Article

# The Book of Daniel - Number Forty

Daniels bok – Nummer fyrtio

Paul

Paulus

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one, when overlaid with Daniel chapter four, represents the history of the first and second angels, from 1798 to 1844. In that history the book of Daniel was unsealed, and the portion that was unsealed was chapters seven, eight and nine. “Line upon line” chapters one, four and then seven through nine, illustrate the history of the Millerite movement of the first angel.

Daniels första kapitel, när det läggs ovanpå Daniels fjärde kapitel, framställer den första och andra ängelns historia från 1798 till 1844. I den historien blev Daniels bok öppnad, och den del som öppnades var kapitel sju, åtta och nio. ”Rad på rad” illustrerar kapitel ett, fyra och därefter sju till nio historien om den milleritiska rörelsen under den första ängeln.

In that history (1798 to 1844), the foundational truths of Adventism were established, and those truths were ultimately represented upon the 1843 pioneer chart. Nebuchadnezzar’s image of Daniel chapter two, is on the chart. The visions of Daniel seven and eight are on the chart. “The daily” of chapter eight is represented, as is the “seven times” of Leviticus twenty-six. The three Woes of Islam, as represented in Revelation chapter nine, are there. God forewarned repeatedly that those foundational truths would be attacked.

Under denna historia (1798 till 1844) fastställdes adventismens grundläggande sanningar, och dessa sanningar kom slutligen att framställas på pionjärkartan från 1843. Nebukadnessars bild i Daniels andra kapitel finns på kartan. Synerna i Daniel sju och åtta finns på kartan. ”Det dagliga” i kapitel åtta framställs där, liksom de ”sju tiderna” i Tredje Mosebok tjugosex. Islams tre verop, såsom de framställs i Uppenbarelseboken kapitel nio, finns där. Gud förvarnade upprepade gånger om att dessa grundläggande sanningar skulle angripas.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> ”Må de som står som Guds väktare på Sions murar vara män som kan se farorna före folket, — män som kan skilja mellan sanning och villfarelse, rättfärdighet och orättfärdighet.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> ”Varningen har kommit: Ingenting får tillåtas komma in som skulle rubba den tros grundval på vilken vi har byggt ända sedan budskapet kom åren 1842, 1843 och 1844. Jag var i detta budskap, och sedan dess har jag stått inför världen, trogen det ljus som Gud har gett oss. Vi har ingen avsikt att flytta våra fötter från den plattform på vilken de sattes, medan vi dag efter dag sökte Herren i innerlig bön och sökte efter ljus. Tror ni att jag skulle kunna överge det ljus som Gud har gett mig? Det skall vara såsom Evighetens Klippa. Det har väglett mig ända sedan det gavs.” Review and Herald, 14 april 1903.

The work of the dirt brush man, that is to be accomplished with the participation of God’s last day people, is also represented by Isaiah, when he identifies the last day people and the work they are called to do, for the foundations were destined to be buried with error before the last days arrived.

Smutsborstmannens verk, som skall fullbordas med Guds folk i de sista dagarnas medverkan, framställs också av Jesaja, när han identifierar de sista dagarnas folk och det verk de är kallade att utföra; ty grundvalarna var bestämda att bli begravda under villfarelse innan de sista dagarna kom.

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> De dina skall bygga upp de gamla ödeplatserna; du skall åter upprätta grundvalarna från många släktled, och du skall kallas den som murar igen rämnan, den som återställer stigarna så att man kan bo där. Jesaja 58:12.

The “old waste places,” refers to the doctrinal truths associated with the two desolating powers of paganism and papalism. The two desolating powers of paganism being followed by papalism is what William Miller used for his framework of every prophecy he presented.

De ”uråldriga ödeläggelserna” syftar på de läromässiga sanningar som är förknippade med de två förödande makterna hedendomen och påvedömet. Att de två förödande makterna, hedendomen följd av påvedömet, avlöser varandra var det ramverk William Miller använde för varje profetia han lade fram.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> Och de skall bygga upp de gamla ödemarkerna, de skall åter resa upp de forna förödelserna, och de skall återställa de ödelagda städerna, de förödelser som har bestått genom många släktled. Jesaja 61:4.

The structure of prophecy that is represented as the framework, is the history and relationship of those two powers. To restore “the paths to dwell in,” is the restoration of Miller’s framework, that was represented in his dream by the work of the dirt brush man. Isaiah used the illustration of the history of Ezra and those who returned from Babylon and repaired Jerusalem, to identify the restoration of the former desolations.

Profetians struktur, som framställs såsom byggnadsstommen, är dessa två makters historia och inbördes förhållande. Att återställa ”stigarna att bo på” är återupprättandet av Millers byggnadsstomme, vilket i hans dröm representerades genom mannen med jordborsten. Jesaja använde skildringen av Esras historia och dem som återvände från Babylon och återuppbyggde Jerusalem för att identifiera återställandet av de forna ödeläggelserna.

> Since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face, as it is this day. And now for a little space grace hath been showed from the Lord our God, to leave us a remnant to escape, and to give us a nail in his holy place, that our God may lighten our eyes, and give us a little reviving in our bondage. For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:7–9.

> Alltsedan våra fäders dagar har vi ända till denna dag levt i stor skuld; och för våra missgärningars skull har vi, våra kungar och våra präster, blivit givna i ländernas kungars hand, åt svärdet, åt fångenskapen, åt plundring och åt ansiktets skam, såsom det är i dag. Men nu har för en kort stund nåd blivit oss bevisad från Herren, vår Gud, så att han har lämnat kvar åt oss en undkommen rest och gett oss ett fäste i sin heliga plats, för att vår Gud må upplysa våra ögon och ge oss en liten vederkvickelse i vår träldom. Ty vi var trälar; men vår Gud har inte övergivit oss i vår träldom, utan har låtit barmhärtighet komma oss till del inför Persiens kungar, för att ge oss nytt liv, för att återupprätta vår Guds hus och återställa dess ruiner, och för att ge oss en mur i Juda och i Jerusalem. Esra 9:7–9.

Ezra and those who repaired Jerusalem, represent the “remnant” who are the restorers of the paths to dwell in, and they are those who are accomplishing the work in the context of the Leviticus twenty-six prayer, which Ezra references that “since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face.” The “day” he is referring to is the “day” that the “remnant” of the last days restore the paths to dwell in.

Esra och de som återuppbyggde Jerusalem representerar ”kvarlevan”, som är dem som återställer stigarna så att man kan bo där, och de är dem som utför verket i sammanhanget av bönen i tredje Mosebok tjugosex, vilken Esra åberopar: ”alltifrån våra fäders dagar har vi ända till denna dag gjort oss skyldiga till stor skuld; och för våra missgärningars skull har vi, våra kungar och våra präster, blivit givna i ländernas kungars hand, åt svärdet, åt fångenskapen och åt plundring och ansiktets förvirring.” Den ”dag” han syftar på är den ”dag” då ”kvarlevan” i de sista dagarna återställer stigarna så att man kan bo där.

Ezra’s remnant are the two witnesses who are resurrected at the end of three and a half days, and fulfill the Leviticus twenty-six prayer as illustrated by Daniel in chapter nine. When Ezra and his coworkers returned from exile and rebuilt Jerusalem, they typified the work of restoring Miller’s jewels, which is the work of restoring the foundational truths of Miller. For this reason, understanding the framework of Miller’s work is essential.

Esras kvarleva är de två vittnena som uppväcks vid slutet av tre och en halv dag och uppfyller bönen i Tredje Moseboken tjugosex, sådan den åskådliggörs av Daniel i kapitel nio. När Esra och hans medarbetare återvände från exilen och återuppbyggde Jerusalem, var de en förebild för arbetet med att återställa Millers juveler, vilket är arbetet med att återupprätta Millers grundläggande sanningar. Av denna anledning är det väsentligt att förstå ramen för Millers verk.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 596.

> ”Apostlarna byggde på en säker grund, på själva Evighetens Klippa. Till denna grund förde de de stenar som de högg ut ur världen. Byggmästarna arbetade inte utan hinder. Deras verk försvårades i högsta grad av motståndet från Kristi fiender. De måste kämpa mot den trångsynthet, de fördomar och det hat hos dem som byggde på en falsk grund. Många som verkade som byggare på församlingen kunde liknas vid murbyggarna på Nehemjas tid, om vilka det står skrivet: ’De som byggde på muren och de som bar bördor, och de som lastade, arbetade var och en med den ena handen på verket och höll med den andra handen ett vapen.’ Nehemja 4:17.” Apostlagärningarna, 596.

In both passages of Isaiah, the work is to raise up the foundations and desolations of many generations. Isaiah is identifying a spiritual work that was illustrated by the literal work. The foundations were to be guarded, but instead they were eventually totally covered up by a false foundation of counterfeit jewels. Those who Isaiah identifies are restoring the foundational truths of the Millerites, not literal bricks and stones. The symbol of those truths is Miller’s framework of the two desolating powers which trampled down the sanctuary and the host for “seven times.”

I båda avsnitten i Jesaja gäller verket att upprätta grundvalarna och ödeläggelserna från många generationer. Jesaja identifierar ett andligt verk som illustrerades genom det bokstavliga verket. Grundvalarna skulle bevaras, men i stället blev de till sist helt övertäckta av en falsk grund av förfalskade ädelstenar. Dem som Jesaja identifierar återställer milleriternas grundläggande sanningar, inte bokstavliga tegelstenar och stenar. Symbolen för dessa sanningar är Millers ramverk om de två förödande makterna som trampade ned helgedomen och hären under ”sju tider”.

That work of restoration is represented as raising up “the foundations” and “desolations of many generations,” and represents the prophetic work of restoring the foundational truths through the methodology that brings prophetic line upon prophetic line, from here a little and there a little. The work of reestablishing the foundations and desolations is the work of presenting and defending the original truths represented upon the 1843 and 1850 pioneer charts, which are the two tables of Habakkuk chapter two. And the work is accomplished with the latter rain methodology of “line upon line”. It is the work of returning to Jeremiah’s old paths in the controversy of those who wish to uphold a counterfeit foundation, as represented by the false jewels of Miller’s dream.

Detta återupprättelsens verk framställs som att åter uppresa ”grundvalarna” och ”många släktleds ödeläggelser”, och det representerar det profetiska arbetet att återställa de grundläggande sanningarna genom den metodik som för profetisk rad på profetisk rad, här litet och där litet. Arbetet med att återupprätta grundvalarna och ödeläggelserna är arbetet med att framlägga och försvara de ursprungliga sanningar som framställs på pionjärkartorna från 1843 och 1850, vilka är de två tavlorna i Habackuk kapitel två. Och arbetet fullbordas genom den sena regnens metodik av ”rad på rad”. Det är arbetet att återvända till Jeremias gamla stigar i striden mot dem som önskar upprätthålla en förfalskad grundval, såsom den framställs genom de falska juvelerna i Millers dröm.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> ”Fienden söker avleda våra bröders och systrars sinnen från verket att bereda ett folk att bestå i dessa sista dagar. Hans sofismer är avsedda att leda sinnena bort från stundens faror och plikter. De skattar för intet det ljus som Kristus kom från himlen för att ge åt Johannes för sitt folk. De lär att de händelser som nu ligger omedelbart framför oss inte är av tillräcklig betydelse för att ägnas särskild uppmärksamhet. De gör sanningen av himmelskt ursprung om intet och berövar Guds folk deras tidigare erfarenhet och ger dem i stället en falsk vetenskap.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> ”Så säger Herren: Stå vid vägarna och se, och fråga efter de gamla stigarna, var den goda vägen är, och vandra på den.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> ”Låt ingen försöka rycka bort grunderna för vår tro — de grunder som lades i början av vårt verk genom bönefullt studium av Ordet och genom uppenbarelse. På dessa grunder har vi byggt under de senaste femtio åren. Människor må inbilla sig att de har funnit en ny väg och att de kan lägga en starkare grund än den som har lagts. Men detta är ett stort bedrägeri. Ty någon annan grund kan ingen lägga än den som har lagts.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> ”Förr har många företagit sig att bygga en ny tro, att upprätta nya principer. Men hur länge stod deras byggnad kvar? Den föll snart, ty den var inte grundad på Klippan.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> ”Måste inte de första lärjungarna konfronteras med människors påståenden? Måste de inte lyssna till falska teorier och sedan, när de hade gjort allt, stå fasta och säga: ’Ingen kan lägga en annan grund än den som är lagd’? 1 Korinthierbrevet 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> ”Så skall vi hålla fast vid början av vår tillförsikt orubbligt intill änden. Ord med kraft har blivit sända av Gud och av Kristus till detta folk och fört dem ut ur världen, punkt för punkt, in i det klara ljuset av den närvarande sanningen. Med läppar rörda av helig eld har Guds tjänare förkunnat budskapet. Det gudomliga tilltalet har satt sitt sigill på äktheten hos den förkunnade sanningen.” Testimonies, band 8, 296, 297.

The “work of preparing a people to stand in the last days,” is the work associated with the two prophecies of Ezekiel in chapter thirty-seven. A message is delivered by Isaiah’s voice in the wilderness, and the first message of Ezekiel brings those that have been dead in the street of the city of Sodom and Egypt for three-and-a-half days together. They then recognize they have been in Matthew’s tarrying time of the parable of the ten virgins. They then hear the call given to Jeremiah to separate the precious from the vile if they wish to return. They also recognize that Daniel’s prayer in chapter nine as present truth. Therefore if and when they choose to return by accepting and accomplishing the conditions of the gospel, then they receive Ezekiel’s second message and stand upon their feet a mighty army.

”Verket att bereda ett folk att bestå i de sista dagarna” är det verk som är förbundet med de två profetiorna i Hesekiel, kapitel trettiosju. Ett budskap frambärs genom Jesajas röst i öknen, och Hesekiels första budskap för samman dem som har varit döda på gatan i staden Sodom och Egypten i tre och en halv dag. De inser då att de har befunnit sig i Matteus dröjsmålstid i liknelsen om de tio jungfrurna. De hör därefter den kallelse som gavs åt Jeremia att skilja det dyrbara från det usla, om de önskar vända tillbaka. De inser också att Daniels bön i kapitel nio är sanning för denna tid. Därför, om och när de väljer att vända tillbaka genom att anta och uppfylla evangeliets villkor, då tar de emot Hesekiels andra budskap och står upp på sina fötter, en mycket stor här.

The “work of preparing a people to stand in the latter days” is accomplished through the latter rain methodology of “line upon line.” That work involves a work of restoring the Millerite truths that are represented on the 1843 and 1850 pioneer charts. Those two charts are Habakkuk’s two tables and they are to be laid upon one another (line upon line), and in so doing the two charts represent the foundational truths that are to be restored in the last days by the dirt brush man.

”Verket att bereda ett folk att bestå i de yttersta dagarna” fullbordas genom den sena regnens metodik av ”rad på rad”. Detta verk innefattar ett verk av återupprättande av de milleritiska sanningar som återges på pionjärdiagrammen från 1843 och 1850. Dessa två diagram är Habackuks två tavlor, och de skall läggas det ena ovanpå det andra (rad på rad), och därigenom representerar de två diagrammen de grundläggande sanningar som skall återupprättas i de sista dagarna av mannen med smutsborsten.

When brought together, line upon line, they identify the mistake in the 1843 chart, which was thereafter corrected upon the 1850 chart. When considered as one table (line upon line) they then represent both the experience of God’s people and the hidden history of the seven thunders, for together they illustrate the first disappointment, the tarrying time, the Midnight Cry, and October 22, 1844, and the great disappointment.

När de sammanförs, rad på rad, identifierar de misstaget i 1843 års tavla, vilket därefter rättades på 1850 års tavla. När de betraktas som en enda tavla (rad på rad) återger de då både Guds folks erfarenhet och de sju tordönens dolda historia, ty tillsammans framställer de den första besvikelsen, dröjsmålstiden, midnattsropet och den 22 oktober 1844 samt den stora besvikelsen.

It is the first disappointment, Midnight Cry and great disappointment that is the hidden history of the seven thunders. It is the structure of truth, for truth is based upon the first and last letter of the Hebrew word “truth” being the same as is the first and last disappointment of that history. The middle and thirteenth letter is a symbol of rebellion as represented by those who reject the message of the Midnight Cry. The two charts when brought together provide two witnesses to the prophetic truths of the Millerites that are to be restored by the dirt brush man, but they also identify the experience that typifies the experience of the one hundred and forty-four thousand.

Det är den första besvikelsen, midnattsropet och den stora besvikelsen som utgör de sju tordönens fördolda historia. Det är sanningens struktur, ty sanningen grundar sig på att den första och sista bokstaven i det hebreiska ordet ”sanning” är desamma som den första och sista besvikelsen i denna historia. Den mellersta och trettonde bokstaven är en symbol för uppror, såsom det framställs genom dem som förkastar midnattsropets budskap. De två tavlorna, när de sammanförs, utgör två vittnen om milleriternas profetiska sanningar som skall återupprättas av mannen med smutsborsten, men de identifierar också den erfarenhet som är en förebild för de etthundrafyrtiofyra tusendens erfarenhet.

Those called to be the ensign (the one hundred and forty-four thousand) were confronted with their first disappointment on July 18, 2020, and then in July of 2023, they were then presented with a message from a voice crying in the wilderness. The voice was calling them to return.

De som kallades att vara baneret (de etthundrafyrtiofyra tusen) ställdes inför sin första besvikelse den 18 juli 2020, och därefter, i juli 2023, fick de ta emot ett budskap från en röst som ropar i öknen. Rösten kallade dem att återvända.

It is at this point in the hidden history of the seven thunders that rebellion will be manifested, for the next waymark is when the dirt brush man gathers the jewels and casts them into the casket. They then shine ten times brighter. At that point Miller was awakened. When the virgins (Miller) awake, it is too late. The restoration of the desolations of many generations is a work that the two witnesses must participate in. That work is now being carried out.

Det är vid denna punkt i de sju åskornas dolda historia som upproret kommer att uppenbaras, ty nästa vägmärke är när mannen med smutsborsten samlar juvelerna och kastar dem i kistan. Då lyser de tio gånger klarare. Vid den tidpunkten väcktes Miller. När jungfrurna (Miller) vaknar, är det för sent. Återställelsen av många generationers ödeläggelser är ett verk i vilket de två vittnena måste delta. Det verket utförs nu.

William Miller’s framework of the prophecies represented by the vision of the Ulai River, of Daniel chapters seven, eight and nine was the two desolating powers of paganism and papalism and the framework for Future for America is paganism (the dragon), followed by papalism (the beast) and apostate Protestantism (the false prophet). The key that establishes both frameworks is the writings of the apostle Paul. The apostle Paul was the prophetic voice that connected ancient Israel with spiritual Israel. Before his conversion, Paul’s name was Saul, which means “selected” or “set forth”.

William Millers ramverk för profetiorna, sådana de framställs i synen vid floden Ulai i Daniels sjunde, åttonde och nionde kapitel, var de två ödeläggande makterna hedendomen och påvedömet; och ramverket för Future for America är hedendomen (draken), följd av påvedömet (vilddjuret) och det avfälliga protestantismen (den falske profeten). Nyckeln som fastställer båda dessa ramverk är aposteln Paulus’ skrifter. Aposteln Paulus var den profetiska röst som förband det forntida Israel med det andliga Israel. Före sin omvändelse hette Paulus Saul, vilket betyder ”utvald” eller ”framställd”.

Paul was chosen (selected) to be the apostle to the Gentiles, and he was chosen among other things for his understanding of the Old Testament. Writing the majority of the New Testament, there is no other of the New Testament authors who possessed the understanding of the Old Testament as did Paul. He was chosen to lead out in presenting the gospel to the Gentiles, but he was also chosen to establish the relationship of the prophetic histories of the Old Testament with the prophetic history that followed the time period of the cross. Without Paul’s testimony the prophetic understanding of the Millerites, and that of Future for America would be non-existent. In the very history where literal Israel was divorced as God’s chosen people, Paul was chosen to identify that ancient Israel, though then divorced from God, was the symbol of the prophetic history of spiritual Israel. The necessary prophetic rules for the movements of the first and third angels are based primarily upon the writings of the apostle Paul.

Paulus blev utvald (utkorad) till att vara aposteln för hedningarna, och han blev bland annat utvald för sin förståelse av Gamla testamentet. Då han skrev merparten av Nya testamentet, fanns det ingen annan av Nya testamentets författare som ägde en sådan förståelse av Gamla testamentet som Paulus. Han blev utvald att gå i spetsen för att framlägga evangeliet för hedningarna, men han blev också utvald att fastställa sambandet mellan Gamla testamentets profetiska historier och den profetiska historia som följde efter korsets tidsperiod. Utan Paulus vittnesbörd skulle milleriterna och Future for America helt sakna profetisk förståelse. I just den historia där det bokstavliga Israel skildes från att vara Guds utvalda folk, blev Paulus utvald att visa att det forntida Israel, fastän det då var skilt från Gud, var symbolen för den profetiska historien om det andliga Israel. De nödvändiga profetiska reglerna för den första och den tredje ängelns rörelser grundar sig i huvudsak på aposteln Paulus skrifter.

For this reason, we will consider some of the prophetic principles that are identified by Paul that impacted the message of the Millerites, that was set within the framework of two desolating powers, and in so doing we will also consider how those principles impact upon the framework of three desolating powers.

Av denna anledning skall vi betrakta några av de profetiska principer som Paulus identifierar och som påverkade milleriternas budskap, vilket var inordnat i ramen av två förödande makter, och därigenom skall vi också betrakta hur dessa principer påverkar ramen av tre förödande makter.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:1–10.

> Bröder, jag vill inte att ni skall vara okunniga om att våra fäder alla var under molnet och alla gick genom havet, och alla blev döpta till Mose i molnet och i havet, och alla åt samma andliga mat, och alla drack samma andliga dryck; ty de drack ur den andliga klippa som följde dem, och den klippan var Kristus. Men till de flesta av dem hade Gud inte behag, ty de blev nedgjorda i öknen. Dessa ting blev till förebilder för oss, för att vi inte skall ha begär till det onda, såsom också de hade begär. Bli inte heller avgudadyrkare, såsom några av dem blev, såsom det är skrivet: Folket satte sig ned för att äta och dricka och steg upp för att leka. Låt oss inte heller bedriva otukt, såsom några av dem bedrev otukt, och tjugotre tusen föll på en enda dag. Låt oss inte heller fresta Kristus, såsom också några av dem frestade honom och blev dödade av ormar. Knorra inte heller, såsom också några av dem knorrade och blev förgjorda av fördärvaren. Allt detta hände dem som förebilder, och det skrevs till varning för oss, över vilka tidernas slut har kommit. 1 Korinthierbrevet 10:1–10.

In ten short verses, Paul identifies that the rite of baptism was typified at the Red Sea crossing, that the Rock which followed ancient Israel, was a “spiritual Rock,” and that it was Christ. He identifies that ancient Israel was the example for those living in the last days. This passage is a warning, and the passage is a point of controversy between those who uphold truth and those who oppose truth. Adventist theologians teach that Paul was simply identifying that the histories of ancient Israel were illustrating moral lessons that needed to be understood by those living in the last days, but they insist Paul was not identifying that the histories of literal Israel were actually to be repeated by spiritual Israel. Sister White often uses this passage to confirm exactly what Paul meant.

I tio korta verser visar Paulus att dopets rit förebildades vid övergången genom Röda havet, att Klippan som följde det forntida Israel var en ”andlig Klippa”, och att denna var Kristus. Han visar att det forntida Israel var ett exempel för dem som lever i de sista dagarna. Detta avsnitt är en varning, och avsnittet är en tvistefråga mellan dem som upprätthåller sanningen och dem som motsätter sig sanningen. Adventistiska teologer lär att Paulus helt enkelt visade att det forntida Israels historia illustrerade moraliska lärdomar som behövde förstås av dem som lever i de sista dagarna, men de insisterar på att Paulus inte framhöll att det bokstavliga Israels historia faktiskt skulle upprepas av det andliga Israel. Syster White använder ofta detta avsnitt för att bekräfta exakt vad Paulus menade.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profeterande gäller för oss. ’Men allt detta vederfors dem såsom förebilder, och det blev nedskrivet till varning för oss, till vilka tidernas slut har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11. ’Det uppenbarades för dem att det inte var sig själva utan oss de tjänade med det som nu har förkunnats för er genom dem som har predikat evangeliet för er i den Helige Ande, sänd från himmelen; detta längtar änglarna efter att få blicka in i.’ 1 Petrusbrevet 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanfogat sina skatter för denna sista generation. Alla de stora händelserna och högtidliga skeendena i Gamla testamentets historia har upprepats och upprepar sig i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

The “great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days,” is how Sister White summarizes Paul’s meaning in the verses. In an attempt to undermine Paul’s identification of ancient Israel as symbolically illustrating literal Israel’s history, Satan has foisted two primary attacks against this prophetic principle. The first, that I already mentioned, is the claim that Paul was simply identifying that those histories represented moral lessons. That false teaching is a half-truth, and a half-truth is not truth at all. It is true that the moral lessons that might be derived from the history of ancient Israel, is for the benefit of those living in the last days, but when that is used to deny that those histories are also an illustration of events that will be repeated, it becomes a half-truth, which is designed to deny the truth.

De ”stora händelserna och högtidliga skeendena i Gamla testamentets historia har upprepats och upprepas i församlingen i dessa sista dagar”, så sammanfattar syster White Paulus’ mening i verserna. I ett försök att undergräva Paulus’ identifiering av det forntida Israel såsom en symbolisk illustration av det bokstavliga Israels historia har Satan riktat två huvudsakliga angrepp mot denna profetiska princip. Det första, som jag redan har nämnt, är påståendet att Paulus helt enkelt identifierade dessa historier som framställningar av moraliska lärdomar. Denna falska lära är en halvsanning, och en halvsanning är inte alls någon sanning. Det är sant att de moraliska lärdomar som kan hämtas ur det forntida Israels historia är till gagn för dem som lever i de sista dagarna, men när detta används för att förneka att dessa historier också är en illustration av händelser som kommer att upprepas, blir det en halvsanning, som är avsedd att förneka sanningen.

> “A blessing or a curse is now before the people of God—a blessing if they come out from the world and are separate, and walk in the path of humble obedience; and a curse if they unite with the idolatrous, who trample upon the high claims of heaven. The sins and iniquities of rebellious Israel are recorded and the picture presented before us as a warning that if we imitate their example of transgression and depart from God we shall fall as surely as did they. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’” Testimonies, volume 1, 609.

> ”En välsignelse eller en förbannelse ligger nu framför Guds folk—en välsignelse om de går ut från världen och håller sig avskilda och vandrar på den ödmjuka lydnadens väg; och en förbannelse om de förenar sig med de avgudadyrkare som trampar himlens höga anspråk under fötterna. Det upproriska Israels synder och missgärningar är nedtecknade, och bilden ställs fram inför oss som en varning att om vi efterliknar deras överträdelses exempel och viker av från Gud, skall vi lika visst falla som de gjorde. ’Men allt detta vederfors dem såsom förebilder; och det blev upptecknat till förmaning för oss, till vilka tidernas ände har kommit.’” Testimonies, band 1, 609.

One truth is not to be used to deny another truth, for when it is, it turns the truth of God into a lie.

En sanning får inte användas för att förneka en annan sanning, ty när så sker förvandlar den Guds sanning till en lögn.

> “One saying of the Saviour must not be made to destroy another.” The Great Controversy, 371.

> ”Ett av Frälsarens uttalanden får inte göras till ett medel att omintetgöra ett annat.” The Great Controversy, 371.

The teaching that ancient Israel’s history represents moral lessons alone, is often used by Adventist theologians to destroy God’s prophetic Word, and it is one of the half-truths that is included in the dish of fables prepared to deceive God’s people into receiving a lie, and the lie they receive is identified in the writings of the apostle Paul.

Läran att det forntida Israels historia enbart utgör moraliska lärdomar används ofta av adventistiska teologer för att omintetgöra Guds profetiska Ord, och den är en av de halvsanningar som ingår i den rätt av fabler som tillreds för att bedra Guds folk att ta emot en lögn, och den lögn som de tar emot identifieras i aposteln Paulus’ skrifter.

The other primary attack against the principle that the history of ancient Israel illustrates the history of modern Israel was invented by Jesuits during the history of the counter reformation, and it consists of agreeing to the idea that the history of ancient Israel is repeated. The Jesuit lie is that the history is literally repeated, not spiritually repeated. The lie was invented as a way to prevent an understanding that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy, for the teaching assents to the truth that there is an antichrist in the last days, but it argues that the antichrist is represented by a literal power, not a spiritual power. The whore in Revelation seventeen, who has mystery Babylon written on her forehead, would then be a whore that arises in the literal land of Babylon, which today is Iraq.

Det andra huvudsakliga angreppet mot principen att det forntida Israels historia illustrerar det moderna Israels historia uppfanns av jesuiter under motreformationens historia, och det består i att instämma i tanken att det forntida Israels historia upprepas. Jesuiternas lögn är att historien upprepas bokstavligt, inte andligt. Lögnen uppfanns som ett sätt att förhindra förståelsen att påven i Rom är Bibelprofetians antikrist, ty läran medger sanningen att det finns en antikrist i de sista dagarna, men den hävdar att antikrist representeras av en bokstavlig makt, inte en andlig makt. Skökan i Uppenbarelseboken sjutton, som har hemligheten Babylon skrivet på sin panna, skulle då vara en sköka som uppstår i det bokstavliga landet Babylon, vilket i dag är Irak.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist.” Kress Collection, 105.

> ”De som blir förvirrade i sin förståelse av ordet och som inte förmår se antikrists innebörd kommer förvisso att ställa sig på antikrists sida.” Kress Collection, 105.

The pope is a literal person, representing a literal power (the Catholic church), but he and his organization has been prophetically identified by literal Babylon, and can only be correctly identified when the subject of the antichrist is set forth as the spiritual fulfillment of a literal example. Paul identified that literal Israel illustrates spiritual Israel, but it was not a new prophetic truth that he presented, for his understanding was generally based upon the Old Testament, and it is there that his testimony is grounded.

Påven är en bokstavlig person som representerar en bokstavlig makt (den katolska kyrkan), men han och hans organisation har profetiskt identifierats genom det bokstavliga Babylon och kan endast rätt identifieras när ämnet om antikrist framställs som den andliga uppfyllelsen av ett bokstavligt exempel. Paulus visade att det bokstavliga Israel illustrerar det andliga Israel, men det var inte någon ny profetisk sanning som han framlade, ty hans förståelse grundade sig i allmänhet på Gamla testamentet, och det är där som hans vittnesbörd har sin grund.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Så säger Herren, Israels Konung, och hans återlösare, Herren Sebaot: Jag är den förste, och jag är den siste, och förutom mig finns ingen Gud. Och vem skall, såsom jag, ropa ut det och förkunna det och lägga fram det för mig, sedan jag insatte det forntida folket? Och det som är på väg, och det som skall komma, må de kungöra för dem. Frukta inte och var inte förskräckta: har jag inte från den tiden låtit dig höra det och förkunnat det? Ni är ju mina vittnen. Finns det någon Gud förutom mig? Nej, det finns ingen annan klippa; jag känner ingen. Jesaja 44:6–8.

We are to be Christ’s witnesses, as was Paul, that the Alpha and Omega appointed not only ancient Israel, but all the biblical ancient people as symbols to show “the things that are coming,” upon those who live in the last days. Paul was an expert on the Old Testament, and he was raised up to be the prophetic connecting link between the dispensation of literal and spiritual Israel. It was his writings that guided those who understood the increase of knowledge at the time of the end in 1798, and also in 1989.

Vi skall vara Kristi vittnen, liksom Paulus var, om att Alfa och Omega inte endast utsåg det forntida Israel, utan alla de bibliska forntida folken, till symboler för att visa ”de ting som skall komma” över dem som lever i de sista dagarna. Paulus var en expert på Gamla testamentet, och han uppväcktes till att vara den profetiska sammanbindande länken mellan hushållningen av det bokstavliga och det andliga Israel. Det var hans skrifter som vägledde dem som förstod kunskapens tillväxt vid ändens tid år 1798, och även år 1989.

Ancient literal Babylon, the ancient children of the east, ancient Egypt, ancient Greece, and the ancient Medo-Persian empire are symbols of spiritual powers at the end of the world. The ancient symbols are the literal that precedes, and represent, the spiritual that follows. Paul goes so far as to identify that literal Adam symbolized spiritual Adam (who is Christ).

Det forntida bokstavliga Babylon, de forntida österns barn, det forntida Egypten, det forntida Grekland och det forntida medisk-persiska riket är symboler för andliga makter vid världens slut. De forntida symbolerna är det bokstavliga som föregår och representerar det andliga som följer. Paulus går så långt att han identifierar den bokstavlige Adam som en symbol för den andlige Adam (som är Kristus).

> And so it is written, The first man Adam was made a living soul; the last Adam was made a quickening spirit. Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. The first man is of the earth, earthy: the second man is the Lord from heaven. As is the earthy, such are they also that are earthy: and as is the heavenly, such are they also that are heavenly. And as we have borne the image of the earthy, we shall also bear the image of the heavenly. 1 Corinthians 15:45–49.

> Så står det också skrivet: Den första människan, Adam, blev en levande själ; den siste Adam blev en livgivande ande. Men det andliga kom inte först, utan det naturliga; därefter kom det andliga. Den första människan är av jorden, jordisk; den andra människan är Herren från himlen. Såsom den jordiske är, sådana är också de som är jordiska; och såsom den himmelske är, sådana är också de som är himmelska. Och liksom vi har burit den jordiskes bild, skall vi också bära den himmelskes bild. 1 Korinthierbrevet 15:45–49.

There are some very profound lessons Paul is teaching concerning the first and last Adam, but we are simply identifying the principle which he sets forth very clearly in the passage, when he states, “that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual.” The literal, which Paul here identifies as “natural,” is first, and the spiritual is last. Literal Israel was first, and natural, and spiritual Israel comes “afterward.”

Det finns några mycket djupgående lärdomar som Paulus undervisar om beträffande den förste och den siste Adam, men vi identifierar här endast den princip som han framställer mycket tydligt i detta avsnitt, när han säger: ”det andliga kom inte först, utan det naturliga; därefter kom det andliga.” Det bokstavliga, som Paulus här betecknar som ”naturligt”, kommer först, och det andliga kommer sist. Det bokstavliga Israel var först, och naturligt, och det andliga Israel kommer ”därefter”.

Literal Babylon precedes spiritual Babylon. The next important point that is emphasized in Paul’s writings is the point in history when the change from literal to spiritual is to be applied. It is the time period of the cross when the prophetic change from literal to spiritual is identified.

Det bokstavliga Babylon föregår det andliga Babylon. Den nästa viktiga punkt som betonas i Paulus skrifter är den tidpunkt i historien då övergången från bokstavligt till andligt skall tillämpas. Det är korsets tidsperiod då den profetiska övergången från bokstavligt till andligt identifieras.

> For ye are all the children of God by faith in Christ Jesus. For as many of you as have been baptized into Christ have put on Christ. There is neither Jew nor Greek, there is neither bond nor free, there is neither male nor female: for ye are all one in Christ Jesus. And if ye be Christ’s, then are ye Abraham’s seed, and heirs according to the promise. Galatians 3:26–29.

> Ty ni är alla Guds barn genom tron på Kristus Jesus. Ty alla ni som har blivit döpta till Kristus har iklätt er Kristus. Här är inte jude eller grek, här är inte slav eller fri, här är inte man och kvinna; ty ni är alla ett i Kristus Jesus. Men om ni tillhör Kristus, då är ni Abrahams avkomma och arvingar enligt löftet. Galaterbrevet 3:26–29.

It matters not what your birthright might be, if and when you accept Christ, you then become the seed of Abraham. You are not literal Israel; you are spiritual Israel. The transition from literal to spiritual was the cross. Paul divides mankind into two classes. Each class has their own covenant, each are descendants of Abraham. Each has a city that represents their family and covenant. Each is either a son of literal Adam or spiritual Adam.

Det spelar ingen roll vilken förstarätt du än må ha; om och när du tar emot Kristus, blir du då Abrahams säd. Du är inte det bokstavliga Israel; du är det andliga Israel. Övergången från det bokstavliga till det andliga var korset. Paulus delar mänskligheten i två klasser. Varje klass har sitt eget förbund, och båda är avkomlingar till Abraham. Var och en har en stad som representerar deras familj och förbund. Var och en är antingen en son av den bokstavlige Adam eller av den andlige Adam.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–30.

> Ty det är skrivet att Abraham hade två söner, en med slavinnan och en med den fria. Men slavinnans son var född efter köttet, medan den frias son var född genom löftet. Detta har en allegorisk betydelse; dessa kvinnor är de två förbunden. Det ena kommer från berget Sinai och föder till slaveri; detta är Hagar. Ty Hagar är Sinai berg i Arabien och motsvarar det nuvarande Jerusalem, och hon lever i slaveri tillsammans med sina barn. Men det Jerusalem som är där ovan är fritt, och det är vår allas moder. Ty det är skrivet: Fröjda dig, du ofruktsamma som inte föder; brist ut i jubel och ropa, du som inte har födslovånda; ty den ensamma har många fler barn än hon som har man. Och ni, bröder, är löftets barn, liksom Isak var. Men såsom det då var, att han som var född efter köttet förföljde honom som var född efter Anden, så är det också nu. Men vad säger Skriften? Driv ut slavinnan och hennes son, ty slavinnans son skall alls inte ärva tillsammans med den frias son. Alltså, bröder, är vi inte slavinnans barn, utan den frias. Galaterbrevet 4:22–30.

In the time period of the cross, the ancient literal became symbols of the modern spiritual. The apostle Paul clarified these essential prophetic truths that allowed William Miller to establish the framework of two desolating powers, which he based all of his prophetic conclusions upon. The same work accomplished by the apostle Paul is what identifies the three desolating powers that is the framework for all the prophetic conclusions of Future for America.

Under korsets tidsperiod blev det forntida bokstavliga symboler för det moderna andliga. Aposteln Paulus klargjorde dessa väsentliga profetiska sanningar, vilka gjorde det möjligt för William Miller att fastställa ramen för två ödeläggande makter, på vilken han grundade alla sina profetiska slutsatser. Samma verk som utfördes av aposteln Paulus är det som identifierar de tre ödeläggande makterna, vilka utgör ramen för alla Future for Americas profetiska slutsatser.

The framework of Miller’s understanding of the increase of knowledge represented by the Ulai River vision of chapter seven, eight and nine was based upon his discovery that “the daily” in the book of Daniel represented pagan Rome. He made that discovery in Paul’s second letter to the Thessalonians. That understanding is the primary truth identified in association with the prophetic “lie,” that causes strong delusion to come upon Seventh-day Adventists in the last days.

Ramen för Millers förståelse av den tilltagande kunskapen, sådan den framställs genom synen om floden Ulai i kapitel sju, åtta och nio, byggde på hans upptäckt att ”det dagliga” i Daniels bok representerade det hedniska Rom. Denna upptäckt gjorde han i Paulus andra brev till Thessalonikerna. Denna förståelse är den främsta sanning som identifieras i samband med den profetiska ”lögnen”, vilken gör att en kraftig villfarelse kommer över sjundedagsadventisterna i de sista dagarna.

We will continue our study of the increase of knowledge represented by the vision of the Ulai River in the next article by considering what Miller recognized in Paul’s letter.

Vi kommer att fortsätta vår studie av den ökade kunskapen, sådan den framställs i synen vid Ulai-floden, i nästa artikel genom att behandla det som Miller uppfattade i Paulus brev.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Han som ser under ytan, som läser alla människors hjärtan, säger om dem som har haft stort ljus: ”De är inte bedrövade och bestörta över sitt moraliska och andliga tillstånd.” Ja, ”de har valt sina egna vägar, och deras själ har sin lust i deras styggelser. Också jag skall utvälja deras hemsökelser och låta det de fruktar komma över dem; eftersom ingen svarade när jag kallade, eftersom de inte hörde när jag talade, utan gjorde det som var ont i mina ögon och valde det som jag inte hade behag till.” ”Gud skall sända dem en kraftig villfarelse, så att de tror på lögnen”, därför att de inte tog emot kärleken till sanningen, så att de kunde bli frälsta, ”utan hade sin lust i orättfärdigheten”. Jesaja 66:3, 4; 2 Thessalonikerbrevet 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Den himmelske Läraren frågade: ”Vilken starkare villfarelse kan bedra sinnet än föreställningen att ni bygger på den rätta grunden och att Gud godkänner era gärningar, när ni i verkligheten utför mycket enligt världslig klokhet och syndar mot Jehova? O, det är ett stort bedrägeri, en fängslande villfarelse, som tar sinnen i besittning när människor som en gång har känt sanningen, misstar gudsfruktans sken för dess ande och kraft; när de menar att de är rika och har överflöd och inte behöver något, medan de i verkligheten är i behov av allting.” Testimonies, band 8, 249, 250.

Back to Articles