 1917 ended Tsarism, but led to a bourgeois provisional government and dual power with the Soviets.

  Den inledande moderata/konstitutionella fasen (ungefär 1789–1792), som motsvarar Februarirevolutionen. Denna franska fas inleddes med stormningen av Bastiljen, sammankallandet av Generalständerna/Nationalförsamlingen, avskaffandet av de feodala privilegierna, Förklaringen om människans rättigheter och upprättandet av en konstitutionell monarki under girondinerna och moderata reformatorer. Den störtade den absoluta monarkin men bibehöll inslag av borgerligt/liberalt styre och dubbla/omstridda maktstrukturer (t.ex. mellan Församlingen och den kvarvarande monarkin). På liknande sätt gjorde februari 1917 slut på tsarismen, men ledde till en borgerlig provisorisk regering och dubbelmakt tillsammans med sovjeterna.

- The radical/Jacobin phase (roughly 1792–1794, including the establishment of the First Republic, the execution of Louis XVI, and the Reign of Terror under Robespierre and the Jacobins/Committee of Public Safety) aligns with the October (Bolshevik) Revolution. The Jacobins seized power from the more moderate Girondins through radical action, declared a republic, suppressed counter-revolution, and pushed the revolution toward deeper social transformation and defense against internal/external threats. This mirrors how the Bolsheviks overthrew the provisional government, consolidated proletarian/dictatorship-of-the-proletariat rule, and advanced revolutionary socialism.

  Den radikala/jakobinska fasen (ungefär 1792–1794, innefattande upprättandet av den Första republiken, avrättningen av Ludvig XVI samt skräckväldet under Robespierre och jakobinerna/Kommittén för allmän säkerhet) motsvarar oktoberrevolutionen (den bolsjevikiska). Jakobinerna grep makten från de mer moderata girondinerna genom radikala åtgärder, utropade en republik, undertryckte kontrarevolutionen och drev revolutionen mot en djupare social omvandling samt försvar mot inre och yttre hot. Detta återspeglar hur bolsjevikerna störtade den provisoriska regeringen, konsoliderade proletariatets herravälde/proletariatets diktatur och drev den revolutionära socialismen vidare.

These parallels emphasize how revolutions often follow a pattern: an initial broad uprising against the old regime (led by moderates/bourgeois forces), followed by a more extreme seizure of power by radicals to ‘save’ and deepen the revolution amid crisis. The Bolsheviks themselves consciously drew on the French example, viewing their October uprising as akin to the Jacobin coup—necessary to prevent counter-revolution and fulfill the revolution’s potential.

Dessa paralleller betonar hur revolutioner ofta följer ett mönster: ett inledande brett uppror mot den gamla regimen (lett av moderata/borgerliga krafter), följt av ett mer extremt maktövertagande av radikaler för att ”rädda” och fördjupa revolutionen mitt i krisen. Bolsjevikerna själva knöt medvetet an till det franska exemplet och betraktade sitt oktoberuppror som besläktat med den jakobinska kuppen – nödvändigt för att förhindra kontrarevolution och fullborda revolutionens potential.

This typology appears in works like Trotsky’s History of the Russian Revolution (which explicitly compares the dual power phase in Russia to similar dynamics in France) and Rosa Luxemburg’s writings on the Russian events, where she notes the Russian Revolution’s first period (March–October) follows the schema of the French (and English) revolutions, with the Bolshevik takeover paralleling the Jacobin ascent.

Denna typologi framträder i verk såsom Trotskijs Den ryska revolutionens historia (som uttryckligen jämför dubbelmaktsfasen i Ryssland med liknande dynamik i Frankrike) och Rosa Luxemburgs skrifter om de ryska händelserna, där hon framhåller att den ryska revolutionens första period (mars–oktober) följer de franska (och engelska) revolutionernas schema, varvid bolsjevikernas maktövertagande motsvarar jakobinernas uppstigande till makten.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the demise of Napoleon as the first spiritual king of the south followed the waymarks at the beginning of the revolution, and in so doing represented the demise of the Soviet Union.

Jesus illustrerar alltid slutet med början, och Napoleons fall såsom den förste andlige kungen i söder följde kännetecknen vid revolutionens början och representerade därigenom Sovjetunionens fall.

Napoleon’s progressive (step-by-step) demise aligns closely with the Soviet Union’s gradual decline and 1991 collapse, in the same typological framework where the French Revolution’s two phases prefigured the Russian Revolution’s February and October 1917 stages. The parallel extends into the post-radical consolidation phase (Bonapartism) and its inevitable unraveling. This draws from both general historical patterns and Marxist analyses (especially Trotsky’s in The Revolution Betrayed and related works), which treat Napoleon as the archetype of Bonapartism: a strongman regime that arises after a revolution’s radical peak, balances between classes, preserves key structural gains of the revolution (while suppressing its democratic thrust), builds a personal/military-bureaucratic empire, overextends, and then suffers a phased collapse leading to partial restoration of the old order.

Napoleons successiva (stegvisa) undergång stämmer nära överens med Sovjetunionens gradvisa tillbakagång och kollaps 1991, inom samma typologiska ram där den franska revolutionens två faser förebådade den ryska revolutionens stadier i februari och oktober 1917. Parallellen sträcker sig vidare in i fasen av konsolidering efter radikaliseringen (bonapartism) och dess oundvikliga upplösning. Detta hämtar stöd både från allmänna historiska mönster och från marxistiska analyser (särskilt Trotskijs i Den förrådda revolutionen och näraliggande verk), vilka behandlar Napoleon som bonapartismens arketyp: en starkmansregim som uppstår efter en revolutions radikala höjdpunkt, balanserar mellan klasserna, bevarar revolutionens viktigaste strukturella landvinningar (samtidigt som den undertrycker dess demokratiska drivkraft), bygger upp ett personligt/militär-byråkratiskt imperium, överutsträcker sig och därefter genomgår en stegvis kollaps som leder till en partiell restauration av den gamla ordningen.

## Napoleon’s Bonapartist Rise Parallels the Stalinist Consolidation

Napoleons bonapartistiska maktövertagande motsvarar den stalinistiska konsolideringen

After the Jacobin radical phase and Thermidorian reaction (1794), the unstable Directory (1795–1799), Napoleon’s 18 Brumaire coup (1799) establishes the Consulate, then the Empire (1804). He codifies and exports bourgeois revolutionary gains (Napoleonic Code, end of feudal privileges, strong centralized state) but subordinates them to authoritarian rule, military glory, and a new elite.

Efter den jakobinska radikala fasen och den thermidorianska reaktionen (1794) följer det instabila direktoriet (1795–1799); Napoleons kupp den 18 brumaire (1799) upprättar konsulatet och därefter kejsardömet (1804). Han kodifierar och exporterar den borgerliga revolutionens landvinningar (Code Napoléon, avskaffandet av feodala privilegier, en stark centraliserad stat), men underordnar dem ett auktoritärt styre, militär ära och en ny elit.

After the Bolshevik/October radical phase and early Soviet experiments, bureaucratic degeneration sets in (especially from the mid-1920s). Stalin’s consolidation defeats the Left Opposition, enforces “socialism in one country,” and creates a police/military-bureaucratic dictatorship. The planned economy and nationalized property (core gains of October) are preserved but turned into tools of a privileged caste, with internationalism abandoned.

Efter den bolsjevikiska/oktoberrevolutionära radikala fasen och de tidiga sovjetiska experimenten inträder en byråkratisk degeneration (särskilt från mitten av 1920-talet). Stalins maktkonsolidering besegrar Vänsteroppositionen, påtvingar ”socialism i ett land” och skapar en polisär/militär-byråkratisk diktatur. Planekonomin och den nationaliserade egendomen (oktoberrevolutionens centrala landvinningar) bevaras men förvandlas till redskap för en privilegierad kast, medan internationalismen överges.

In both cases, the revolutionary energy is “frozen” and redirected into state power and expansion under a single figure or apparatus (Trotsky explicitly called the Stalin regime a form of “Soviet Bonapartism,” closer to Napoleon’s Empire than the Consulate).

I båda fallen ”fryses” den revolutionära energin och omdirigeras till statsmakt och expansion under en enda gestalt eller apparat (Trotskij kallade uttryckligen Stalinregimen för en form av ”sovjetisk bonapartism”, närmare Napoleons kejsardöme än konsulatet).

## The Step-by-Step Collapse

Det stegvisa sammanbrottet

This is the core alignment—the decline is not one sudden event but a successive series of erosions driven by overextension, internal contradictions, military quagmires, loss of peripheral control, failed reforms, and final dissolution/restoration.

Detta är den grundläggande överensstämmelsen—nedgången är inte en enda plötslig händelse utan en successiv serie av urholkningar, drivna av överutsträckning, inre motsägelser, militära träsk, förlust av kontroll över periferin, misslyckade reformer samt slutlig upplösning/återupprättelse.

## Napoleonic side (1812 to 1815)

Den napoleonska sidan (1812 till 1815)

- 1812: Disastrous invasion of Russia—Grande Armée (600,000 men) decimated by logistics, winter, and resistance. Catastrophic turning point; massive loss of prestige and manpower.

  1812: Det ödesdigra fälttåget mot Ryssland—Grande Armée (600 000 man) decimerades av logistikens sammanbrott, vintern och motståndet. En katastrofal vändpunkt; enorm förlust av prestige och manskap.

- 1813: Coalition forms against him; defeat at Leipzig (“Battle of the Nations”)—loss of German allies and territories; empire begins shrinking.

  1813: En koalition bildas mot honom; nederlag vid Leipzig (”Folkslaget”) — förlust av tyska allierade och territorier; imperiet börjar krympa.

- 1814: Allies invade France proper; Paris falls; Napoleon abdicates and is exiled to Elba.

  1814: De allierade invaderar själva Frankrike; Paris faller; Napoleon abdikerar och förvisas till Elba.

- 1815: Brief return (Hundred Days), final defeat at Waterloo; permanent exile to St. Helena; Bourbon monarchy restored (reactionary rollback of revolutionary gains, though not total—some legal/administrative changes survived).

  1815: Kort återkomst (de hundra dagarna), slutgiltigt nederlag vid Waterloo; permanent exil på Sankta Helena; bourbonmonarkin återställd (reaktionär tillbakavrullning av de revolutionära landvinningarna, dock inte fullständig — vissa juridiska/administrativa förändringar bestod).

## Soviet side (1970s to 1991)

Sovjetisk sida (1970-talet till 1991)

- Late 1970s–1980s: Economic stagnation (“zastoi” under Brezhnev), chronic shortages, technological lag, and crippling arms race with the US/NATO—systemic overextension begins to hollow out the economy.

  Sent 1970-tal–1980-tal: Ekonomisk stagnation (”zastoj” under Brezjnev), kroniska bristsituationer, teknologiskt eftersläp och ett lamslående kapprustningsrace med USA/Nato — en systemisk överansträngning börjar urholka ekonomin.

- 1979–1989: Afghanistan war—Soviet “Vietnam”; quagmire drains resources, morale, and international standing (note the ironic parallel: Napoleon destroyed in Russia; USSR bled in a rugged, resistant theater).

  1979–1989: Afghanistan-kriget – Sovjets ”Vietnam”; ett träsk som dränerar resurser, moral och internationell ställning (lägg märke till den ironiska parallellen: Napoleon gick under i Ryssland; Sovjetunionen förblödde i en karg och motståndskraftig krigsskådeplats).

- 1985–1989: Gorbachev’s perestroika/glasnost reforms (attempted “saving” of the system, like some late Napoleonic adjustments) instead expose and accelerate contradictions; Eastern Bloc satellites revolt and break free (Berlin Wall falls November 9, 1989, regimes collapse across 1989–1990)—loss of the “outer empire,” exactly like Napoleon’s loss of allied states.

  1985–1989: Gorbatjovs reformprogram perestrojka/glasnost (ett försök att ”rädda” systemet, likt vissa sena napoleonska justeringar) blottlägger i stället och påskyndar motsättningarna; östblockets satellitstater gör uppror och bryter sig fria (Berlinmuren faller den 9 november 1989, regimerna kollapsar över hela området under 1989–1990) — förlusten av det ”yttre imperiet”, exakt likt Napoleons förlust av allierade stater.

- 1990–1991: Internal nationalist crises, republics declare sovereignty; August 1991 hardliner coup fails spectacularly; Gorbachev resigns December 25, 1991; USSR dissolves into 15 states. Capitalist restoration follows (Yeltsin-era shock therapy, oligarchs, privatization)—analogous to the Bourbon restoration: prerevolutionary class elements (or their equivalents) return, rolling back full revolutionary property relations while keeping some administrative forms.

  1990–1991: Inre nationalistiska kriser, republiker förklarar sin suveränitet; de hårdföras kuppförsök i augusti 1991 misslyckas på ett spektakulärt sätt; Gorbatjov avgår den 25 december 1991; Sovjetunionen upplöses i 15 stater. En kapitalistisk restauration följer (chockterapi under Jeltsin-eran, oligarker, privatisering) — analogt med den bourbonska restaurationen: förrevolutionära klasselement (eller deras motsvarigheter) återvänder och rullar tillbaka de fullt utvecklade revolutionära egendomsförhållandena, samtidigt som vissa administrativa former bevaras.

In both, the “empire” (French Continental System vs. Soviet Eastern Bloc/COMECON influence) fragments outward-in, internal decay accelerates, a final crisis exposes the hollowness, and the old social forces reassert (monarchy/capitalism). Bonapartism proves unsustainable—a “pyramid balanced on its point,” as Trotsky put it—because it rests on suppressing the revolution’s democratic base while defending (but distorting) its economic base amid hostile external pressures. The Soviet collapse was not “sudden” in the long view but the culmination of progressive internal rot, just as Napoleon’s empire did not vanish overnight but eroded through successive defeats until restoration.

I båda fallen fragmenteras ”imperiet” (det franska kontinentalsystemet kontra Sovjets östblock/KOMEKON-inflytande) utifrån och in, det inre förfallet accelererar, en slutlig kris blottlägger tomheten, och de gamla samhällskrafterna gör sig åter gällande (monarki/kapitalism). Bonapartismen visar sig vara ohållbar — ”en pyramid balanserad på sin spets”, som Trotskij uttryckte det — eftersom den vilar på undertryckandet av revolutionens demokratiska grundval samtidigt som den försvarar (men förvränger) dess ekonomiska grundval under fientliga yttre påtryckningar. Sovjetunionens sammanbrott var inte ”plötsligt” i det långa perspektivet utan kulmen på ett fortskridande inre sönderfall, alldeles som Napoleons imperium inte försvann över en natt utan eroderade genom successiva nederlag fram till restaurationen.

The beginning and ending of France and the Soviet Union align with the testimony of king Uzziah and Ptolemy. Ptolemy IV Philopator wins a decisive victory at the Battle of Raphia (217 BC) against the king of the north (Antiochus III), but “he shall not be strengthened by it”—he makes peace instead of pressing the advantage, returns to luxury and self-exaltation, then (per the record preserved in 3 Maccabees 1–2) Ptolemy visits Jerusalem after his triumph. His heart lifted up, he attempts to enter the Holy of Holies and offer sacrifice himself—an act of usurpation and defiance against the true God. He is divinely struck (paralysis), humiliated, and turns to persecution of God’s people. His reign thereafter is one of progressive decline: moral corruption, internal revolts, and loss of strength until his death. This is the exact mirror of King Uzziah (2 Chronicles 26:16–21) whose heart was lifted up after military success., who then entered the temple to burn incense (usurping the priests) and was struck with leprosy in the forehead, which was a public, visible judgment. From then on Uzziah lived in isolation, cut off from the house of the Lord, until death—a slow, lingering demise rather than instant destruction.

Frankrikes och Sovjetunionens början och slut överensstämmer med vittnesbördet om kung Ussia och Ptolemaios. Ptolemaios IV Filopator vinner en avgörande seger i slaget vid Rafia (217 f.Kr.) mot kungen i norr (Antiochos III), men ”han skall inte styrkas därigenom” — han sluter i stället fred i stället för att driva sin fördel, återvänder till lyx och självupphöjelse, och därefter besöker Ptolemaios Jerusalem efter sin triumf (enligt den skildring som bevarats i 3 Mackabeerboken 1–2). Sedan hans hjärta blivit upphöjt försöker han gå in i det allra heligaste och själv frambära offer — en usurpationens och trotsets handling mot den sanne Guden. Han träffas av ett gudomligt slag (förlamning), förödmjukas och vänder sig till förföljelse av Guds folk. Hans regering därefter präglas av fortskridande nedgång: moralisk fördärv, inre uppror och förlust av styrka fram till hans död. Detta är den exakta spegelbilden av kung Ussia (2 Krönikeboken 26:16–21), vars hjärta blev upphöjt efter militär framgång, och som därefter gick in i templet för att tända rökelse (och därmed usurpera prästerna) och träffades av spetälska i pannan, vilket var en offentlig, synlig dom. Från den stunden levde Ussia i avskildhet, avskuren från Herrens hus, till sin död — en långsam, utdragen bortgång snarare än omedelbar förintelse.

Both are southern kings whose pride manifests in a temple intrusion at Jerusalem, followed by a progressive, erosive ending instead of immediate collapse. This is the typological template for every later “king of the south.”

Båda är sydliga kungar vilkas högmod tar sig uttryck i ett intrång i templet i Jerusalem, följt av ett gradvis, nedbrytande slut i stället för ett omedelbart sammanbrott. Detta är den typologiska mallen för varje senare ”kung i Södern”.

## 1798: France Becomes the Spiritual King of the South

1798: Frankrike blir den andlige kungen i Södern

At “the time of the end” (1798), atheistic France (the power that had just manifested the spiritual characteristics of Egypt—open denial of God, as in Revelation 11:8) pushes at the king of the north (the Papacy) by taking the Pope captive. Napoleon is the military embodiment of that push. France wears the crown of the south in 1798, because it exalts the same atheistic spirit that ancient Egypt embodied.

Vid ”ändens tid” (1798) stöter det ateistiska Frankrike (den makt som just hade uppenbarat Egyptens andliga kännetecken — öppet förnekande av Gud, såsom i Uppenbarelseboken 11:8) mot kungen i norr (påvedömet) genom att ta påven till fånga. Napoleon är den militära förkroppsligandet av denna stöt. Frankrike bär söderns krona år 1798, därför att det upphöjer samma ateistiska ande som det forntida Egypten förkroppsligade.

But just as Ptolemy could not “make the most of his victory,” the French Revolution’s radical phase could not sustain or fully export its gains. The crown of the south passes onward as the philosophy of atheism matures and finds a new governmental voice.

Men liksom Ptolemaios inte kunde ”göra det mesta av sin seger”, kunde den franska revolutionens radikala fas inte upprätthålla eller fullt ut exportera sina framgångar. Sydens krona förs vidare allteftersom ateismens filosofi mognar och finner en ny statlig röst.

## Progressive Leadership Symbols: Napoleon to Lenin to Stalin

Progressiva ledarskapssymboler: Napoleon till Lenin till Stalin

These three are not random; they are progressive endings—each representing a further stage in the king of the south’s trajectory toward its own slow dissolution. Napoleon—the first great symbol after 1798. Victorious in Egypt (the literal south), he overreaches (Russian campaign of 1812 was a disaster beginning a series of losses to his peripheral empire step by step (1813–1814), suffers final defeat (Waterloo 1815), and is exiled twice. Napoleon represents a progressive, phased demise—exactly like unto the Ptolemy and Uzziah.

Dessa tre är inte slumpmässiga; de är successiva slutskeden—vart och ett representerar ett vidare stadium i sydens kungs bana mot sin egen långsamma upplösning. Napoleon—den första stora symbolen efter 1798. Segerrik i Egypten (det bokstavliga södern) går han för långt (det ryska fälttåget 1812 var en katastrof), vilket inleder en serie förluster för hans perifera imperium steg för steg (1813–1814), han lider slutligt nederlag (Waterloo 1815) och förs i exil två gånger. Napoleon representerar en fortskridande, etappvis undergång—precis såsom Ptolemaios och Ussia.

Lenin seized the crown in the 1917 October Revolution. The Bolshevik “push” continues the war against the old order (including religious power). But the radical phase cannot stabilize; Lenin’s own health fails early, and the system begins to bureaucratize.

Lenin grep kronan i oktoberrevolutionen 1917. Den bolsjevikiska ”stöten” fortsätter kriget mot den gamla ordningen (inbegripet den religiösa makten). Men den radikala fasen kan inte stabiliseras; Lenins egen hälsa sviktar tidigt, och systemet börjar byråkratiseras.

Stalin, the consolidator (Soviet Bonapartism) “freezes” the revolution into a military-bureaucratic empire, preserves the core gains (nationalized economy the anti-feudal parallel to Napoleon’s Code), but turns the power inward (purges) and outward (expansion). Yet the heart is lifted up in atheism; the system cannot truly “make the most of its victory.” Overextension (Afghanistan parallel to Napoleon’s Russia), stagnation, failed reforms (perestroika was the last desperate attempt), loss of satellites (1989–90 = loss of “allies”), and final dissolution (1991).

Stalin, konsolideraren (sovjetisk bonapartism), ”fryser” revolutionen till ett militärbyråkratiskt imperium, bevarar de centrala landvinningarna (den nationaliserade ekonomin, den anti-feodala parallellen till Napoleons lagbok), men vänder makten inåt (utrensningar) och utåt (expansion). Ändå upphöjer sig hjärtat i ateism; systemet kan inte i sanning ”göra det mesta av sin seger”. Överutsträckning (Afghanistan som parallell till Napoleons Ryssland), stagnation, misslyckade reformer (perestrojka var det sista desperata försöket), förlust av satellitstater (1989–90 = förlust av ”allierade”) och slutlig upplösning (1991).

The Soviet Union’s collapse was not sudden—it was progressive, exactly as Napoleon’s empire eroded step by step and as Ptolemy’s and Uzziah’s reigns withered after their temple-pride moment. The “spiritual” king of the south (atheism in governmental form) received its own lingering judgment: hollowed out from within, unable to sustain the lie, swept away in the counter-movement of the king of the north (the Papacy’s resurgence in the vacuum).

Sovjetunionens sammanbrott var inte plötsligt – det var progressivt, precis såsom Napoleons välde eroderade steg för steg och såsom Ptolemaios’ och Ussias regeringar vissnade bort efter sitt tempelstolthetens ögonblick. Den ”andlige” kungen i söder (ateismen i statlig gestalt) mottog sin egen utdragna dom: urholkad inifrån, oförmögen att upprätthålla lögnen, bortsvept i motrörelsen från kungen i norr (påvedömets återuppkomst i vakuumet).

The French Revolution (two steps) typifies the Russian Revolution (February and October/Bolshevik). Napoleonic Bonapartism and progressive demise typify Stalinist consolidation and Soviet progressive demise. All of it is the modern outworking of Daniel 11’s king of the south line, from Ptolemy’s Raphia failure and temple arrogance, through Uzziah’s identical sin and slow end, to France in 1798 and its atheistic heir (Lenin–Stalin era) that could not strengthen itself by its victories.

Den franska revolutionen (två steg) är en förebild för den ryska revolutionen (februari och oktober/bolsjevikisk). Den napoleonska bonapartismen och det gradvisa förfallet är en förebild för den stalinistiska konsolideringen och Sovjetunionens fortskridande upplösning. Allt detta är den moderna utvecklingen av linjen om kungen i söder i Daniel 11, från Ptolemaios misslyckande vid Rafia och tempelarrogans, genom Ussias identiska synd och långsamma slut, till Frankrike år 1798 och dess ateistiska arvinge (Lenin–Stalin-eran), som inte kunde stärka sig genom sina segrar.

Lenin, the radical founder or seizer of power (parallel to the Jacobin/Bolshevik ascent; the “push” phase post-1917, is akin to Napoleon’s early Consulate after Brumaire). Stalin was the Bonapartist consolidator (Soviet empire builder, purges, WWII victory, Cold War peak; heart lifted up in atheism, but unable to fully “strengthen” the victory long-term—overextension begins).

Lenin, den radikale grundaren eller maktövertagaren (parallellt med jakobinernas/bolsjevikernas uppstigande; ”stöt”-fasen efter 1917, är besläktad med Napoleons tidiga konsulat efter Brumaire). Stalin var den bonapartistiske konsolidatorn (den sovjetiske imperiebyggaren, utrensningarna, segern i andra världskriget, kulmen av det kalla kriget; hjärtat upphöjt i ateism, men oförmögen att på lång sikt fullt ut ”stärka” segern—överspänningen börjar).

Khrushchev was the post-peak “thaw” leader (1953–1964): denounces Stalin (Secret Speech 1956), exposes some corruption, attempts limited reforms, but fails to resolve systemic contradictions. This parallels a “Thermidorian” or early-decline phase—loosening terror while the core atheist structure remains, yet prestige erodes (e.g., Cuban Missile Crisis humiliation 1962 mirrors minor Napoleonic setbacks before the big ones).

Chrusjtjov var ledaren för den efterkulminerande ”töväders”-perioden (1953–1964): han fördömer Stalin (det hemliga talet 1956), avslöjar viss korruption, försöker genomföra begränsade reformer, men misslyckas med att lösa de systemiska motsägelserna. Detta motsvarar en ”thermidoriansk” eller tidig nedgångsfas—terrorn lättas medan den ateistiska kärnstrukturen består, men prestigen urholkas (t.ex. speglar förödmjukelsen i Kubakrisen 1962 mindre napoleonska bakslag före de stora).

Gorbachev was the desperate reformer (1985–1991) with perestroika (restructuring) and glasnost (openness) as last-ditch efforts to “save” the system, but they accelerate collapse—loss of the Eastern Bloc (1989 Berlin Wall), internal revolts. This is the clearest “progressive ending” marker: like unto Napoleon’s late attempts at adjustment before the 1814 invasion, or Ptolemy/Uzziah’s lingering decline after temple-pride. Gorbachev’s 1989 concordat/meeting with Pope John Paul II (king of the north) symbolizes the spiritual defeat—the southern king’s atheism yielding to papal resurgence.

Gorbatjov var den desperata reformatorn (1985–1991) med perestrojka (omstrukturering) och glasnost (öppenhet) som sista förtvivlade försök att ”rädda” systemet, men dessa påskyndar sammanbrottet — förlusten av östblocket (Berlinmuren 1989), inre uppror. Detta är den tydligaste markören för ett ”progressivt slut”: likt Napoleons sena försök till anpassning före invasionen 1814, eller Ptolemaios/Ussias utdragna nedgång efter tempelstolthet. Gorbatjovs konkordat/möte 1989 med påven Johannes Paulus II (kungen i norr) symboliserar det andliga nederlaget — den sydlige kungens ateism som viker för påvlig återkomst.

Yeltsin was the final dissolution figure (1991 onward) who led to the August 1991 coup resistance, becomes president of Russia, oversees USSR breakup (December 1991), shock therapy privatization, capitalist restoration. He embodies the chaotic end and partial “restoration” of prerevolutionary elements (oligarchic capitalism, like Bourbon’s return post-Napoleon). The southern king’s palace is swept away, fulfilling Daniel 11:40’s whirlwind conquest by the north (Papacy via US alliance).

Jeltsin var den slutliga upplösningsgestalten (från och med 1991) som ledde motståndet mot augustikuppen 1991, blir Rysslands president, övervakar Sovjetunionens upplösning (december 1991), chockterapins privatisering och den kapitalistiska restaurationen. Han förkroppsligar det kaotiska slutet och den partiella ”restaurationen” av förrevolutionära element (oligarkisk kapitalism, likt bourbonernas återkomst efter Napoleon). Den sydlige kungens palats sopas bort och uppfyller därmed Daniel 11:40:s virvelvindsartade erövring genom norr (påvedömet via alliansen med USA).

The typology emphasizes lingering, step-by-step judgment rather than instant fall, just as Ptolemy IV’s Raphia victory led to pride, temple intrusion, divine striking, and slow decay; Uzziah’s leprosy isolation until death; Napoleon’s phased losses (Russia, Leipzig, Paris, Elba, Waterloo). The Soviet line identifies the peak strength under Stalin, the progressive hollowing during Khrushchev’s thaw that exposes the cracks in the system. Then the Brezhnev-era stagnation and then Gorbachev’s reforms become accelerants; Yeltsin’s era completes the sweep (USSR dissolved, atheism’s governmental form ends). The “heart lifted up” manifests across the line (atheistic defiance), but none “makes the most of victory.”

Typologin betonar ett kvarstående, steg-för-steg-förlopp av dom snarare än ett omedelbart fall, alldeles som Ptolemaios IV:s seger vid Rafia ledde till högmod, intrång i templet, gudomligt slag och långsam förtvining; Ussias spetälska isolering till döds; Napoleons successiva förluster (Ryssland, Leipzig, Paris, Elba, Waterloo). Den sovjetiska linjen identifierar kulmen av styrka under Stalin, det gradvisa urholkandet under Chrusjtjovs töväder, vilket blottlägger sprickorna i systemet. Därefter blir stagnationen under Brezjneveran och sedan Gorbatjovs reformer påskyndande faktorer; Jeltsins era fullbordar svepningen (Sovjetunionen upplöses, ateismens statliga form upphör). Det ”upplyfta hjärtat” manifesterar sig genom hela linjen (ateistiskt trots), men ingen ”gör det mesta av segern”.

The end of the southern kings are progressive, Satan’s demise began at the cross, and he is ultimately sent into exile for 1,000 years and then he dies.

Slutet för de sydliga kungarna är fortskridande; Satans undergång började vid korset, och till slut förs han i landsflykt i 1 000 år, och därefter dör han.

> And I saw an angel come down from heaven, having the key of the bottomless pit and a great chain in his hand. And he laid hold on the dragon, that old serpent, which is the Devil, and Satan, and bound him a thousand years, And cast him into the bottomless pit, and shut him up, and set a seal upon him, that he should deceive the nations no more, till the thousand years should be fulfilled: and after that he must be loosed a little season.

> Och jag såg en ängel komma ner från himlen med nyckeln till avgrunden och en stor kedja i sin hand. Och han grep draken, den gamle ormen, som är Djävulen och Satan, och band honom för tusen år, och kastade honom i avgrunden och stängde honom inne och satte ett sigill på honom, för att han inte längre skulle förleda folken, förrän de tusen åren hade fullbordats; och därefter måste han släppas lös för en kort tid.

> And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. But the rest of the dead lived not again until the thousand years were finished.

> Och jag såg troner, och de satte sig på dem, och dom gavs åt dem. Och jag såg deras själar som hade blivit halshuggna för Jesu vittnesbörds skull och för Guds ords skull, och som inte hade tillbett vilddjuret eller dess bild och inte heller tagit emot dess märke på sina pannor eller på sina händer; och de levde och regerade med Kristus i tusen år. Men de övriga av de döda blev inte levande igen förrän de tusen åren hade fullbordats.

> This is the first resurrection. Blessed and holy is he that hath part in the first resurrection: on such the second death hath no power, but they shall be priests of God and of Christ, and shall reign with him a thousand years.

> Detta är den första uppståndelsen. Salig och helig är den som har del i den första uppståndelsen: över dessa har den andra döden ingen makt, utan de skall vara Guds och Kristi präster och skall regera med honom i tusen år.

> And when the thousand years are expired, Satan shall be loosed out of his prison, And shall go out to deceive the nations which are in the four quarters of the earth, Gog and Magog, to gather them together to battle: the number of whom is as the sand of the sea. And they went up on the breadth of the earth, and compassed the camp of the saints about, and the beloved city: and fire came down from God out of heaven, and devoured them. And the devil that deceived them was cast into the lake of fire and brimstone, where the beast and the false prophet are, and shall be tormented day and night for ever and ever. Revelation 20:1–10.

> Och när de tusen åren hade nått sitt slut, skall Satan bli lössläppt ur sitt fängelse, och han skall gå ut för att förleda folken som bor vid jordens fyra hörn, Gog och Magog, för att samla dem till strid; deras antal är som havets sand. Och de drog upp över jordens vida rymd och omringade de heligas läger och den älskade staden. Men eld kom ner från Gud från himlen och förtärde dem. Och djävulen som hade förlett dem kastades i sjön av eld och svavel, där också vilddjuret och den falske profeten är, och de skall plågas dag och natt i evigheters evighet. Uppenbarelseboken 20:1–10.

We will continue our considerations of the southern king in Daniel eleven, verses eleven through fifteen in the next article.

Vi kommer att fortsätta våra betraktelser över den södra kungen i Daniel elva, vers elva till och med femton, i nästa artikel.

The Time of the End magazine was published in 1996 and it represents the prophecy from the book of Daniel that was unsealed in 1989. Recently the magazine was read by ChatGPT and asked to evaluate the role of Ukraine in the history of verse forty represented in the magazine. The following is the breakdown of the magazine that has been in the public record for thirty years. The first passage from the writings of Ellen White in the magazine is Testimonies, volume 9, 11.

Tidskriften Ändens tid utgavs 1996 och den representerar profetian i Daniels bok som förseglades upp 1989. Nyligen lästes tidskriften av ChatGPT, och den ombads att bedöma Ukrainas roll i historien om vers fyrtio såsom den framställs i tidskriften. Följande är en genomgång av tidskriften, som har varit offentligt tillgänglig i trettio år. Det första stycket ur Ellen Whites skrifter i tidskriften är Testimonies, band 9, s. 11.

## Overview: Ukraine in the Prophetic Framework

Översikt: Ukraina i den profetiska ramen

Within the magazine’s prophetic outline of Daniel 11:40–45, Ukraine is discussed in connection with the collapse of the Soviet Union and the struggle between the Papacy (king of the north) and atheistic communism (king of the south). Ukraine is presented as a key religious and geopolitical battleground during the closing stages of the proxy wars, particularly in relation to the Ukrainian Catholic Church and its legalization after decades of suppression under Soviet rule.

Inom tidskriftens profetiska framställning av Daniel 11:40–45 behandlas Ukraina i samband med Sovjetunionens sammanbrott och kampen mellan påvedömet (kungen i norr) och den ateistiska kommunismen (kungen i söder). Ukraina framställs som en viktig religiös och geopolitisk stridsplats under proxykrigens avslutande skeden, särskilt i relation till den ukrainska katolska kyrkan och dess legalisering efter årtionden av undertryckande under sovjetiskt styre.

The magazine presents Ukraine as part of the broader prophetic fulfillment of Daniel 11:40, describing the sweeping away of the king of the south through a Vatican–United States alliance. Ukraine is shown as evidence of the weakening of Soviet atheism and the resurgence of Catholic influence in Eastern Europe.

Tidskriften framställer Ukraina som en del av den vidare profetiska uppfyllelsen av Daniel 11:40 och beskriver hur kungen i Södern sopas bort genom en allians mellan Vatikanen och Förenta staterna. Ukraina framställs som ett bevis på den sovjetiska ateismens försvagning och den katolska inflytandets återuppståndelse i Östeuropa.

## Ukraine in the War Between the King of the North and South

Ukraina i kriget mellan kungen i norr och kungen i söder

The magazine teaches that the king of the south is atheism, embodied first by France (1798) and later by Soviet Russia. The king of the north is the papacy and Daniel 11:40 describes a spiritual war beginning in 1798 and culminating in the collapse of the Soviet Union in 1989. Ukraine appears within this context as part of the Soviet bloc that is swept away in fulfillment of Daniel 11:40. The publication presents the collapse of the Soviet Union as the first step in the healing of the Papacy’s deadly wound (Revelation 13).

Tidskriften lär att kungen i söder är ateismen, först förkroppsligad av Frankrike (1798) och senare av Sovjetryssland. Kungen i norr är påvedömet, och Daniel 11:40 beskriver ett andligt krig som börjar år 1798 och kulminerar i Sovjetunionens sammanbrott 1989. Ukraina framträder i detta sammanhang som en del av sovjetblocket som sveps bort till uppfyllelse av Daniel 11:40. Publikationen framställer Sovjetunionens sammanbrott som det första steget i läkandet av påvedömets dödliga sår (Uppenbarelseboken 13).

## Suppression of the Ukrainian Catholic Church (Quoted Sources)

Undertryckandet av den ukrainska katolska kyrkan (citerade källor)

The magazine includes secular documentation of Catholic persecution under Soviet rule.

Tidskriften innehåller sekulär dokumentation av katolsk förföljelse under sovjetiskt styre.

From Time Magazine, December 4, 1989:

Ur Time Magazine, 4 december 1989:

> “After World War II, fierce but generally less bloody persecution spread into the Ukraine and the new Soviet bloc, affecting millions of Roman Catholics and Protestants as well as Orthodox.”

> ”Efter andra världskriget spred sig en hård men i allmänhet mindre blodig förföljelse till Ukraina och det nya sovjetblocket och drabbade miljontals romerska katoliker och protestanter såväl som ortodoxa.”

Ukraine is identified as a major area where Catholicism was suppressed under communism.

Ukraina anges som ett viktigt område där katolicismen undertrycktes under kommunismen.

## Legalization of the Ukrainian Catholic Church

Legaliseringen av den ukrainska katolska kyrkan

A major focus of the Ukraine discussion is the legalization of the long-banned Ukrainian Catholic Church.

Ett huvudsakligt fokus i diskussionen om Ukraina är legaliseringen av den länge förbjudna ukrainska katolska kyrkan.

From Life Magazine, December 1989:

Ur tidskriften Life, december 1989:

> “Three new Catholic bishops have recently been named in Czechoslovakia. And this month Gorbachev meets Pope John Paul II during a visit to Italy—the first face-to-face encounter between leaders of the Kremlin and the Vatican. The sessions may lead to legalization of the long-banned Ukrainian Catholic Church in the U.S.S.R.”

> ”Tre nya katolska biskopar har nyligen utnämnts i Tjeckoslovakien. Och denna månad möter Gorbatjov påven Johannes Paulus II under ett besök i Italien — det första personliga mötet mellan ledarna för Kreml och Vatikanen. Samtalen kan leda till legalisering av den sedan länge förbjudna ukrainska katolska kyrkan i Sovjetunionen.”

From U.S. News & World Report, December 11, 1989:

Ur U.S. News & World Report, 11 december 1989:

> “The revival of religious freedom is expected to include lifting of an official ban on the five-million-member Ukraine Catholic Church, which has survived underground since 1946 when Stalin ordered it absorbed into the Russian Orthodox Church. Winning legalization for the Ukrainian Church has been a primary aim of the pope’s.”

> ”Återupprättandet av religionsfriheten väntas innefatta hävandet av ett officiellt förbud mot den fem miljoner medlemmar stora ukrainska katolska kyrkan, som har överlevt i det fördolda sedan 1946, då Stalin befallde att den skulle uppgå i den rysk-ortodoxa kyrkan. Att vinna legalisering för den ukrainska kyrkan har varit ett av påvens främsta mål.”

The magazine presents this as evidence of the weakening of atheistic control, the restoration of Catholic power. It is identified as a direct outcome of Vatican diplomatic pressure and a milestone in Daniel 11:40’s fulfillment is set forth as the Ukraine as a visible example of the Papacy regaining influence in former communist territory.

Tidskriften framställer detta som bevis på den ateistiska kontrollens försvagning och på den katolska maktens återupprättelse. Det identifieras som ett direkt resultat av Vatikanens diplomatiska påtryckningar, och en milstolpe i uppfyllelsen av Daniel 11:40 framställs som att Ukraina utgör ett synligt exempel på påvedömets återvunna inflytande i tidigare kommunistiskt territorium.

## Ukraine as Evidence of the Papacy’s Advance

Ukraina som bevis på påvedömets framryckning

The collapse of communism not merely as political change but as a spiritual defeat of atheism, a geopolitical advance of the Papacy and the beginning of the Papacy’s return to world dominance. The Ukraine becomes a case study in the dismantling of Soviet religious suppression and a strategic victory of Rome in Eastern Europe. It represents the visible shift from enforced atheism to restored Catholic authority and the legalization of the Ukrainian Catholic Church is treated as prophetic confirmation that the king of the north was sweeping away the king of the south “like a whirlwind.”

Kommunismens sammanbrott inte enbart som en politisk förändring utan som ett andligt nederlag för ateismen, ett geopolitiskt framsteg för påvedömet och början på påvedömets återkomst till världsherravälde. Ukraina blir en fallstudie i avvecklingen av Sovjetunionens religiösa förtryck och en strategisk seger för Rom i Östeuropa. Det representerar den synliga övergången från påtvingad ateism till återupprättad katolsk auktoritet, och legaliseringen av den ukrainska katolska kyrkan behandlas som en profetisk bekräftelse på att kungen i norr svepte bort kungen i söder ”som en virvelvind”.

## Ukraine and the Broader Prophetic Sequence

Ukraina och den vidare profetiska följden

- 1798 – Papacy receives deadly wound.

  1798 – Påvedömet får ett dödligt sår.

- 1917 – Atheism relocates to Russia (Bolshevik Revolution).

  1917 – Ateismen flyttar till Ryssland (Bolsjevikrevolutionen).

- 1989 – Soviet Union collapses.

  1989 – Sovjetunionen kollapsar.

- Ukraine – Catholic Church legalized.

  Ukraina – den katolska kyrkan legaliserad.

- Papacy regains geopolitical influence.

  Påvedömet återfår geopolitiskt inflytande.

- United States eventually comes under Papal influence (Daniel 11:41).

  Förenta staterna kommer till slut under påvligt inflytande (Daniel 11:41).

- Entire world follows (Daniel 11:42–43).

  Hela världen följer (Daniel 11:42–43).

Ukraine fits into stages 3–4 as part of the transition between Soviet atheism and restored Papal influence.

Ukraina hör hemma i steg 3–4 som en del av övergången mellan sovjetisk ateism och återupprättat påvligt inflytande.

## Sources Referenced in Ukraine Discussion

Källor som hänvisas till i diskussionen om Ukraina

- Jeff Pippenger (primary theological framework)

  Jeff Pippenger (primärt teologiskt ramverk)

Spirit of Prophecy

Profetians ande

- The Great Controversy

  Den stora striden

- Selected Messages

  Utvalda budskap

- Testimonies for the Church

  Vittnesbörd för församlingen

Secular Press

Sekulär press

- Time Magazine

  Time Magazine

- Life Magazine

  Life Magazine

- U.S. News & World Report

  U.S. News & World Report

Ukraine is mentioned in connection with:

Ukraina nämns i samband med:

- Post-World War II Catholic persecution

  Katolsk förföljelse efter andra världskriget

- Underground survival of the Ukrainian Catholic Church

  Den ukrainska katolska kyrkans underjordiska överlevnad

- Gorbachev–Vatican diplomacy

  Gorbatjov–Vatikanens diplomati

- Legal restoration of Catholic hierarchy

  Laglig återupprättelse av den katolska hierarkin

## Summary of Ukraine’s Role in the Newsletter

Sammanfattning av Ukrainas roll i nyhetsbrevet

The Ukraine was a stronghold of suppressed Catholicism under Soviet atheism. The legalization of the Ukrainian Catholic Church signaled the weakening of the king of the south. The Vatican’s influence in the Ukraine demonstrated the Papacy’s resurgence and the Ukraine’s religious shift served as tangible evidence that Daniel 11:40 was being fulfilled. The events surrounding Ukraine formed part of the first step in the healing of the Papacy’s deadly wound. The Ukraine is therefore presented not as an isolated political event, but as a prophetic marker within the final movements of Daniel 11.

Ukraina var ett fäste för undertryckt katolicism under sovjetisk ateism. Legaliserandet av den ukrainska katolska kyrkan signalerade försvagningen av kungen i söder. Vatikanens inflytande i Ukraina visade på påvedömets återuppkomst, och Ukrainas religiösa skifte tjänade som påtagligt bevis för att Daniel 11:40 höll på att uppfyllas. Händelserna kring Ukraina utgjorde en del av det första steget i läkandet av påvedömets dödliga sår. Ukraina framställs därför inte som en isolerad politisk händelse, utan som en profetisk markör inom de sista rörelserna i Daniel 11.

Back to Articles