Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Five

Daniels bok – nummer tjugofem

The Unveiling of Babylon’s Decline: A Prophetic Passage from Nebuchadnezzar to Belshazzar

Uppenbarelsen av Babylons förfall: ett profetiskt avsnitt från Nebukadnessar till Belsassar

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The fall of Belshazzar in chapter five had been typified by Nebuchadnezzar’s fall in chapter four.

Belsassars fall i kapitel fem hade förebildats genom Nebukadnessars fall i kapitel fyra.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, . . . to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> ”Över Babylons siste härskare hade, liksom förebildligt över dess förste, den gudomlige Väktarens dom kommit: ’O konung, ... till dig är det sagt: Riket har blivit taget ifrån dig.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

Nebuchadnezzar represents the beginning and Belshazzar the end of the kingdom that ruled for seventy years, and thus symbolized the reign of the earth beast of Revelation chapter thirteen (the United States), that was to reign during the time when the whore of Tyre (the papacy), was forgotten.

Nebukadnessar representerar början och Belsassar slutet på det rike som härskade i sjuttio år och som därmed symboliserade väldet hos jordens vilddjur i Uppenbarelseboken kapitel tretton (Förenta staterna), vilket skulle härska under den tid då skökan från Tyrus (påvedömet) var bortglömd.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Isaiah 23:15.

> Och det skall ske på den dagen att Tyrus skall vara glömt i sjuttio år, efter en konungs dagar; efter sjuttio års slut skall det gå Tyrus såsom med en sköka. Jesaja 23:15.

Nebuchadnezzar therefore represents the beginning of the United States, and Belshazzar represents the end of the United States. Nebuchadnezzar represents the beginning of the Republican horn and the beginning of the Protestant horn. Belshazzar represents the ending of the Republican and Protestant horn.

Nebukadnessar representerar därför Förenta staternas början, och Belsassar representerar Förenta staternas slut. Nebukadnessar representerar början på det republikanska hornet och början på det protestantiska hornet. Belsassar representerar slutet på det republikanska och det protestantiska hornet.

The judgment brought upon Nebuchadnezzar was “seven times.” The story of Nebuchadnezzar’s living as a beast for twenty-five hundred and twenty days, was employed by William Miller in his application of the “seven times” of Leviticus twenty-six, though he did not address the twenty-five hundred and twenty, that is symbolized in Belshazzar’s judgment.

Domen som drabbade Nebukadnessar var ”sju tider”. Berättelsen om Nebukadnessars liv som ett djur under tvåtusenfemhundratjugo dagar användes av William Miller i hans tillämpning av de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, även om han inte behandlade de tvåtusenfemhundratjugo, som symboliseras i domen över Belsassar.

> And this is the writing that was written, MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. This is the interpretation of the thing: MENE; God hath numbered thy kingdom, and finished it. TEKEL; Thou art weighed in the balances, and art found wanting. PERES; Thy kingdom is divided, and given to the Medes and Persians. Daniel 5:25–28.

> Och detta är den skrift som var tecknad: MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. Och detta är uttydningen av orden: MENE; Gud har räknat ditt rikes dagar och gjort slut på det. TEKEL; du är vägd på vågen och funnen för lätt. PERES; ditt rike är delat och givet åt meder och perser. Daniel 5:25–28.

Beyond the interpretation Daniel assigned to the mysterious handwriting on the wall, the words “mene” and “tekel,” represent a measurement of weight, and those words also represent a specific value of coinage (Exodus 30:13, Ezekiel 45:12). A “mene” is fifty shekels, or one thousand gerahs. “Mene, mene” therefore equates to two thousand gerahs. A “tekel” is twenty gerahs. Therefore “mene, mene, tekel” equates to two thousand and twenty gerahs. “Upharsin” means “to divide” and therefore means is one-half of a “mene,” and represents five hundred gerahs. Combined they represent the sum of twenty-five hundred and twenty.

Utöver den tolkning som Daniel gav av den mystiska handskriften på väggen representerar orden ”mene” och ”tekel” ett vikttal, och dessa ord representerar också ett bestämt myntvärde (2 Moseboken 30:13, Hesekiel 45:12). En ”mene” är femtio siklar, eller ett tusen gera. ”Mene, mene” motsvarar därför två tusen gera. En ”tekel” är tjugo gera. Därför motsvarar ”mene, mene, tekel” två tusen tjugo gera. ”Upharsin” betyder ”att dela” och betyder därför en halv ”mene”, och representerar fem hundra gera. Tillsammans representerar de summan två tusen fem hundra tjugo.

The last reference of Sister White identifies that Belshazzar was typified by Nebuchadnezzar, but more specifically she emphasized their mutual judgment, and both judgments are represented as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty-six. There are a few terms that the Scriptures employ to represent the “seven times” of Leviticus twenty-six. Jeremiah represents it as God’s indignation.

Syster Whites sista hänvisning visar att Belsassar förebildades av Nebukadnessar, men än mer specifikt framhävde hon deras gemensamma dom, och båda domarna framställs som en symbol för de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken 26. Det finns några termer som Skriften använder för att beteckna de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken 26. Jeremia framställer det som Guds harm.

> How hath the Lord covered the daughter of Zion with a cloud in his anger, and cast down from heaven unto the earth the beauty of Israel, and remembered not his footstool in the day of his anger! The Lord hath swallowed up all the habitations of Jacob, and hath not pitied: he hath thrown down in his wrath the strong holds of the daughter of Judah; he hath brought them down to the ground: he hath polluted the kingdom and the princes thereof. He hath cut off in his fierce anger all the horn of Israel: he hath drawn back his right hand from before the enemy, and he burned against Jacob like a flaming fire, which devoureth round about. He hath bent his bow like an enemy: he stood with his right hand as an adversary, and slew all that were pleasant to the eye in the tabernacle of the daughter of Zion: he poured out his fury like fire. The Lord was as an enemy: he hath swallowed up Israel, he hath swallowed up all her palaces: he hath destroyed his strong holds, and hath increased in the daughter of Judah mourning and lamentation. And he hath violently taken away his tabernacle, as if it were of a garden: he hath destroyed his places of the assembly: the Lord hath caused the solemn feasts and sabbaths to be forgotten in Zion, and hath despised in the indignation of his anger the king and the priest. The Lord hath cast off his altar, he hath abhorred his sanctuary, he hath given up into the hand of the enemy the walls of her palaces; they have made a noise in the house of the Lord, as in the day of a solemn feast. The Lord hath purposed to destroy the wall of the daughter of Zion: he hath stretched out a line, he hath not withdrawn his hand from destroying: therefore he made the rampart and the wall to lament; they languished together. Lamentations 2:1–8.

> Hur har inte Herren i sin vrede höljt dottern Sion i moln och kastat Israels härlighet från himlen ned till jorden och inte tänkt på sin fotapall på sin vredes dag! Herren har uppslukat alla Jakobs boningar och inte skont; i sin förbittring har han brutit ned dottern Judas fästen; han har störtat dem till marken; han har vanhelgat riket och dess furstar. I sin brinnande vrede har han huggit av hela Israels horn; han har dragit tillbaka sin högra hand inför fienden, och han har brunnit mot Jakob såsom en lågande eld, som förtär runt omkring. Han har spänt sin båge såsom en fiende; han stod med sin högra hand såsom en motståndare och dräpte alla dem som var en fröjd för ögat i dottern Sions tält; han utgöt sin vrede såsom eld. Herren var såsom en fiende: han har uppslukat Israel, han har uppslukat alla hennes palats; han har förstört hennes fästen och förökat sorg och klagan hos dottern Juda. Och han har med våld tagit bort sitt tabernakel, såsom vore det en trädgårdshydda; han har förstört sina högtidsförsamlingsplatser; Herren har låtit högtider och sabbater bli glömda i Sion och har i sin vredes förgrymmelse föraktat kungen och prästen. Herren har förskjutit sitt altare, han har försmått sin helgedom, han har överlämnat hennes palatsmurar i fiendens hand; de har höjt rop i Herrens hus såsom på en högtidsdag. Herren har föresatt sig att fördärva dottern Sions mur; han har spänt mätsnöret, han har inte hållit tillbaka sin hand från att förgöra; därför lät han förmur och mur sörja; tillsammans försmäktade de. Klagovisorna 2:1–8.

The Lord’s anger is represented as the “indignation of his anger,” and his anger was accomplished upon both the northern kingdom and southern kingdom of Israel. This is why the book of Daniel identifies a “first” and a “last” indignation. Jeremiah identifies a “line” that the Lord “hath stretched out,” when he exercised his anger towards his chosen people. That line is also referred to in second Kings.

Herrens vrede framställs som ”hans vredes förbittring”, och hans vrede fullbordades över både det norra riket och det södra riket i Israel. Det är därför Daniels bok anger en ”första” och en ”sista” förbittring. Jeremia nämner en ”mätsnöre” som Herren ”har sträckt ut”, när han lät sin vrede drabba sitt utvalda folk. Detta mätsnöre omtalas också i Andra Kungaboken.

> And the Lord spake by his servants the prophets, saying, Because Manasseh king of Judah hath done these abominations, and hath done wickedly above all that the Amorites did, which were before him, and hath made Judah also to sin with his idols: Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies. 2 Kings 21:10–14.

> Och HERREN talade genom sina tjänare profeterna och sade: Eftersom Manasse, Juda kung, har begått dessa styggelser och har handlat mer ogudaktigt än amoréerna gjorde, de som var före honom, och också har förlett Juda att synda med sina avgudar, därför säger HERREN, Israels Gud, så: Se, jag skall låta sådant ont komma över Jerusalem och Juda, att det skall ringa i båda öronen på var och en som hör om det. Och jag skall sträcka ut över Jerusalem Samarias mätsnöre och Ahabs hus lod; och jag skall torka Jerusalem, såsom en man torkar ett fat, torkar det och vänder det upp och ned. Och jag skall överge kvarlevan av min arvedel och ge dem i deras fienders hand; och de skall bli till rov och byte för alla sina fiender. 2 Kungaboken 21:10–14.

The “line” of God’s indignation that is Moses’ “seven times,” was first stretched over the northern kingdom (the house of Ahab), and then over Judah. Another biblical term for the “seven times” that is derived from Leviticus twenty-six is the term “scattered”.

Guds förbittrings ”mätlina”, som är Moses ”sju tider”, sträcktes först ut över det norra riket (Ahabs hus) och därefter över Juda. En annan biblisk term för de ”sju tiderna”, som härrör från Tredje Moseboken tjugosex, är termen ”kringspridda”.

> Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:28–35.

> Då skall också jag vandra emot er i vrede; och jag, just jag, skall tukta er sju gånger för era synder. Och ni skall äta era söners kött, och era döttrars kött skall ni äta. Och jag skall förgöra era offerhöjder och hugga ned era avgudabilder och kasta era döda kroppar ovanpå era avgudars döda kroppar, och min själ skall avsky er. Och jag skall göra era städer öde och lägga era helgedomar i ruiner, och jag skall inte känna lukten av era ljuvliga dofter. Och jag skall göra landet till en ödemark, och era fiender som bor där skall häpna över det. Och jag skall skingra er bland hednafolken och dra svärd efter er; och ert land skall vara öde och era städer förödda. Då skall landet få njuta sina sabbater, så länge det ligger öde och ni är i era fienders land; då skall landet vila och få njuta sina sabbater. Så länge det ligger öde skall det vila, därför att det inte fick vila under era sabbater, när ni bodde där. Tredje Moseboken 26:28–35.

The scattering among the heathen was fulfilled for Daniel when he was carried as a slave into Babylon, at the captivity of Jehoiakim. Then, while Daniel was in the “enemies’ land” the land rested and enjoyed “her sabbaths.” Second Chronicles informs us that the period of time was the seventy years of Jeremiah, which Daniel came to recognize in chapter nine.

Skingringen bland hednafolken fullbordades för Daniel när han fördes bort som slav till Babylon vid Jojakims fångenskap. Medan Daniel sedan befann sig i ”fiendernas land”, vilade landet och fick njuta av ”sina sabbater”. Andra Krönikeboken upplyser oss om att tidsperioden var Jeremias sjuttio år, vilka Daniel kom att inse i kapitel nio.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> Och dem som hade undkommit svärdet förde han bort till Babylon, där de blev tjänare åt honom och hans söner till dess det persiska rikets välde tog sin början, för att HERRENS ord genom Jeremias mun skulle fullbordas, till dess landet hade fått njuta sina sabbater; så länge det låg öde höll det sabbat, till dess sjuttio år hade gått. Men i den persiske kungen Koreshs första regeringsår, för att HERRENS ord genom Jeremias mun skulle fullbordas, uppväckte HERREN anden hos Koresh, kungen i Persien, så att han lät utropa genom hela sitt rike och även lät kungöra skriftligen: Så säger Koresh, kungen i Persien: HERREN, himlens Gud, har givit mig alla jordens riken, och han har befallt mig att bygga ett hus åt honom i Jerusalem, som ligger i Juda. Vem bland er tillhör hans folk? HERREN, hans Gud, vare med honom, och må han dra dit upp. 2 Krönikeboken 36:20–23.

The term “scattering” is a symbol of the “seven times.” The judgment of Nebuchadnezzar of “seven times” living as a beast, typified the judgment of Belshazzar, as represented by the mystical words upon the wall, “mene, mene, tekel upharsin.” Belshazzar’s judgment was represented by the handwriting that equated to twenty-five hundred and twenty, the same number of days that Nebuchadnezzar lived like a beast, and the same number of years represented with the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Begreppet ”skingring” är en symbol för de ”sju tiderna”. Domen över Nebukadnessar, att under ”sju tider” leva som ett djur, förebildade domen över Belsassar, sådan den framställdes genom de mystiska orden på väggen: ”mene, mene, tekel ufarsin”. Belsassars dom framställdes genom handskriften som motsvarade tvåtusen femhundra tjugo, samma antal dagar som Nebukadnessar levde som ett djur, och samma antal år som representeras genom de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex.

The judgment of Belshazzar, that was typified by the judgment of Nebuchadnezzar, was symbolically represented by the “seven times,” and both of those judgments represented a “fall of Babylon,” which is the symbol of the second angel’s message. The first fall of Babylon was when Nimrod’s tower was brought down.

Belsassars dom, som förebildades genom Nebukadnessars dom, framställdes symboliskt genom de ”sju tiderna”, och båda dessa domar representerade ett ”Babylons fall”, vilket är symbolen för den andre ängelns budskap. Det första fallet för Babylon inträffade när Nimrods torn fälldes.

> And the whole earth was of one language, and of one speech. And it came to pass, as they journeyed from the east, that they found a plain in the land of Shinar; and they dwelt there. And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. And the Lord came down to see the city and the tower, which the children of men builded. And the Lord said, Behold, the people is one, and they have all one language; and this they begin to do: and now nothing will be restrained from them, which they have imagined to do. Go to, let us go down, and there confound their language, that they may not understand one another’s speech. So the Lord scattered them abroad from thence upon the face of all the earth: and they left off to build the city. Genesis 11:1–8.

> Och hela jorden hade ett enda språk och ett enda tal. Och det begav sig, när de bröt upp från öster, att de fann en slätt i Sinears land; och där bosatte de sig. Och de sade till varandra: Kom, låt oss slå tegel och bränna det väl. Och de hade tegel i stället för sten, och jordbeck hade de i stället för murbruk. Och de sade: Kom, låt oss bygga oss en stad och ett torn, vars spets når upp till himlen; och låt oss göra oss ett namn, så att vi inte blir kringspridda över hela jordens yta. Och Herren steg ned för att se staden och tornet som människornas barn byggde. Och Herren sade: Se, de är ett folk, och de har alla ett enda språk; och detta är vad de har börjat att göra. Nu skall ingenting vara dem förmenat av det som de föresatt sig att göra. Kom, låt oss stiga ned och där förbistra deras språk, så att de inte förstår varandras tal. Så kringskingrade Herren dem därifrån över hela jordens yta; och de upphörde att bygga staden. 1 Moseboken 11:1–8.

At the judgment of Babel, which was the judgment of Nimrod, the Lord “scattered” Nimrod’s rebels across the “face of the whole earth.” Nimrod and his cohorts knew their rebellion would cause them to be scattered, for they had said the motivation for building the tower and city was to “make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth.”

Vid domen över Babel, som var domen över Nimrod, ”skingrade” Herren Nimrods upprorsmän över ”hela jordens yta”. Nimrod och hans anhang visste att deras uppror skulle leda till att de skingrades, ty de hade sagt att motivet för att bygga tornet och staden var att ”göra oss ett namn, så att vi inte blir kringspridda över hela jordens yta”.

A “name” prophetically is a symbol of character. The character that Nimrod and his cohorts established is represented by their works, for by the fruits you shall know the character. The fruit of Nimrod’s rebellion, and therefore the symbol of his character, was the construction of the tower and the city. A “tower” is a symbol of a church, and a “city” is a symbol of a state. The name of Nimrod’s rebels, which represents their character, was the combination of church and state, which is also symbolically represented as the image of the beast.

Ett ”namn” är i profetisk mening en symbol för karaktär. Den karaktär som Nimrod och hans medhjälpare upprättade representeras av deras gärningar, ty på frukten skall ni känna karaktären. Frukten av Nimrods uppror, och därmed symbolen för hans karaktär, var byggandet av tornet och staden. Ett ”torn” är en symbol för en kyrka, och en ”stad” är en symbol för en stat. Namnet på Nimrods rebeller, vilket representerar deras karaktär, var föreningen av kyrka och stat, vilket också symboliskt framställs som vilddjurets bild.

The passage identifying the fall of Babel has the expression “go to” repeated three times. The third is when God brings the judgment of confounding their language, and scattering them abroad. The first “go to” was the preparation for the second “go to,” when they constructed their city and tower. When they had accomplished their work during the history of the second expression of “go to,” God came down to visually consider their rebellion. The third “go to,” was judgment, and the second “go to” was a visual test. The first “go to” represents their first failure, and prophetically the three times “go to” is expressed identifies the three-step testing process of the everlasting gospel. There is much more information in the testimony of Nimrod’s rebellion and fall, but we are simply identifying that the first time Babylon (Babel) fell, the symbol of “seven times,” as represented by the “scattering,” is identified. Nimrod’s judgment was represented by a scattering, Nebuchadnezzar’s by “seven times” and Belshazzar’s by “twenty-five hundred and twenty”.

Avsnittet som identifierar Babels fall innehåller uttrycket ”go to” upprepat tre gånger. Den tredje gången är när Gud verkställer domen genom att förvirra deras språk och skingra dem över jorden. Det första ”go to” var förberedelsen för det andra ”go to”, då de uppförde sin stad och sitt torn. När de hade fullbordat sitt verk under historien kring det andra uttrycket ”go to”, steg Gud ner för att med egna ögon betrakta deras uppror. Det tredje ”go to” var dom, och det andra ”go to” var ett synligt prov. Det första ”go to” representerar deras första misslyckande, och profetiskt identifierar det faktum att ”go to” uttrycks tre gånger den trestegs-prövningsprocess som tillhör det eviga evangeliet. Det finns mycket mer information i vittnesbördet om Nimrods uppror och fall, men vi konstaterar helt enkelt att den första gången Babylon (Babel) föll, identifieras symbolen ”sju tider”, såsom den representeras av ”skingringen”. Nimrods dom representerades av en skingring, Nebukadnessars av ”sju tider” och Belsassars av ”tvåtusen femhundratjugo”.

The signature of the Alpha and Omega identifies that the line of prophecy represented by chapters four and five, is the latter rain message of the second angel and Midnight Cry. The line begins with the fall of Babylon represented by Nebuchadnezzar, identifying 1798, which is when spiritual Babylon (the papacy) fell the first time. Then at the end of the line, Belshazzar’s Babylon falls, marking the beginning of the progressive fall of spiritual Babylon (the papacy again), beginning at the Sunday law crisis. There are two witnesses of the fall of Babylon at the beginning of the line and two witnesses at the end of the line. Prophetic logic recognizes the signature of the great Beginning and Ending, while seeing the subject of Babylon’s fall testified to by four witnesses in the line represented by Daniel chapters four and five.

Alfa och Omega-signaturen identifierar att den profetiska linje som representeras av kapitel fyra och fem är budskapet om det sena regnet från den andra ängeln och midnattsropet. Linjen börjar med Babylons fall, representerat av Nebukadnessar, vilket identifierar år 1798, då det andliga Babylon (påvedömet) föll första gången. Sedan, vid linjens slut, faller Belsassars Babylon, vilket markerar början på det fortskridande fallet för det andliga Babylon (åter påvedömet), med början vid söndagslagskrisen. Det finns två vittnen om Babylons fall i början av linjen och två vittnen vid dess slut. Den profetiska logiken känner igen signaturen av den store Begynnelsen och Änden, samtidigt som den ser ämnet om Babylons fall bekräftat av fyra vittnen i den linje som representeras av Daniels kapitel fyra och fem.

In the type and antitype relationship of Nebuchadnezzar and Belshazzar, when aligned with the last days, we find the earth beast in its lamblike condition represented by Nebuchadnezzar, and then, when it speaks as a dragon, we see Belshazzar. We see in the prophetic relationship, the Republican horn being led by the Constitution of the United States represented by Nebuchadnezzar, and the overturning of the Constitution represented by Belshazzar. We will also see Nebuchadnezzar as a wise virgin and Belshazzar as a foolish virgin.

I typ- och antityprelationen mellan Nebukadnessar och Belsassar, när den ställs i relation till de sista dagarna, finner vi jordens vilddjur i dess lammlika tillstånd representerat av Nebukadnessar, och därefter, när det talar som en drake, ser vi Belsassar. Vi ser i den profetiska relationen det republikanska hornet, lett av Förenta staternas konstitution, representerat av Nebukadnessar, och omstörtandet av konstitutionen representerat av Belsassar. Vi kommer också att se Nebukadnessar som en vis jungfru och Belsassar som en fåvitsk jungfru.

We will continue our consideration of Daniel chapters four and five in the next article.

Vi kommer att fortsätta vår behandling av Daniel kapitel fyra och fem i nästa artikel.

> “Belshazzar had been given many opportunities for knowing and doing the will of God. He had seen his grandfather Nebuchadnezzar banished from the society of men. He had seen the intellect in which the proud monarch gloried taken away by the One who gave it. He had seen the king driven from his kingdom, and made the companion of the beasts of the field. But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.

> ”Belsassar hade fått många tillfällen att lära känna och göra Guds vilja. Han hade sett sin farfar Nebukadnessar fördriven från människors gemenskap. Han hade sett förståndet, vari den stolte monarken berömde sig, tas ifrån honom av den som hade gett det. Han hade sett kungen drivas bort från sitt rike och göras till markens djurs följeslagare. Men Belsassars kärlek till nöjen och självhävdelse utplånade de lärdomar han aldrig borde ha glömt; och han begick synder liknande dem som förde Nebukadnessar under tydliga domar. Han förspillde de tillfällen som nådigt hade beviljats honom och försummade att använda de möjligheter som stod honom till buds för att lära känna sanningen. ’Vad måste jag göra för att bli frälst?’ var en fråga som den store men dåraktige kungen likgiltigt gick förbi.”

> “This is the danger of heedless, reckless youth today. The hand of God will awaken the sinner as it did Belshazzar, but with many it will be too late to repent.

> ”Detta är faran med dagens tanklösa, oförsiktiga ungdom. Guds hand kommer att väcka syndaren såsom den väckte Belsassar, men för många kommer det att vara för sent att omvända sig.

> “The ruler of Babylon had riches and honour, and in his haughty self-indulgence he had lifted himself up against the God of heaven and earth. He had trusted in his own arm, not supposing that any would dare to say, ‘Why doest thou this?’ But as the mysterious hand traced letters on the wall of his palace, Belshazzar was awed and silenced. In a moment he was completely shorn of his strength and humbled as a child. He realized that he was at the mercy of One greater than Belshazzar. He had been making sport of sacred things. Now his conscience was awakened. He realized that he had had the privilege of knowing and doing the will of God. The history of his grandfather stood out as vividly before him as the writing on the wall.” Bible Echo, April 25, 1898.

> ”Babels härskare hade rikedom och ära, och i sin högmodiga självhävdelse hade han upphöjt sig mot himmelens och jordens Gud. Han hade förtröstat på sin egen arm och inte tänkt sig att någon skulle våga säga: ’Varför gör du så?’ Men när den hemlighetsfulla handen tecknade bokstäver på väggen i hans palats, greps Belsassar av fruktan och tystnade. I ett ögonblick blev han fullständigt berövad sin styrka och ödmjukad som ett barn. Han insåg att han var utlämnad åt en som var större än Belsassar. Han hade drivit gäck med heliga ting. Nu vaknade hans samvete. Han insåg att han hade haft förmånen att känna och göra Guds vilja. Hans farfars historia framträdde lika levande för honom som skriften på väggen.” Bible Echo, 25 april 1898.

Back to Articles