Article

# The Book of Daniel - Number Four

Daniels bok – nummer fyra

The Plummet

Lodet

Author

Jeff Pippenger

Published

November 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are addressing the “seven times” of Leviticus twenty-six as represented in the book of Daniel. We are doing so because one of the prophetic characteristics of the “seven times,” is that it represents the “stumbling stone” that the builders rejected. I am defining the stone of stumbling that is represented in the Scriptures as a truth that can be seen, but isn’t. For those that see it, it is precious, but for those that don’t see it, it is not only what they stumble over, but it is the stone that grinds them to powder.

Vi behandlar de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex så som de framställs i Daniels bok. Vi gör det därför att en av de profetiska kännetecknen hos de ”sju tiderna” är att de representerar den ”stötesten” som byggnadsarbetarna förkastade. Jag definierar den stötesten som framställs i Skrifterna som en sanning som kan ses, men inte blir sedd. För dem som ser den är den dyrbar, men för dem som inte ser den är den inte bara det som de snavar på, utan också den sten som krossar dem till stoft.

When Christ presented the stone that the builders rejected, He identified that the corner stone would become the “head” of the corner. The message of the rejected stone in the Scriptures always has to do with God passing by a former covenant people, while at the same time God is entering into covenant with a people who had not formerly been the people of God.

När Kristus framställde den sten som byggnadsarbetarna förkastade, angav Han att hörnstenen skulle bli hörnets ”huvud”. Budskapet om den förkastade stenen i Skrifterna har alltid att göra med att Gud går förbi ett tidigare förbundsfolk, samtidigt som Gud ingår förbund med ett folk som tidigare inte hade varit Guds folk.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. Matthew 21:42–44.

> Jesus sade till dem: Har ni aldrig läst i skrifterna: Den sten som byggnadsarbetarna förkastade har blivit hörnstenen; detta är Herrens verk, och det är underbart i våra ögon? Därför säger jag er att Guds rike skall tas ifrån er och ges åt ett folk som bär dess frukt. Och den som faller på denna sten skall krossas; men den som stenen faller på, honom skall den mala till stoft. Matteus 21:42–44.

The first “time prophecy” that William Miller was led to by the holy angels, was the “seven times” of Leviticus twenty-six. Laodicean Adventism started the process of tearing down the foundational truths which the Lord assembled through the ministry of Miller by rejecting the very first of Miller’s discoveries. Of course, any prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, who is “The Stone”, so the rejection of the “seven times” in 1863, identifies not only the beginning of the process of rejecting the foundational truths, it represents a rejection of Christ. As with Christ’s testimony of the rejected stone, Peter also identifies that one of the prophecies connected with the foundation stone is that it would ultimately become “the head of the corner”.

Den första ”tidsprofetia” som William Miller genom de heliga änglarna leddes till var ”de sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex. Laodiceisk adventism inledde processen att riva ned de grundläggande sanningar som Herren sammanfogade genom Millers tjänst genom att förkasta den allra första av Millers upptäckter. Naturligtvis är varje profetisk framställning av en helig grundval en framställning av Kristus, som är ”Stenen”, så förkastandet av ”de sju tiderna” år 1863 anger inte bara början på processen att förkasta de grundläggande sanningarna, det utgör också ett förkastande av Kristus. Liksom i Kristi vittnesbörd om den förkastade stenen identifierar också Petrus att en av de profetior som är förbundna med grundstenen är att den slutligen skulle bli ”hörnets huvudsten”.

> Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:6–8.

> Därför heter det också i Skriften: Se, jag lägger i Sion en utvald, dyrbar hörnsten; och den som tror på honom skall inte komma på skam. För er som tror är han alltså dyrbar; men för dem som är olydiga har den sten som byggnadsarbetarna förkastade blivit en hörnsten, och en stötesten och en klippa till anstöt för dem som stöter sig på ordet genom sin olydnad; till detta var de också bestämda. Men ni är ett utvalt släkte, ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk, ett egendomsfolk, för att ni skall förkunna hans härliga gärningar, han som har kallat er ut ur mörkret in i sitt underbara ljus. Ni som förut inte var ett folk är nu Guds folk; ni som inte hade fått barmhärtighet har nu fått barmhärtighet. 1 Petrus 2:6–8.

The foundation stone in the beginning of Adventism, becomes the head of the corner. Isaiah is in agreement with Christ and Peter, and Isaiah uses the foundation stone to represent a covenant people who are being passed by for a new covenant people. In his testimony he represents a class that has made a covenant with death, and who have received a lie. The lie they receive, is the lie that Paul identifies as bringing strong delusion upon those that make a covenant with death, because they did not receive the love of the truth.

Grundstenen i adventismens begynnelse blir till hörnstenen. Jesaja står i samklang med Kristus och Petrus, och Jesaja använder grundstenen för att framställa ett förbundsfolk som blir åsidosatt till förmån för ett nytt förbundsfolk. I sitt vittnesbörd framställer han en grupp som har slutit förbund med döden och som har tagit emot en lögn. Den lögn de tar emot är den lögn som Paulus identifierar som orsak till den kraftiga villfarelse som kommer över dem som sluter förbund med döden, därför att de inte tog emot kärleken till sanningen.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:14–18.

> Hör därför Herrens ord, ni bespottare, som råder över detta folk som är i Jerusalem. Eftersom ni har sagt: Vi har slutit ett förbund med döden, och med dödsriket har vi träffat en överenskommelse; när den översvämmande gisseln far fram, skall den inte nå oss; ty vi har gjort lögnen till vår tillflykt, och under falskheten har vi gömt oss: Därför säger Herren Gud så: Se, jag lägger i Sion till en grund en sten, en beprövad sten, en dyrbar hörnsten, en fast grundval: den som tror skall inte hasta. Och jag skall göra rätten till mätsnöre och rättfärdigheten till lod; och haglet skall sopa bort lögnens tillflykt, och vattnen skall översvämma gömstället. Och ert förbund med döden skall göras om intet, och er överenskommelse med dödsriket skall inte bestå; när den översvämmande gisseln far fram, då skall ni bli nedtrampade av den. Jesaja 28:14–18.

The “seven times” has been hidden under falsehoods, and when God passes by His former covenant people and enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand, the stone that was formerly the rejected corner stone will ascend to be the “head” of the corner. For those that understand this truth, it is precious, and for those that don’t, the stone that becomes the head of the corner, not only crushes them, but it metaphorically becomes their headstone.

De ”sju tiderna” har dolts under falskheter, och när Gud går förbi sitt tidigare förbundsfolk och ingår förbund med de etthundrafyrtiofyra tusen, skall den sten som tidigare var den förkastade hörnstenen uppstiga till att bli hörnets ”huvud”. För dem som förstår denna sanning är den dyrbar, och för dem som inte gör det krossar den sten som blir hörnets huvud dem inte bara, utan blir också, bildligt talat, deras gravsten.

In the book of Daniel, in chapter eight and verse nineteen, we find the “last end” of the indignation, thus identifying that there must also be a “first end” of the indignation. The period of time from 677 BC, until October 22, 1844 represents the period of time that the sanctuary (and host) would be tread down. But the papacy was to prosper until the indignation was accomplished, according to Daniel chapter eleven, and verse thirty-six. If the end of the indignation of chapter eight, represents the end of a period of time, then the end of the indignation of chapter eleven, also represents the end of a period of time. This is what the Bible clearly teaches, though this truth has been covered up with lies by those who have made a covenant with death.

I Daniels bok, i kapitel åtta och vers nitton, finner vi vredens ”slut”, vilket därmed visar att det också måste finnas ett ”första slut” på vreden. Tidsperioden från 677 f.Kr. till den 22 oktober 1844 representerar den tidsperiod under vilken helgedomen (och härskaran) skulle bli nedtrampad. Men påvedömet skulle ha framgång till dess att vreden var fullbordad, enligt Daniel kapitel elva, vers trettiosex. Om vredens slut i kapitel åtta representerar slutet på en tidsperiod, då representerar också vredens slut i kapitel elva slutet på en tidsperiod. Detta är vad Bibeln tydligt lär, fastän denna sanning har blivit övertäckt med lögner av dem som har slutit förbund med döden.

The end of both indignations represent the end of an identical period of time, for both were a fulfillment of the same curse of twenty-five hundred and twenty years of scattering, captivity and slavery. The northern kingdom first suffered the scattering, captivity and slavery of the “seven times,” when in 723 BC, the king of Assyria took them captive. The southern kingdom suffered the same fate in 677 BC. Jeremiah confirms this fact.

Slutet på båda förbittringarna representerar slutet på en identisk tidsperiod, ty båda var en uppfyllelse av samma förbannelse om tvåtusen femhundratjugo år av förskingring, fångenskap och slaveri. Det norra riket drabbades först av ”sju tiders” förskingring, fångenskap och slaveri, när Assyriens kung år 723 f.Kr. förde dem i fångenskap. Det södra riket drabbades av samma öde år 677 f.Kr. Jeremia bekräftar detta faktum.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Jeremiah 50:17.

> Israel är ett skingrat får; lejonen har drivit honom bort. Först har kungen i Assyrien uppslukat honom, och sist har denne Nebukadnessar, kungen i Babylon, krossat hans ben. Jeremia 50:17.

Jeremiah is identifying a progressive judgment. The Assyrians remove the northern kingdom in 723 BC, then they take Manasseh to Babylon, their capital city, in 677 BC. Then Nebuchadnezzar takes Jehoiakim, thus marking the beginning of the seventy years of captivity in 606 BC. Then Nebuchadnezzar takes Zedekiah and destroys Jerusalem in 586 BC.

Jeremia identifierar en fortskridande dom. Assyrierna för bort det norra riket år 723 f.Kr.; därefter för de Manasse till Babylon, deras huvudstad, år 677 f.Kr. Sedan för Nebukadnessar bort Jojakim och markerar därmed början på de sjuttio åren av fångenskap år 606 f.Kr. Därefter för Nebukadnessar bort Sidkia och förstör Jerusalem år 586 f.Kr.

The southern kingdom had been warned that they would suffer the same fate as the northern kingdom if they continued in their rebellion. The judgment of the northern kingdom would be accomplished upon the southern kingdom, and the symbol of that judgment was a line that was to be stretched over Judah. In Isaiah’s testimony, it was simply the “line,” but in the following passage, the “line” is the “line of Samaria.”

Det södra riket hade varnats för att de skulle drabbas av samma öde som det norra riket om de fortsatte i sitt uppror. Domen över det norra riket skulle fullbordas över det södra riket, och symbolen för denna dom var en mätsnöre som skulle spännas ut över Juda. I Jesajas vittnesbörd var det helt enkelt ”mätsnöret”, men i följande avsnitt är ”mätsnöret” ”Samarias mätsnöre”.

> Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies; Because they have done that which was evil in my sight, and have provoked me to anger, since the day their fathers came forth out of Egypt, even unto this day. 2 Kings 21:12–15.

> Därför säger Herren, Israels Gud, så: Se, jag låter en sådan olycka komma över Jerusalem och Juda, att det skall ringa i båda öronen på var och en som hör därom. Och jag skall sträcka över Jerusalem Samarias mätsnöre och Ahabs hus lod; och jag skall torka Jerusalem, såsom en man torkar ett fat, torkar det och vänder det upp och ned. Och jag skall överge kvarlevan av min arvedel och ge dem i deras fienders hand; och de skall bli till rov och plundring för alla sina fiender; därför att de har gjort det som var ont i mina ögon och väckt min vrede, från den dag då deras fäder drog ut ur Egypten ända till denna dag. 2 Kungaboken 21:12–15.

There are two prophetic expressions in the verses just cited that must be considered. The first is the tingling of the ears, and the other is the plummet. In these verses the line of Samaria is also identified as the plummet of the house of Ahab. The line and the plummet are instruments of judgment, which are used in the building process. In the verses, they identify that the same judgment that was carried out against the northern kingdom, represented as Samaria and the house of Ahab, would be brought upon Judah and Jerusalem. When the warning was set forth, the northern kingdom of Israel had already been invaded, conquered, destroyed and taken into slavery. The message of God’s judgment produces the tingling of the ears of those that hear the warning. Both the plummet and the tingling of the ears are found three times each in the Scriptures. In each case, they represent God’s indignation against His own people.

Det finns två profetiska uttryck i de nyss anförda verserna som måste beaktas. Det första är att öronen skall domna, och det andra är lodet. I dessa verser identifieras också Samarias mätsnöre som Ahabs hus’ lod. Mätsnöret och lodet är domsredskap som används i byggnadsprocessen. I verserna visar de att samma dom som verkställdes mot det norra riket, framställt som Samaria och Ahabs hus, skulle komma över Juda och Jerusalem. När varningen framlades hade Israels norra rike redan blivit invaderat, erövrat, förstört och bortfört i slaveri. Budskapet om Guds dom får öronen att domna hos dem som hör varningen. Både lodet och öronens domnande förekommer tre gånger vardera i Skriften. I varje fall representerar de Guds förbittring mot sitt eget folk.

> And the Lord came, and stood, and called as at other times, Samuel, Samuel. Then Samuel answered, Speak; for thy servant heareth. And the Lord said to Samuel, Behold, I will do a thing in Israel, at which both the ears of every one that heareth it shall tingle. In that day I will perform against Eli all things which I have spoken concerning his house: when I begin, I will also make an end. 1 Samuel 3:10–12.

> Och Herren kom och ställde sig där och ropade som de andra gångerna: »Samuel, Samuel!» Då svarade Samuel: »Tala, ty din tjänare hör.» Och Herren sade till Samuel: »Se, jag skall göra en sak i Israel, så att det skall ringa i båda öronen på var och en som hör det. På den dagen skall jag fullborda mot Eli allt det som jag har talat om hans hus; när jag börjar, skall jag också göra slut.» 1 Samuelsboken 3:10–12.

The overthrow of Eli’s house is the prophecy that would make both ears tingle in anyone who heard it. The tingling of the ears, in the time of Samuel symbolizes the passing by of the house of Eli. The fulfillment of the prediction given to Samuel was the overthrow of Eli’s house and the establishment of Samuel as the prophet. Samuel represents a people who as Peter says, in times past were not the people of God, but now are, for when Samuel was established as prophet, the house of Eli was destroyed. Jeremiah also proclaims a judgment against the leadership of Jerusalem that causes ears to tingle.

Störtandet av Elis hus är den profetia som skulle få båda öronen att ringa hos var och en som hörde den. Öronens ringande symboliserar, på Samuels tid, förbipasserandet av Elis hus. Uppfyllelsen av den förutsägelse som gavs åt Samuel var störtandet av Elis hus och upprättandet av Samuel som profet. Samuel representerar ett folk som, såsom Petrus säger, förr inte var Guds folk, men nu är det, ty när Samuel blev upprättad som profet, blev Elis hus förstört. Jeremia förkunnar också en dom över Jerusalems ledarskap som får öronen att ringa.

> And say, Hear ye the word of the Lord, O kings of Judah, and inhabitants of Jerusalem; Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will bring evil upon this place, the which whosoever heareth, his ears shall tingle. Jeremiah 19:3.

> Och säg: Hör Herrens ord, ni Juda kungar och ni Jerusalems invånare. Så säger härskarornas Herre, Israels Gud: Se, jag skall låta olycka komma över denna plats, så att det skall ringa i öronen på var och en som hör det. Jeremia 19:3.

All three references to ears tingling are associated with a covenant people who have made a covenant with death and are thereafter invaded, conquered, destroyed, scattered, and taken into slavery. The tingling ears is a symbol of the judgment of God’s indignation, and the symbol of that judgment is also represented three times in the Scriptures, with the word “plummet.” We have already read it in second Kings and Isaiah, but there is one other reference of the “plummet” in the Scriptures, and in that reference the word plummet is translated from a different Hebrew word, than the previous two references.

Alla tre hänvisningarna till kliande öron är förknippade med ett förbundsfolk som har slutit ett förbund med döden och därefter blir invaderat, besegrat, förstört, kringspritt och fört i slaveri. De kliande öronen är en symbol för domen under Guds vrede, och symbolen för den domen framställs också tre gånger i Skrifterna med ordet ”lod”. Vi har redan läst det i Andra Kungaboken och Jesaja, men det finns ytterligare en hänvisning till ”lod” i Skrifterna, och i den hänvisningen är ordet lod översatt från ett annat hebreiskt ord än i de två föregående hänvisningarna.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof. So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it. Moreover the word of the Lord came unto me, saying, The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it; and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto you. For who hath despised the day of small things? for they shall rejoice, and shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven; they are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth. Then answered I, and said unto him, What are these two olive trees upon the right side of the candlestick and upon the left side thereof? And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth. Zechariah 4:1–14.

> Och ängeln som talade med mig kom åter och väckte mig, såsom en man väcks ur sin sömn, och sade till mig: Vad ser du? Och jag sade: Jag har sett, och se, en ljusstake helt av guld, med en skål ovanpå den, och dess sju lampor därpå, och sju rör till de sju lamporna, som är ovanpå den. Och två olivträd stod bredvid den, det ena på högra sidan om skålen och det andra på dess vänstra sida. Då tog jag till orda och sade till ängeln som talade med mig: Vad är detta, min herre? Då svarade ängeln som talade med mig och sade till mig: Vet du inte vad detta är? Och jag sade: Nej, min herre. Då svarade han och sade till mig: Detta är Herrens ord till Serubbabel: Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot. Vem är du, du stora berg? Inför Serubbabel skall du bli till en slätt. Och han skall föra fram slutstenen under höga rop: Nåd, nåd över den! Och Herrens ord kom vidare till mig och sade: Serubbabels händer har lagt grunden till detta hus; hans händer skall också fullborda det. Och du skall förstå att Herren Sebaot har sänt mig till er. Ty vem har föraktat den ringa begynnelsens dag? De skall glädja sig när de ser lodsänket i Serubbabels hand, dessa sju, som är Herrens ögon, vilka far omkring över hela jorden. Då svarade jag och sade till honom: Vad är dessa två olivträd på högra sidan om ljusstaken och på dess vänstra sida? Och jag tog åter till orda och sade till honom: Vad är dessa två olivkvistar som genom de två gyllene rören tömmer ut den gyllene oljan ur sig själva? Och han svarade mig och sade: Vet du inte vad detta är? Och jag sade: Nej, min herre. Då sade han: Dessa är de två smorda, som står inför hela jordens Herre. Sakarja 4:1–14.

The word translated as “plummet” in second Kings and Isaiah twenty-eight, is “mishqâl” and it means a weight. In both passages a weight (plummet) was going to be added to the line. The weight is what is used in a scale, and represents judgment. The line with a weight is a line of judgment. The line of Samaria was the period of “seven times,” or twenty-five hundred and twenty years. The same period of time was going to be placed upon the southern kingdom that had been brought upon the northern kingdom. The ending of either line is identified in the book of Daniel as either the end of the last indignation or the end of the first indignation. The period is represented in Daniel as the period when Jerusalem and the host were to be trodden down by the two desolating powers of paganism and papalism. Both periods would begin when their respective capital cities were invaded, conquered, destroyed and their citizens carried into slavery.

Ordet som översätts med ”lod” i Andra Kungaboken och Jesaja tjugoåtta är ”mishqâl”, och det betyder en vikt. I båda avsnitten skulle en vikt (lod) fogas till linjen. Vikten är det som används i en våg och representerar dom. Linjen med en vikt är en domslinje. Samarias linje var perioden av ”sju tider”, eller två tusen fem hundra tjugo år. Samma tidsperiod skulle läggas på det södra riket, liksom den hade kommit över det norra riket. Slutet på endera linjen identifieras i Daniels bok som antingen slutet på den sista harmen eller slutet på den första harmen. Perioden framställs i Daniel som den tid då Jerusalem och härskarorna skulle bli nedtrampade av de två förödande makterna, hedendomen och påvedömet. Båda perioderna skulle börja när deras respektive huvudstäder invaderades, erövrades, förstördes och deras invånare fördes bort i slaveri.

But in Zechariah, the word “plummet” is formed by the combination of two Hebrew words. The first word is “‘eben”, and it means “to build”, and it also means “a stone”. It means “a building stone”. That word is then combined with the Hebrew word “bedı̂yl”, which means “to divide or separate”. The “plummet” in Zechariah, is the stone that is built upon and produces a separation and division. The division is between two classes of worshippers; one class that rejoices when they see the stone, make it the head of their corner, and build upon it, and the other that doesn’t see it, rejects it, stumbles over it, and is finally crushed by it, which then becomes their headstone or tombstone. One class makes a covenant with life, the other a covenant of death.

Men i Sakarja bildas ordet ”lod” genom en sammansättning av två hebreiska ord. Det första ordet är ”’eben”, och det betyder ”att bygga”, och det betyder också ”en sten”. Det betyder ”en byggnadssten”. Detta ord sammanfogas sedan med det hebreiska ordet ”bedı̂yl”, som betyder ”att dela eller åtskilja”. ”Lodet” i Sakarja är den sten som man bygger på och som åstadkommer åtskillnad och delning. Delningen sker mellan två klasser av tillbedjare: den ena klassen, som gläder sig när de ser stenen, gör den till hörnstenen i sitt hörn och bygger på den, och den andra, som inte ser den, förkastar den, snavar över den och slutligen krossas av den, varefter den blir deras huvudsten eller gravsten. Den ena klassen sluter ett förbund med livet, den andra ett förbund med döden.

In the history of Zechariah, ancient Israel had just come out of Babylon to rebuild and restore Jerusalem. Zerubbabel was appointed the governor, and was to oversee the work. He laid the foundation stone at the beginning of the work and he placed the headstone, or capstone, at the end of the work. Zerubbabel means “the offspring of Babylon”. All the prophecies are identifying the last days, and Zerubbabel’s name is the symbol of the history of the first angel’s message when the foundation stone was laid, and his name is also the symbol of the third angel’s message, when the headstone, or capstone, is placed. The manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in either the first movement or the second movement is represented by Zerubbabel’s name (offspring of Babylon), for it represents the message which calls for the final generation of the “offspring of Babylon”, to come out. It represents the message of the Midnight Cry that took place in the first movement, and that is about to take place in the last movement of the Loud Cry.

I berättelsen om Sakarja hade det forntida Israel just kommit ut ur Babylon för att återuppbygga och återställa Jerusalem. Serubbabel blev utsedd till ståthållare och skulle leda arbetet. Han lade grundstenen i början av arbetet, och han satte dit slutstenen, eller hörnstenen, vid arbetets slut. Serubbabel betyder ”Babylons avkomma”. Alla profetiorna identifierar de sista dagarna, och Serubbabels namn är symbolen för historien om den första ängelns budskap när grundstenen lades, och hans namn är också symbolen för den tredje ängelns budskap, när slutstenen, eller hörnstenen, sätts på plats. Manifestationen av den Helige Andes utgjutelse i antingen den första rörelsen eller den andra rörelsen framställs genom Serubbabels namn (Babylons avkomma), ty det representerar det budskap som kallar den slutliga generationen av ”Babylons avkomma” att komma ut. Det representerar midnattsropets budskap som ägde rum i den första rörelsen och som står i begrepp att äga rum i den sista rörelsen av det höga ropet.

The two olive trees, two olive branches, and the two anointed ones that represent the vessels into which the two golden pipes empty the oil into:

De två olivträden, de två olivkvistarna och de två smorda som representerar de kärl i vilka de två gyllene rören tömmer oljan:

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> ”De smorda som står inför hela jordens Herre har den ställning som en gång gavs åt Satan såsom beskyddande kerub. Genom de heliga varelser som omger hans tron upprätthåller Herren en ständig förbindelse med jordens invånare. Den gyllene oljan representerar den nåd genom vilken Gud håller de troendes lampor försedda, så att de inte skall fladdra och slockna. Om inte denna heliga olja utgöts från himlen i budskapen från Guds Ande, skulle ondskans makter ha fullständig kontroll över människorna.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> ”Gud vanäras när vi inte tar emot de budskap som han sänder oss. Därigenom avvisar vi den gyllene olja som han vill utgjuta i våra själar för att vidareförmedlas till dem som är i mörker. När ropet ljuder: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom’, kommer de som inte har tagit emot den heliga oljan, som inte har vårdat Kristi nåd i sina hjärtan, att finna, liksom de fåvitska jungfrurna, att de inte är redo att möta sin Herre. De har inte i sig själva makt att få tag i oljan, och deras liv går till spillo. Men om man ber om Guds Helige Ande, om vi vädjar såsom Mose gjorde: ’Låt mig se din härlighet’, då blir Guds kärlek utgjuten i våra hjärtan. Genom de gyllene rören kommer den gyllene oljan att meddelas oss. ’Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot.’ Genom att ta emot de klara strålarna från Rättfärdighetens Sol lyser Guds barn som ljus i världen.” Review and Herald, 20 juli 1897.

Zechariah had repeatedly asked who the two olive trees were, thus drawing attention to the various symbols of the two witnesses. Sister White identifies the two olive trees as the two witnesses of Revelation eleven.

Sakarja hade upprepade gånger frågat vilka de två olivträden var och riktade därigenom uppmärksamheten på de olika symbolerna för de två vittnena. Syster White identifierar de två olivträden som de två vittnena i Uppenbarelseboken elva.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> ”Beträffande de två vittnena förklarar profeten vidare: ’Dessa är de två olivträden och de två ljusstakarna som står inför jordens Gud.’ ’Ditt ord’, sade psalmisten, ’är mina fötters lykta och ett ljus på min stig.’ Uppenbarelseboken 11:4; Psaltaren 119:105. De två vittnena representerar Skrifterna i Gamla och Nya testamentet.” The Great Controversy, 267.

Zechariah had wanted to understand who these two witnesses were. In the French Revolution they were the Old and New Testaments. They were represented as Moses and Elijah that were slain in the street by the beast that ascended out of the bottomless pit. They represent the ministry of Future for America that was slain on July 18, 2020.

Sakarja hade velat förstå vilka dessa två vittnen var. I den franska revolutionen var de Gamla och Nya testamentet. De framställdes som Mose och Elia, vilka dödades på gatan av vilddjuret som steg upp ur avgrunden. De representerar Future for Americas tjänst, som dödades den 18 juli 2020.

In the beginning of the chapter, after Zechariah is awakened, when the dead dry bones are brought together, but not yet alive, Gabriel asks “What seest thou?” Zechariah describes what he has seen, and then asks “What are these my lord?” Gabriel emphasizes the subject of the question, by answering Zechariah’s question with a question. He asks Zechariah, “Knowest thou not what these be?” Gabriel then answers “This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts.”

I början av kapitlet, efter att Sakarja har väckts, när de döda, torra benen förs samman men ännu inte har fått liv, frågar Gabriel: ”Vad ser du?” Sakarja beskriver vad han har sett och frågar sedan: ”Vad är dessa, min herre?” Gabriel betonar ämnet för frågan genom att besvara Sakarjas fråga med en fråga. Han frågar Sakarja: ”Förstår du inte vad dessa är?” Gabriel svarar därefter: ”Detta är Herrens ord till Serubbabel: Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot.”

The Word of the Lord that was given to Zerubbabel was, “Not by might, nor by power, but by my spirit. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it.”

Det ord från Herren som gavs till Serubbabel var: ”Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande. Vem är du, du stora berg? Inför Serubbabel skall du bli till en slätt; och han skall föra fram huvudstenen med jubelrop: Nåd, nåd över den.”

Zerubbabel, the governor, represents the messenger that prepares the way in the beginning and ending history, before whom the mountain becomes as a plain. Isaiah identifies the work of the same messenger and says he will “make straight in the desert a highway for our God,” and that he will cause “every valley” to “be exalted.” He will also cause “every mountain and hill” to “be made low,” for the “great mountain” before governor Zerubbabel “shall become a plain.”

Serubbabel, ståthållaren, representerar det sändebud som bereder vägen i den begynnande och avslutande historien, inför vilket berget blir till en slätt. Jesaja identifierar samme sändebuds verk och säger att han skall ”bereda åt vår Gud en banad väg i öknen” och att han skall låta ”varje dal” ”upphöjas”. Han skall också låta ”varje berg och kulle” ”sänkas”, ty det ”stora berget” framför ståthållaren Serubbabel ”skall bli till en slätt”.

William Miller’s message of the “seven times” was given him by God. Zerubbabel represents William Miller who placed the foundation stone of the “seven times,” and he also represents the hands that “shall bring forth the headstone” with “shouting, crying, Grace, Grace unto it.” The doubling of the word “grace,” represents the message of the Midnight Cry. The “shouting” represents the same message as represented by the loud cry of the third angel and the “crying” represents the Midnight Cry. The entire passage is about the Midnight Cry message. It is about the virgins that were asleep in death on the streets of Revelation eleven, that runs through the valley of dead dry bones. It is about the resurrection of the dead dry bones, and it is about the prophetic role of the “plummet” that the wise virgins see that causes them to rejoice.

William Millers budskap om de ”sju tiderna” gavs honom av Gud. Serubbabel representerar William Miller, som lade grundstenen till de ”sju tiderna”, och han representerar också de händer som ”skall föra fram huvudstenen” under ”jubelrop: Nåd, nåd över den.” Fördubblingen av ordet ”nåd” representerar Midnattsropets budskap. ”Jubelropet” representerar samma budskap som återges genom den tredje ängelns höga rop, och ”ropandet” representerar Midnattsropet. Hela avsnittet handlar om Midnattsropets budskap. Det handlar om jungfrurna som sov i döden på gatorna i Uppenbarelseboken elva, vilken löper genom de döda, torra benens dal. Det handlar om uppståndelsen av de döda, torra benen, och det handlar om den profetiska rollen hos ”lodet” som de visa jungfrurna ser och som får dem att glädja sig.

Then Zechariah says, “moreover.” Moreover, means to place the following passage over the top of the previous passage. It is a reference to the prophetic principle of line upon line. The previous dialogue identified the awakening at midnight of God’s people, represented by Zechariah. The previous dialogue repeatedly emphasized the desire of God’s people in the last days to understand who the two witnesses of Revelation eleven are. The previous dialogue identified that Zerubbabel represents the work in the first movement and also the work in the last movement. It identified Zerubbabel’s “hands” (representing human power), were to lay the foundation stone and the headstone, but the work of his hands was and is only accomplished through the divine power of the Comforter.

Sedan säger Sakarja: ”dessutom”. Dessutom innebär att det följande avsnittet läggs ovanpå det föregående avsnittet. Det är en hänvisning till den profetiska principen rad på rad. Den föregående dialogen identifierade Guds folks uppvaknande vid midnatt, representerat av Sakarja. Den föregående dialogen betonade upprepade gånger Guds folks önskan i de sista dagarna att förstå vilka de två vittnena i Uppenbarelseboken elva är. Den föregående dialogen identifierade att Serubbabel representerar verket i den första rörelsen och även verket i den sista rörelsen. Den identifierade att Serubbabels ”händer” (som representerar mänsklig makt) skulle lägga grundstenen och huvudstenen, men att hans händers verk blev och blir fullbordat endast genom Hjälparens gudomliga kraft.

The dialogue that followed, which is to be placed over the previous dialogue, identifies that when the “hands of Zerubbabel” are finishing the work, then God’s people in the last days, will “know that the Lord” “sent” Gabriel, the light bearer “unto” God’s people. They will recognize the heavenly communication process that is the first truth represented in connection with the Revelation of Jesus Christ. To refuse the message and work of Zerubbabel, is to refuse the message that comes from Gabriel, which he received from Christ, which He in turn received from the Father.

Den dialog som följde, vilken skall placeras över den föregående dialogen, visar att när ”Serubbabels händer” fullbordar verket, då skall Guds folk i de sista dagarna ”förstå att Herren” ”har sänt” Gabriel, ljusbäraren, ”till” Guds folk. De skall känna igen den himmelska kommunikationsprocess som är den första sanning som framställs i samband med Jesu Kristi uppenbarelse. Att förkasta Serubbabels budskap och verk är att förkasta det budskap som kommer från Gabriel, vilket han mottog från Kristus, vilken i sin tur mottog det från Fadern.

Then the two classes of worshippers are defined. One class “hath despised the day of small things?” The other class “shall rejoice” when they “shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven” who “are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth.” Those that despise the day of small things, are despising the historical work of William Miller as represented by the “plummet.” They are contrasted with those who rejoice when they see the “plummet” in the hands of Zerubbabel. Zechariah’s “plummet” is the building stone that produces a division. One class despises the “plummet,” for they refuse to see that the “plummet” in the hand of Zerubbabel is with “those seven.” The word “seven” that is with the “plummet,” is the same Hebrew word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six.

Därpå definieras de två klasserna av tillbedjare. Den ena klassen ”har föraktat den ringa begynnelsens dag?” Den andra klassen ”skall glädja sig” när de ”får se lodstenen i Serubbabels hand tillsammans med dessa sju”, vilka ”är Herrens ögon, som far omkring över hela jorden”. De som föraktar den ringa begynnelsens dag, föraktar William Millers historiska verk, såsom det framställs genom ”lodstenen”. De ställs i kontrast till dem som gläder sig när de ser ”lodstenen” i Serubbabels händer. Sakarjas ”lodsten” är byggnadsstenen som åstadkommer en åtskillnad. Den ena klassen föraktar ”lodstenen”, ty de vägrar att se att ”lodstenen” i Serubbabels hand är tillsammans med ”dessa sju”. Ordet ”sju”, som står tillsammans med ”lodstenen”, är samma hebreiska ord som översätts med ”sju gånger” i Tredje Moseboken tjugosex.

Then Zechariah repeats the fact that when he wakes up, he does not know who the two witnesses are. He therefore asks another time, “What are these two olive trees?” He repeats it again, questioning “What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves?” And Gabriel emphasizes the question by once again answering Zechariah’s question with a question, “Knowest thou not what these be?” to which Zechariah answers, “No.” Gabriel then says “These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.”

Därefter upprepar Sakarja det faktum att han, när han vaknar, inte vet vilka de två vittnena är. Han frågar därför ännu en gång: ”Vad är dessa två olivträd?” Han upprepar det åter och frågar: ”Vad är dessa två olivkvistar, vilka genom de två gyllene rören tömmer ut den gyllene oljan ur sig själva?” Och Gabriel eftertrycker frågan genom att ännu en gång besvara Sakarjas fråga med en fråga: ”Vet du inte vad dessa är?” varpå Sakarja svarar: ”Nej.” Gabriel säger då: ”Dessa är de två smorda, som står inför hela jordens Herre.”

The chapter begins with Gabriel awakening Zechariah out of his sleep. Zechariah therefore represents the virgins that are awakened at midnight, and when those virgins are awakened, they are represented as having an overwhelming burden to understand what the two witnesses of Revelation chapter eleven represent. All the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. All the prophets agree with one another, for God is not the author of confusion. All the prophets are speaking more about the last days, than the days in which they lived.

Kapitlet börjar med att Gabriel väcker Sakarja ur hans sömn. Sakarja representerar därför de jungfrur som väcks vid midnatt, och när dessa jungfrur väcks framställs de såsom burna av en överväldigande börda att förstå vad de två vittnena i Uppenbarelseboken kapitel elva representerar. Alla Bibelns böcker möts och fullbordas i Uppenbarelseboken. Alla profeterna är överens med varandra, ty Gud är inte oordningens upphovsman. Alla profeterna talar mer om de sista dagarna än om de dagar i vilka de levde.

Gabriel employs the Alpha and Omega principle by identifying that Zerubbabel will begin and end the work of building the temple. His work is represented as laying the foundation stone at the beginning and the headstone at the end. Zerubbabel represents the movement of the Millerites and the movement of Future for America.

Gabriel tillämpar Alfa- och Omega-principen genom att ange att Serubbabel kommer att påbörja och avsluta arbetet med att bygga templet. Hans verk framställs som att han lägger grundstenen i början och huvudstenen i slutet. Serubbabel representerar milleriternas rörelse och Future for America-rörelsen.

What Gabriel presents to Zechariah is that the work of the Midnight Cry, whether in the movement of the first angel or in the movement of the third angel, is accomplished with the power of the Holy Spirit.

Det som Gabriel framställer för Sakaria är att Midnattsropets verk, vare sig det sker i den förste ängelns rörelse eller i den tredje ängelns rörelse, fullbordas genom den Helige Andes kraft.

While they lay dead in the street, the world rejoiced over their dead bodies, but when they arose, the world then feared and they rejoiced. They rejoice because they see the plummet of those “seven times” in the hand of Zerubbabel. The plummet is the stone that is built upon, which separates the wise from the foolish.

Medan de låg döda på gatan gladde sig världen över deras döda kroppar, men när de uppstod greps världen av fruktan, och de gladde sig. De gläder sig därför att de ser lodet av dessa ”sju tider” i Serubbabels hand. Lodet är den sten som man bygger på, vilken skiljer de visa från de dåraktiga.

Zechariah does not say “the seven,” he says, “those seven.” They see both twenty-five hundred and twenty years of scattering. The word translated as “seven” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six, and represents “the curse” of slavery that was brought upon both the northern and southern kingdoms of Israel. The book of Daniel identifies “those seven” as a first and a last indignation.

Sakarja säger inte ”de sju”, han säger ”dessa sju”. De ser både tvåtusen femhundratjugo år av förskingring. Ordet som översatts med ”sju” är samma ord som översätts med ”sju gånger” i Tredje Moseboken tjugosex, och representerar ”förbannelsen” av slaveri som kom över både det norra och det södra riket i Israel. Daniels bok identifierar ”dessa sju” som en första och en sista harm.

The foundation stone laid by William Miller was the “seven times,” and the headstone laid by the movement of the third angel is the “seven times.” Those that rejoice when they see “those seven” in the awakening of the Midnight Cry of the last days, will witness a division and separation of the precious and the vile. The precious will rejoice as they come into full unity, and the vile will find out too late that they have not the oil that has been coming down through the two golden pipes. The truth that causes the rejoicing for one class will be a stone of stumbling for the other class, though it was available to see for all that were willing to see.

Grundstenen som lades av William Miller var ”de sju tiderna”, och huvudstenen som lades av den tredje ängelns rörelse är ”de sju tiderna”. De som gläder sig när de ser ”de sju” i Midnattsropets väckelse i de sista dagarna, kommer att bevittna en åtskillnad och avskiljning mellan det dyrbara och det usla. Det dyrbara kommer att glädja sig när det träder in i full enhet, och det usla kommer att alltför sent inse att det inte har den olja som har kommit ned genom de två gyllene rören. Den sanning som orsakar glädje för den ena klassen kommer att vara en stötesten för den andra klassen, fastän den stod till buds att se för alla som var villiga att se.

Just as the “seven times” became a test in the beginning in 1856, when Philadelphian Adventism transitioned unto Laodicean Adventism, the “seven times” is once again a test at the ending, right where Laodicean Adventism is transitioned unto Philadelphian Adventism. The test in the beginning was failed in 1863, with the rejection of the biblical doctrine of “seven times.” Those that fail the test at the ending in 2023, will do so for rejecting the experience demanded by the remedy identified by the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Liksom de ”sju tiderna” blev ett prov i begynnelsen år 1856, när den filadelfiska adventismen övergick till den laodiceiska adventismen, är de ”sju tiderna” återigen ett prov vid avslutningen, just där den laodiceiska adventismen övergår till den filadelfiska adventismen. Provet i begynnelsen misslyckades man med år 1863 genom förkastandet av den bibliska läran om de ”sju tiderna”. De som misslyckas med provet vid avslutningen år 2023 kommer att göra det därför att de förkastar den erfarenhet som fordras genom det botemedel som identifieras av de ”sju tiderna” i Tredje Mosebok tjugosex.

It was important to identify that the book of Daniel fully upholds the “seven times,” before we begin to consider the prophetic message of the first six chapters of the book of Daniel, for chapters four and five are about the “seven times,” and they identify the beginning and ending of the two horns of the earth beast of Revelation chapter thirteen.

Det var viktigt att fastställa att Daniels bok fullt ut bekräftar de ”sju tiderna”, innan vi börjar betrakta det profetiska budskapet i de sex första kapitlen i Daniels bok, ty kapitel fyra och fem handlar om de ”sju tiderna”, och de anger början och slutet för de två hornen på jordens vilddjur i Uppenbarelseboken kapitel tretton.

We will begin our consideration of those first six chapters in the next article.

Vi kommer att inleda vår behandling av dessa första sex kapitel i nästa artikel.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> ”Det ljus som Daniel fick från Gud gavs särskilt för dessa sista dagar. De syner han såg vid Ulai och Hiddekel, Shinars stora floder, håller nu på att gå i uppfyllelse, och alla de händelser som förutsagts skall snart inträffa.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.

> ”Betrakta omständigheterna för den judiska nationen när Daniels profetior gavs.

> “Let us give more time to the study of the Bible. We do not understand the word as we should. The book of Revelation opens with an injunction to us to understand the instruction that it contains. ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy,’ God declares, ‘and keep those things which are written therein: for the time is at hand.’ When we as a people understand what this book means to us, there will be seen among us a great revival. We do not understand fully the lessons that it teaches, notwithstanding the injunction given us to search and study it.

> ”Låt oss ägna mer tid åt studiet av Bibeln. Vi förstår inte Ordet så som vi borde. Uppenbarelseboken inleds med en uppmaning till oss att förstå den undervisning som den innehåller. ”Salig är den som läser och de som hör orden i denna profetia”, förklarar Gud, ”och bevarar det som är skrivet däri, ty tiden är nära.” När vi som folk förstår vad denna bok betyder för oss, kommer en stor väckelse att visa sig ibland oss. Vi förstår inte fullt ut de lärdomar som den förmedlar, trots den uppmaning vi har fått att rannsaka och studera den.

> “In the past teachers have declared Daniel and the Revelation to be sealed books, and the people have turned from them. The veil whose apparent mystery has kept many from lifting it, God’s own hand has withdrawn from these portions of His word. The very name ‘Revelation’ contradicts the statement that it is a sealed book. ‘Revelation’ means that something of importance is revealed. The truths of this book are addressed to those living in these last days. We are standing with the veil removed in the holy place of sacred things. We are not to stand without. We are to enter, not with careless, irreverent thoughts, not with impetuous footsteps, but with reverence and godly fear. We are nearing the time when the prophecies of the book of Revelation are to be fulfilled.” Testimonies to Ministers, 113.

> ”Förr har lärare förklarat att Daniel och Uppenbarelseboken var förseglade böcker, och folket har vänt sig bort från dem. Den slöja vars skenbara hemlighetsfullhet har hindrat många från att lyfta den, har Gud själv dragit undan från dessa delar av sitt ord. Själva namnet ”Uppenbarelse” motsäger påståendet att den är en förseglad bok. ”Uppenbarelse” betyder att något av vikt uppenbaras. Sanningarna i denna bok är riktade till dem som lever i dessa sista dagar. Vi står, med slöjan undanröjd, på de heliga tingens heliga plats. Vi skall inte stå utanför. Vi skall gå in, inte med vårdslösa, vanvördiga tankar, inte med förhastade steg, utan med vördnad och gudsfruktan. Vi närmar oss den tid då profetiorna i Uppenbarelseboken skall uppfyllas.” Testimonies to Ministers, 113.

Back to Articles