Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Nine

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan – nummer nio

Number Nine

Nummer nio

Author

Jeff Pippenger

Published

December 11, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

I have reached the point in this introduction to the book of Joel to briefly summarize some of the points from the first eight articles and identify what we should expect from the book of Joel now that we take it up more directly, and then of course what does that have to do with the battles of Raphia and Panium of Daniel 11:11–16?

Jag har nu kommit till den punkt i denna inledning till Joels bok där jag kortfattat ska sammanfatta några av huvudpunkterna från de första åtta artiklarna och ange vad vi bör förvänta oss av Joels bok nu när vi tar oss an den mer direkt, och sedan, naturligtvis, vad har detta att göra med slagen vid Rafia och Panium i Daniel 11:11–16?

We have placed an emphasis upon the song of the vineyard for “experience” is represented by a “song” prophetically. One of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand as they sing the song of Moses and the Lamb, which is simply John’s way to represent Isaiah’s vineyard song. Every major prophet begins their books with condemnations against Israel for their rebellion, or you could say that every major prophet first sings the song of the vineyard. I contend that Joel’s song of the vineyard in chapter one is one of the most important revelations about the vineyard song. I could not say if I am correct or not, but the reason I am of this conviction is the prophetic connections that are symbolically represented in the book of Joel appear to be a key, or perhaps an axle for several spokes. Joel’s testimony not only connects with the other parallel lines, but it seems to set a point of reference, especially through the symbolism of the vineyard being destroyed in chapter one, and the next two chapters identifying both the image of the beast testing time in the United States and also the image of the beast testing time for the world. And it is all set within the context of a vineyard, and a vineyard isn’t a living vineyard—if it gets no rain.

Vi har lagt tonvikt vid vingårdssången, ty ”erfarenhet” framställs profetiskt genom en ”sång”. Ett av kännetecknen för de etthundrafyrtiofyra tusen är att de sjunger Moses och Lammets sång, vilket helt enkelt är Johannes sätt att återge Jesajas vingårdssång. Varje större profet inleder sina böcker med fördömanden mot Israel för dess uppror, eller man skulle kunna säga att varje större profet först sjunger vingårdssången. Jag hävdar att Joels vingårdssång i kapitel ett är en av de viktigaste uppenbarelserna om vingårdssången. Jag kan inte säga om jag har rätt eller inte, men skälet till att jag är av denna övertygelse är att de profetiska förbindelser som symboliskt framställs i Joels bok tycks vara en nyckel, eller kanske en axel för flera ekrar. Joels vittnesbörd förbinder sig inte bara med de andra parallella linjerna, utan det tycks också fastställa en referenspunkt, särskilt genom symboliken i att vingården ödeläggs i kapitel ett, och att de följande två kapitlen identifierar både prövotiden för vilddjurets bild i Förenta staterna och också prövotiden för vilddjurets bild för världen. Och allt detta är insatt i en vingårds sammanhang, och en vingård är inte en levande vingård—om den inte får något regn.

We have also placed an emphasis on the prophetic period that is represented by the symbol of “how long?” I felt the necessity of reminding us of this previously established principle about “how long” to put an emphasis upon the “capstone” that was, and is also the foundation and corner stone. The final full development of the Midnight Cry message that is now under way is the “capstone.” Based upon the foundations that capstone is Miller’s jewels shining ten times brighter than in the beginning.

Vi har också lagt en betoning på den profetiska tidsperiod som representeras av symbolen ”hur länge?” Jag kände nödvändigheten av att påminna oss om denna tidigare fastställda princip om ”hur länge?” för att lägga en betoning på ”slutstenen”, som var och också är grunden och hörnstenen. Den slutliga fulla utvecklingen av Midnattsropets budskap, som nu är under fullbordan, är ”slutstenen”. Grundad på dessa fundament är denna slutsten Millers juveler, skinande tio gånger klarare än i begynnelsen.

Based upon God’s “marvelous works” the capstone is when His people transition from a Laodicean experience unto a Philadelphian experience, which is when those people become the 8th that is of the 7 and also when they transition from the church militant to the church triumphant. This transition is the capstone. The transition is accomplished when God’s people hear and see the “capstone” message and it is marvelous in their eyes. The capstone message is the climax for it brings together all of the symbolic “capstone” truths together. The message of “seven times” was Miller’s foundation stone, and it was to be the Millerite capstone. Pentecost was the capstone to the Pentecostal season, just as was the Midnight Cry the capstone of the Millerite movement of the first and second angels.

Med utgångspunkt i Guds ”underbara verk” är slutstenen den tidpunkt då Hans folk övergår från en laodikeisk erfarenhet till en filadelfisk erfarenhet, vilket är när detta folk blir den åttonde, som är av de sju, och även när de övergår från den stridande kyrkan till den triumferande kyrkan. Denna övergång är slutstenen. Övergången fullbordas när Guds folk hör och ser ”slutstens”-budskapet, och det är underbart i deras ögon. Slutstensbudskapet är höjdpunkten, ty det sammanför alla de symboliska ”slutstens”-sanningarna. Budskapet om ”sju tider” var Millers grundsten, och det skulle vara milleriternas slutsten. Pingsten var slutstenen för pingstsäsongen, liksom Midnattsropet var slutstenen för millerrörelsen med den första och den andra ängelns budskap.

As the climax or capstone of the 46-year period in which Christ built the Millerite temple of the first and second angels, the capstone was to become the foundation stone for Christ’s work of building the temple of the one hundred and forty-four thousand. That foundation stone was set up in 1844 as the light to lighten the path to heaven, and for this reason God’s people at the end of the world are to return to the “old paths” in order to find rest. If and when they return to the pioneer history of the Millerites, they find that the message of the Midnight Cry was the climax of the foundational history. The Midnight Cry was a manifestation of the outpouring of the Holy Spirit. When a soul returns to the “old paths” and finds the “bright light” that was set up at the beginning or foundational point of the path he finds the Midnight Cry, which Jeremiah identifies as “rest.”

Som höjdpunkten eller krönstenen i den fyrtiosexåriga period under vilken Kristus byggde milleriternas tempel genom den första och den andra ängelns budskap, skulle denna krönsten bli grundstenen för Kristi verk att bygga de ett hundra fyrtiofyra tusens tempel. Denna grundsten upprättades år 1844 som ljuset för att upplysa stigen till himlen, och därför skall Guds folk vid världens slut återvända till ”de gamla stigarna” för att finna vila. Om och när de återvänder till milleriternas pionjärhistoria, finner de att midnattsropets budskap var höjdpunkten i grundläggningens historia. Midnattsropet var en manifestation av den helige Andes utgjutelse. När en själ återvänder till ”de gamla stigarna” och finner det ”klara ljus” som uppsattes vid början, eller grundpunkten, av stigen, finner han midnattsropet, vilket Jeremia identifierar som ”vila”.

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> ”De hade ett klart ljus uppsatt bakom sig vid början av stigen, vilket en ängel sade mig var ”midnattsropet”. Detta ljus sken längs hela stigen och gav ljus åt deras fötter, så att de inte skulle snava.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> ”Om de höll sina ögon fästa på Jesus, som var strax framför dem och ledde dem till staden, var de trygga. Men snart blev några trötta och sade att staden låg långt borta och att de hade väntat sig att redan ha kommit in i den. Då uppmuntrade Jesus dem genom att höja sin härliga högra arm, och från hans arm utgick ett ljus som svepte över adventskarans led, och de ropade: ’Halleluja!’ Andra förnekade förhastat ljuset bakom dem och sade att det inte var Gud som hade lett dem så långt. Ljuset bakom dem slocknade, lämnade deras fötter i fullständigt mörker, och de stapplade och förlorade målet och Jesus ur sikte och föll av stigen ned i den mörka och ogudaktiga världen nedanför.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

The capstone of Millerite history is the foundation stone for the history of the one hundred and forty-four thousand. From the beginning of the three angels in 1798 until the church triumphant is raised up in fulfillment of cleansing of the sanctuary at the Sunday law the path is illuminated with the message of the Midnight Cry, for the parable is about Adventism, and how God raises up a people to perfectly reflect His character as probation closes for mankind during the Sunday law crisis.

Hörnstenen i milleritrörelsens historia är grundstenen för de etthundrafyrtiofyratusens historia. Från de tre änglarnas begynnelse år 1798 till dess att den triumferande församlingen upprättas i uppfyllelse av helgedomens rening vid söndagslagen, upplyses stigen av budskapet om midnattsropet, ty liknelsen handlar om adventismen och om hur Gud uppreser ett folk till att fullkomligt återspegla hans karaktär, när nådatiden avslutas för mänskligheten under söndagslagskrisen.

On the path, Jesus is leading and He continues to lighten the path by raising His glorious right arm. There is therefore a bright light at the beginning of the path and a bright light leading to the end of the path. Jesus as Alpha and Omega illustrates the end with the beginning, so the light at both ends of the path is the message of the Midnight Cry.

På stigen går Jesus i spetsen, och Han fortsätter att lysa upp stigen genom att lyfta sin härliga högra arm. Därför finns ett klart ljus vid stigens början och ett klart ljus som leder till stigarnas slut. Jesus som Alfa och Omega framställer slutet genom början; därför är ljuset vid båda ändarna av stigen budskapet om midnattsropet.

The first angel arrived in 1798 and announced that the hour of His judgment had arrived, “Saying … the hour of his judgment is come.” The hour of judgment came in 1798 and when it began the marriage between Christ and His new bride—Philadelphian Millerite Adventism began. Christ was to be married on October 22, 1844 and from 1798 to 1844 the bride was made ready. The bride was Philadelphian, for there was no condemnation upon Christ’s bride, for she made herself ready—she was pure. The announcement of the judgment is the announcement of the marriage at the beginning in 1798 that arrived at the end in 1844.

Den första ängeln anlände år 1798 och förkunnade att hans domstund hade kommit: ”Sägande … hans domstund har kommit.” Domens stund kom år 1798, och när den började tog äktenskapet mellan Kristus och hans nya brud sin början — det filadelfiska milleritiska adventbudskapet. Kristus skulle vigas den 22 oktober 1844, och från 1798 till 1844 gjordes bruden redo. Bruden var filadelfisk, ty ingen fördömelse vilade över Kristi brud, eftersom hon gjorde sig redo — hon var ren. Tillkännagivandet av domen är tillkännagivandet av äktenskapet vid begynnelsen år 1798, vilket nådde sin fullbordan vid slutet år 1844.

The foundational light and the capstone light for the Millerite movement was the message announcing the marriage—the message of the Midnight Cry. The Midnight Cry was the foundation and capstone of the history of the first and second angels as well as Millerite history and the capstone of Millerite history is the foundation stone of the history of the one hundred and forty-four thousand as well as being the capstone. The temple construction is finished when the capstone is placed and the work of placing that final “marvelous” stone began in July 2023.

Det grundläggande ljuset och slutstenens ljus för den milleritiska rörelsen var budskapet som tillkännagav bröllopet — budskapet om midnattsropet. Midnattsropet var grundvalen och slutstenen i den första och andra ängelns historia, liksom i den milleritiska historien, och slutstenen i den milleritiska historien är grundstenen i de etthundrafyrtiofyratusens historia samtidigt som den också är dess slutsten. Tempelbyggnaden fullbordas när slutstenen läggs på plats, och arbetet med att lägga den sista ”underbara” stenen började i juli 2023.

There are various prophetic fulfillments that will make up the capstone, but the capstone also represents the climax of a message. Pentecost was the capstone of the message of the Pentecostal season, just as the light of the “seven times” that came through the pen of Hiram Edson in 1856, was the intended capstone to Miller’s message, for the first foundational truth Miller discovered was the “seven times.” In 1856, rejecting the new light of the capstone truth equated to choosing to die in the wilderness of Laodicea, as ancient Israel had done over a forty-year period. This identifies July of 2023 as 1856, the turning point from Philadelphia to Laodicea in Millerite history and the reversal from Laodicea unto Philadelphia in the history of the one hundred and forty-four thousand. Christ did not marry an impure woman in 1844, for she was Philadelphian and He will marry a bride from Philadelphia at the Sunday law. But first she must make herself ready. Are you ready?

Det finns olika profetiska uppfyllelser som kommer att utgöra slutstenen, men slutstenen representerar också kulmen av ett budskap. Pingsten var slutstenen i budskapet för pingstsäsongen, alldeles som ljuset om de ”sju tiderna”, som kom genom Hiram Edsons penna år 1856, var den avsedda slutstenen till Millers budskap, ty den första grundläggande sanning som Miller upptäckte var de ”sju tiderna”. År 1856 innebar ett förkastande av det nya ljuset i slutstenens sanning detsamma som att välja att dö i Laodiceas öken, såsom det gamla Israel hade gjort under en fyrtioårig period. Detta identifierar juli 2023 som 1856, vändpunkten från Filadelfia till Laodicea i den milleritiska historien och omvändningen från Laodicea till Filadelfia i de etthundrafyrtiofyratusens historia. Kristus gifte sig inte med en oren kvinna år 1844, ty hon var filadelfisk, och Han kommer att gifta sig med en brud från Filadelfia vid söndagslagen. Men först måste hon göra sig redo. Är du redo?

> Fear not, little flock; for it is your Father’s good pleasure to give you the kingdom. Luke 12:32.

> Frukta inte, du lilla hjord; ty er Fader har funnit behag i att ge er riket. Luk. 12:32.

On October 22, 1844 the Lord married the bride He had made ready to follow Him into the history of the third angel, and all that the third angel represents, but by 1863 the history of the third angel was diverted into the wilderness of Laodicea. The history of 1844 unto 1863 represents the period of the third angel, thus providing an illustration of the foolish virgins in the time period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The virgins are wheat and tares who are being separated by messages typified by angels—for it is the angels that do the work of separating.

Den 22 oktober 1844 gifte sig Herren med den brud som Han hade gjort redo att följa Honom in i den tredje ängelns historia och allt som den tredje ängeln representerar, men år 1863 leddes den tredje ängelns historia bort in i Laodiceas öken. Historien från 1844 till 1863 representerar den tredje ängelns tidsperiod och ger därmed en illustration av de fåvitska jungfrurna under den tidsperiod då de etthundrafyrtiofyra tusen beseglas. Jungfrurna är vete och ogräs som håller på att skiljas åt genom budskap som förebildas av änglar, ty det är änglarna som utför skiljandets verk.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his work. Awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal, or bind, the wheat for the heavenly garner. These things should engross the whole mind, the whole attention.’” Early Writings, 119.

> ”Därefter såg jag den tredje ängeln. Min medföljande ängel sade: ’Fruktansvärt är hans verk. Förfärande är hans uppdrag. Han är den ängel som skall skilja vetet från ogräset och besegla, eller binda, vetet för den himmelska ladan. Dessa ting borde uppta hela sinnet, hela uppmärksamheten.’” Early Writings, 119.

The three angel’s messages of Revelation fourteen are the latter rain message that divides and binds the two classes.

De tre änglarnas budskap i Uppenbarelseboken fjorton är senregnsbudskapet som skiljer och sammanbinder de två klasserna.

> “To John were opened scenes of deep and thrilling interest in the experience of the church. He saw the position, dangers, conflicts, and final deliverance of the people of God. He records the closing messages which are to ripen the harvest of the earth, either as sheaves for the heavenly garner or as fagots for the fires of destruction. Subjects of vast importance were revealed to him, especially for the last church, that those who should turn from error to truth might be instructed concerning the perils and conflicts before them. None need be in darkness in regard to what is coming upon the earth.” The Great Controversy, 341.

> ”För Johannes öppnades scener av djupt och gripande intresse i församlingens erfarenhet. Han såg Guds folks ställning, faror, strider och slutliga befrielse. Han nedtecknar de avslutande budskap som skall mogna jordens skörd, antingen som kärvar för den himmelska ladan eller som risknippen för förintelsens eldar. Ämnen av oerhörd betydelse uppenbarades för honom, särskilt för den sista församlingen, så att de som skulle vända sig från villfarelse till sanning kunde få undervisning om de faror och strider som låg framför dem. Ingen behöver vara i mörker beträffande det som skall komma över jorden.” The Great Controversy, 341.

It is “words of truth” which in this generation are “the closing messages which are to ripen the harvest,” and which separate the two classes. That work is also the work of the “dirt brush man” from Miller’s dream.

Det är ”sanningens ord” som i denna generation är ”de avslutande budskapen som skall mogna skörden” och som skiljer de två grupperna åt. Detta verk är också ”smutsborstmannens” verk från Millers dröm.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> ”Han har sin kastskovel i handen, och han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan.” Matteus 3:12. Detta var en av reningens tider. Genom sanningens ord höll agnarna på att skiljas från vetet. Eftersom de var alltför fåfänga och självrättfärdiga för att ta emot tillrättavisning, alltför världskära för att anta ett liv i ödmjukhet, vände sig många bort från Jesus. Många gör fortfarande detsamma. Själars trovas i dag såsom dessa lärjungars tro prövades i synagogan i Kapernaum. När sanningen träffar hjärtat, ser de att deras liv inte står i överensstämmelse med Guds vilja. De inser behovet av en fullständig förändring hos sig själva; men de är inte villiga att ta på sig det självförnekande arbetet. Därför blir de vredgade när deras synder avslöjas. De går bort förargade, liksom lärjungarna lämnade Jesus, medan de mumlade: ”Detta är ett hårt tal; vem står ut med att höra på honom?” Messias, 392.

Beginning at the great disappointment of 1844 the waymarks and transactions through to 1863 represent the history of 9/11 unto the Sunday law. Why is 1844 9/11 you ask?

Med början i den stora besvikelsen 1844 representerar vägmärkena och skeendena fram till 1863 historien från 11 september fram till söndagslagen. Varför är 1844 lika med 11 september, frågar du?

Sister White’s writings are clear that the third angel arrived on October 22, 1844, but also arrived in 1888 which typifies 9/11. More importantly all the prophets isolate the very history of 9/11 unto the Sunday law, so it is not the testimony of two or three, but the united testimony of every witness from God’s Word that 9/11 to the Sunday law is the period where “the effect of every vision” is accomplished.

Syster Whites skrifter är tydliga med att den tredje ängeln anlände den 22 oktober 1844, men också anlände 1888, vilket är en förebild på 11 september. Ännu viktigare är att alla profeterna avgränsar just historien från 11 september fram till söndagslagen; så det är inte två eller tre vittnens vittnesbörd, utan det förenade vittnesbördet från varje vittne i Guds ord, att perioden från 11 september till söndagslagen är den tid då ”verkan av varje syn” fullbordas.

The history of the third angel’s arrival and conclusion was from 1844 to 1863 and represents the period of God’s marvelous works from 9/11 unto the Sunday law. That history is also represented by 1840 to 1844, and in that line 1840 is the alpha and 1844 the omega. In the line of 1844 to 1863, 1844 is the alpha and 1863 is the omega. 1844 is both alpha and omega.

Historien om den tredje ängelns ankomst och avslutning sträckte sig från 1844 till 1863 och representerar perioden för Guds underbara verk från 9/11 fram till söndagslagen. Denna historia representeras också av 1840 till 1844, och i den linjen är 1840 alfa och 1844 omega. I linjen från 1844 till 1863 är 1844 alfa och 1863 omega. 1844 är både alfa och omega.

The cross aligns with 1844, and the Alpha and Omega shed His blood at the cross. From 9/11 (1840) we find Revelation ten setting forth the history that begins with John eating the little book in 1840 and then the disappointment in his stomach in 1844. The eating is the beginning; the stomach marks the end. The last verse of chapter ten represents the history being repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Korset står i linje med 1844, och Alfa och Omega utgöt sitt blod på korset. Från 11/9 (1840) finner vi i Uppenbarelseboken tio den historia framställd som börjar med att Johannes äter den lilla bokrullen år 1840 och därefter besvikelsen i hans mage år 1844. Ätandet är början; magen markerar slutet. Den sista versen i kapitel tio representerar att historien upprepas i de etthundrafyrtiofyra tusens historia.

> And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:10, 11.

> Och jag tog den lilla boken ur ängelns hand och åt upp den; och den var i min mun söt som honung, men så snart jag hade ätit den blev min buk bitter. Och han sade till mig: Du måste åter profetera om många folk och nationer och tungomål och kungar. Uppenbarelseboken 10:10, 11.

Revelation chapter ten and Habakkuk chapter two represent two chapters that provide witness to the prophetic period of 1840 unto 1844. The history of 1844 unto 1863 begins at a waymark of disappointment, followed by a scattering that is followed by a gathering. In that period the prophetic history of Habakkuk’s two tables concludes when the second table was printed in 1849 and published abroad in 1850. The period of Habakkuk’s tables was from May of 1842 when the 1843 chart was published and the prophetic period ended where it began with the publication of one of Habakkuk’s two tables. The 1843 chart is the alpha and the 1850 chart is the omega.

Uppenbarelseboken kapitel tio och Habackuk kapitel två utgör två kapitel som avlägger vittnesbörd om den profetiska perioden från 1840 till 1844. Historien från 1844 till 1863 börjar vid en vägmärke av besvikelse, följd av en skingring som följs av en samling. Under den perioden avslutas den profetiska historien om Habackuks två tavlor när den andra tavlan trycktes 1849 och utgavs offentligt 1850. Perioden för Habackuks tavlor sträckte sig från maj 1842, då 1843 års schema publicerades, och den profetiska perioden slutade där den började, med publiceringen av en av Habackuks två tavlor. 1843 års schema är alfa och 1850 års schema är omega.

In 1856 Hiram Edson wrote a series of articles which took William Miller’s understanding of the “seven times” to a new level. Edson’s work was the omega of Miller’s work bringing Miller’s foundation truth to the position of a capstone which was intended to empower God’s people. Miller’s light on the “seven times” was the alpha and Edson’s light on the “seven times” was the omega.

År 1856 skrev Hiram Edson en serie artiklar som förde William Millers förståelse av de ”sju tiderna” till en ny nivå. Edsons verk var omegan i Millers verk och förde Millers grundsanning till ställningen av en slutsten, vilken var avsedd att ge Guds folk kraft. Millers ljus över de ”sju tiderna” var alfan och Edsons ljus över de ”sju tiderna” var omegan.

In 1863 the movement changed into the church which would ultimately bring about a movement from its own body, the same way that the Millerites came from Protestants, and just as the disciples came out of Judaism to Christianity and just as Joshua and Caleb came from the former covenant people who were destined to die in the wilderness.

År 1863 förvandlades rörelsen till den kyrka som slutligen skulle frambringa en rörelse ur sin egen kropp, på samma sätt som milleriterna kom ur protestanterna, och liksom lärjungarna kom ut ur judendomen till kristendomen och liksom Josua och Kaleb kom från det tidigare förbundsfolket som var bestämt att dö i öknen.

In the very same history, (1844 to 1863) the Republican horn of the earth beast is going through a parallel struggle that ultimately breaks out into the Civil War which all historians agree reached its midpoint in 1863 with Lincoln’s Emancipation Proclamation. Lincoln represents the first Republican president, who took the oath of Presidency following the worst Democratic President in history up to that point. He was later assassinated. All these prophetic characteristics and others are repeated with the last Republican president.

I just denna historia, (1844 till 1863) genomgår jorddjurets republikanska horn en parallell kamp som till slut bryter ut i inbördeskriget, vilket alla historiker är ense om nådde sin mittpunkt år 1863 genom Lincolns emancipationsproklamation. Lincoln representerar den förste republikanske presidenten, som avlade presidenteden efter den dittills värste demokratiske presidenten i historien. Han blev senare mördad. Alla dessa profetiska kännetecken, och andra därtill, upprepas med den siste republikanske presidenten.

1844 unto 1863 included a scattering and gathering. 1863 represents the Sunday law, so the scattering that took place in 1844 is the only scattering until 1863 when the Laodicean Seventh-day Adventists were scattered unto the wilderness of Laodicea. 1844 produced a scattering and 1863 produced a scattering, thus witnessing to the fact that the history is an identified prophetic symbol, for it begins with an alpha scattering in 1844 and ends with an omega scattering in 1863. The first scattering arrived on July 18, 2020 and the final omega scattering is fulfilled at the Sunday law.

1844 till 1863 inbegrep en skingring och en samling. 1863 representerar söndagslagen, så den skingring som ägde rum 1844 är den enda skingringen fram till 1863, då de laodiceiska sjundedagsadventisterna skingrades till Laodiceas öken. 1844 frambringade en skingring och 1863 frambringade en skingring och vittnar därmed om det faktum att historien är en identifierad profetisk symbol, ty den börjar med en alfa-skingring år 1844 och slutar med en omega-skingring år 1863. Den första skingringen inträffade den 18 juli 2020, och den slutliga omega-skingringen fullbordas vid söndagslagen.

> “The time is coming when we shall be separated and scattered, and each one of us will have to stand without the privilege of communion with those of like precious faith; and how can you stand unless God is by your side, and you know that he is leading and guiding you?” Review and Herald, March 25, 1890.

> ”Den tid kommer då vi skall bli åtskilda och kringspridda, och var och en av oss kommer att behöva stå utan förmånen av gemenskap med dem som har samma dyrbara tro; och hur kan du stå, om inte Gud är vid din sida och du vet att han leder och vägleder dig?” Review and Herald, 25 mars 1890.

Its not enough for God to stand “by your side,” you must also “know that he is leading and guiding you.” This fact is a subject of prophecy represented by the various phrases based upon when “ye shall know the Lord.”

Det räcker inte att Gud står ”vid din sida”; du måste också ”veta att han leder och vägleder dig”. Detta faktum är ett föremål för profetia, framställt genom de olika uttryck som bygger på när ”ni skall känna Herren”.

> And ye shall eat in plenty, and be satisfied, and praise the name of the Lord your God, that hath dealt wondrously with you: and my people shall never be ashamed. And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. … So shall ye know that I am the Lord your God dwelling in Zion, my holy mountain: then shall Jerusalem be holy, and there shall no strangers pass through her any more. Joel 2:26, 27, 3:17.

> Och ni skall äta i överflöd och bli mätta, och prisa HERRENS, er Guds, namn, han som har handlat så underbart med er; och mitt folk skall aldrig komma på skam. Och ni skall förstå att jag är mitt i Israel och att jag är HERREN, er Gud, och ingen annan; och mitt folk skall aldrig komma på skam. … Så skall ni förstå att jag är HERREN, er Gud, som bor på Sion, mitt heliga berg; då skall Jerusalem vara heligt, och inga främlingar skall mer dra fram genom henne. Joel 2:26, 27, 3:17.

When Jerusalem is holy, she is the church triumphant, for the church militant is defined is a church made up of wheat and tares, and when “no strangers pass through” “Jerusalem” “anymore” God’s people “shall know” “that he is leading and guiding.” They know, for they are those who have fulfilled the prayer of “seven times,” which includes confessing that God had not been leading you as a Laodicean, but when your change to a Philadelphian you will know “that he is leading and guiding” and that God is “in the midst of Israel.”

När Jerusalem är heligt, är hon den triumferande kyrkan, ty den stridande kyrkan definieras som en kyrka bestående av vete och ogräs, och när ”inga främlingar mer drar fram genom” ”Jerusalem” ”skall” Guds folk ”veta” ”att han leder och vägleder.” De vet, ty de är de som har uppfyllt bönen om ”sju gånger”, vilket innefattar att bekänna att Gud inte hade lett dig såsom en laodicé, men när du förändras till en filadelfier skall du veta ”att han leder och vägleder” och att Gud är ”mitt i Israel.”

The alpha scattering (disappointment) of April 19 and the omega scattering (disappointment) of October 22 is marked by the first official publication after the great disappointment of October 22. Publishing is a prophetic marker in Millerite history and the prophetic history of the United States, so the first thing officially published after 1844 is a waymark of that history, and the waymark identifies a scattering.

Alfa-skingringen (besvikelsen) den 19 april och omega-skingringen (besvikelsen) den 22 oktober markeras av den första officiella publikationen efter den stora besvikelsen den 22 oktober. Publicering är en profetisk markör i milleriternas historia och i Förenta staternas profetiska historia, så det första som officiellt publicerades efter 1844 är ett vägmärke i denna historia, och vägmärket identifierar en skingring.

## 1847—The Remnant Scattered Abroad

1847—Den utspridda kvarlevan

> “A Word to the ‘Little Flock.’

> Ett ord till den ”lilla hjorden”.

> “The following articles were written for The Day-Dawn, which has been published at Canandaigua, New York, by O. R. L. Crosier. But as that paper is not now published, and as we do not know as it will be published again, it is thought best by some of us in Maine, to have them given in this form. I wish to call the attention of the ‘little flock’ to those things which will very soon take place on this earth. . . .

> ”Följande artiklar skrevs för The Day-Dawn, som har utgivits i Canandaigua, New York, av O. R. L. Crosier. Men eftersom den tidningen nu inte längre utges, och eftersom vi inte vet om den kommer att utges igen, har några av oss i Maine ansett det bäst att låta dem utges i denna form. Jag önskar fästa den ”lilla hjordens” uppmärksamhet på de ting som mycket snart skall äga rum på denna jord....”

> “The reader will have observed that three communications from the pen of Mrs. E. G. White were included in A Word to the ‘Little Flock.’ . . .

> Läsaren torde ha lagt märke till att tre meddelanden från fru E. G. Whites penna infördes i A Word to the ‘Little Flock.’...

> “The second communication from Mrs. White, found on pages 14–18, is an account of her first vision under the title, To the Remnant Scattered Abroad. This was written December 20, 1845, as a personal letter to Enoch Jacobs, and was first published by the recipient in The Day-Star of January 24, 1846. Then on April 6, 1846, it was reprinted in broadside form by James White and H. S. Gurney. The statement as it appears in A Word to the ‘Little Flock,’ with the exception of minor editorial changes and added scripture references, is identical with the full account of the vision as first printed.” James White, A Word to the ‘Little Flock’, 25.

> ”Det andra meddelandet från fru White, som återfinns på sidorna 14–18, är en redogörelse för hennes första syn under titeln Till den kvarleva som är kringspridd. Detta skrevs den 20 december 1845 som ett personligt brev till Enoch Jacobs och publicerades först av mottagaren i The Day-Star den 24 januari 1846. Sedan, den 6 april 1846, trycktes det på nytt i bladform av James White och H. S. Gurney. Uttalandet sådant det framträder i A Word to the ‘Little Flock’ är, med undantag för mindre redaktionella ändringar och tillagda skriftställen, identiskt med den fullständiga redogörelsen för synen sådan den först trycktes.” James White, A Word to the ‘Little Flock’, 25.

1844 marks the arrival of an angel and a disappointment. In 1845 the first vision is written and it is published in 1846. The first vision is to “the remnant scattered abroad.” I doubt that the unmarried teenage prophetess knew when she wrote out her first vision that a prophetic characteristic of the “remnant” is that the remnant would of prophetic necessity need to be “scattered abroad,” as one of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand. In 1846 the Whites were married, thus changing Ellen’s last name to White. In the same year the Whites began to keep the seventh-day Sabbath. In 1846 the covenant is marked as finalized, the prophetic marriage that began in 1844 was consummated in 1846, and in 1847 the first official publication is printed and mailed.

1844 markerar ankomsten av en ängel och en besvikelse. År 1845 nedtecknas den första synen, och den publiceras 1846. Den första synen är till ”den kvarleva som är kringspridd”. Jag betvivlar att den ogifta tonåriga profetissan visste, när hon skrev ned sin första syn, att ett profetiskt kännetecken för ”kvarlevan” är att kvarlevan av profetisk nödvändighet måste vara ”kringspridd”, såsom ett av kännetecknen på de etthundrafyrtiofyra tusen. År 1846 gifte sig makarna White, och därmed ändrades Ellens efternamn till White. Samma år började makarna White hålla sjundedagssabbaten. År 1846 markeras förbundet som fullbordat; det profetiska äktenskap som började 1844 fullbordades 1846, och 1847 trycks och postas den första officiella publikationen.

## May, 1850

Maj 1850

> “DEAR READER—My object in this review has been to expose error by the light of sacred truth. . . .

> ”KÄRE LÄSARE — Min avsikt med denna granskning har varit att avslöja villfarelse i den heliga sanningens ljus....”

> “In presenting this little work to the scattered flock, I have discharged my duty to them, in this respect, and may God add his blessing. Amen.” James White, The Seventh-day Sabbath not Abolished, 2.

> ”När jag framlägger denna lilla skrift för den skingrade hjorden, har jag därmed fullgjort min plikt mot dem i detta avseende, och må Gud lägga sin välsignelse därtill. Amen.” James White, The Seventh-day Sabbath not Abolished, 2.

The publication by James White is identifying that his audience was still a scattered flock, but it is also the defense of the seventh-day Sabbath. This is the message of the third angel in its infancy in terms of Millerite Adventism understanding of the Sabbath and the third angel. It is published the same year the 1850 chart is published and together they represent the raising up of the Lord’s army for the approaching Sunday law crisis. Jesus always illustrates the end with the beginning and those who presented the message in 1844 who employed the 1843 chart, were typifying those who would present the message employing the 1850 chart. The beginning of the period of Habakkuk’s two tables, men were proclaiming the message of the hour in conjunction with Habakkuk’s table and in 1850 James White is presenting the message of the third angel along with the 1850 chart. The chart was made by Brother Nichols in the 1849 time period, a period of time when James and Ellen White were living with Brother Nichols. James White was directly associated with the 1850 chart’s production and in that year he began to proclaim the third angel’s message.

Skriften av James White anger att hans publik fortfarande var en skingrad hjord, men den utgör också ett försvar för sjundedagssabbaten. Detta är den tredje ängelns budskap i sin linda, i fråga om den milleritiska adventismens förståelse av sabbaten och den tredje ängeln. Den utges samma år som 1850 års karta utges, och tillsammans representerar de upprättandet av Herrens här för den annalkande söndagslagskrisen. Jesus åskådliggör alltid slutet genom början, och de som frambar budskapet år 1844, vilka använde 1843 års karta, förebildade dem som skulle frambära budskapet med bruk av 1850 års karta. I början av perioden för Habackuks två tavlor förkunnade män stundens budskap i förening med Habackuks tavla, och år 1850 framlägger James White den tredje ängelns budskap tillsammans med 1850 års karta. Kartan framställdes av broder Nichols under tidsperioden 1849, en tidsperiod då James och Ellen White bodde hos broder Nichols. James White var direkt knuten till framställningen av 1850 års karta, och det året började han förkunna den tredje ängelns budskap.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Den 23 september [1850] visade Herren mig att han för andra gången hade räckt ut sin hand för att återvinna återstoden av sitt folk, och att ansträngningarna måste fördubblas i denna samlingstid. Under skingringstiden blev Israel slaget och sönderslitet; men nu, i samlingstiden, skall Gud hela och förbinda sitt folk. Under skingringen hade de ansträngningar som gjordes för att utbreda sanningen endast ringa verkan, åstadkom endast litet eller intet; men i samlingstiden, när Gud har satt sin hand till att samla sitt folk, skall ansträngningarna att utbreda sanningen få den avsedda verkan. Alla bör vara förenade och nitiska i verket. Jag såg att det var en skam för någon att hänvisa till skingringen för exempel som skulle styra oss nu i samlingstiden; ty om Gud inte gör mer för oss nu än han gjorde då, skulle Israel aldrig bli samlat. Det är lika nödvändigt att sanningen utges i en tidning som att den predikas.” Review and Herald, 1 november 1850.

> “The view that the Lord ‘had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people,’ on page 74, refers only to the union and strength once existing among those looking for Christ, and to the fact that He had begun to unite and to raise up His people again.” Early Writings, 86.

> ”Uppfattningen att Herren ’för andra gången hade räckt ut sin hand för att återvinna återstoden av sitt folk’, på sidan 74, syftar endast på den enhet och styrka som en gång fanns bland dem som såg fram emot Kristus, och på det faktum att han hade börjat att åter förena och upprätta sitt folk.” Early Writings, 86.

Sister White in Early Writings is commenting upon the passage from Review and Herald in connection with her employing the prophet Isaiah’s words when she said, “the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people.” He stretched out His hand in 1850. When He gathered those people into the Most Holy Place on October 22, 1844 it was at the conclusion of the scattering from 677 BC until October 22, 1844. Literal Judah residing in the literal glorious land were scattered for 2520 years in agreement with the “seven times” of Leviticus twenty-six in 677 BC. At the conclusion of the 2520 years spiritual Israel was gathered on October 22, 1844 and they were immediately scattered and the scattering concluded when the Lord stretches forth His hand a second time. He gathers them the second time in the passage to accomplish two things; to “bind up his people” and to “raise up” His people.

Syster White kommenterar i Early Writings avsnittet från Review and Herald i samband med att hon använder profeten Jesajas ord när hon sade: ”Herren visade mig att han hade räckt ut sin hand för andra gången för att återvinna kvarlevan av sitt folk.” Han räckte ut sin hand år 1850. När han den 22 oktober 1844 samlade detta folk in i det Allraheligaste, skedde det vid avslutningen av förskingringen från år 677 f.Kr. till den 22 oktober 1844. Det bokstavliga Juda, bosatt i det bokstavliga härliga landet, var förskingrat i 2520 år i överensstämmelse med ”sju tider” i Tredje Moseboken tjugosex år 677 f.Kr. Vid slutet av de 2520 åren samlades det andliga Israel den 22 oktober 1844, och de blev omedelbart förskingrade, och förskingringen avslutades när Herren räcker ut sin hand för andra gången. Han samlar dem för andra gången i avsnittet för att åstadkomma två ting: att ”förbinda sitt folk” och att ”resa upp” sitt folk.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> ”Därefter såg jag den tredje ängeln. Min åtföljande ängel sade: ’Fruktansvärt är hans ord, förfärlig är hans mission. Han är den ängel som skall skilja vetet från ogräset och försegla eller binda vetet för den himmelska ladan.’ Dessa ting bör uppta hela sinnet, hela uppmärksamheten. Återigen visades jag nödvändigheten av att de som tror att vi har det sista nådens budskap, håller sig avskilda från dem som dagligen tar emot eller insuper nya villfarelser. Jag såg att varken unga eller gamla bör besöka sammankomsterna hos dem som befinner sig i villfarelse och mörker. Ängeln sade: ’Låt sinnet upphöra att dröja vid sådant som inte är till någon nytta.’” Manuscript Releases, band 5, 425.

The second gathering that began in 1850 typified the sealing (binding) of God’s people as they are lifted up “raised” as an ensign. 1850 identifies when the Lord gathers the one hundred and forty-four thousand. Of prophetic necessity they must have been scattered prior to being gathered. Thus, “the three and a half days” of Revelation 11:11 which symbolize 1260, which is half of 2520 and represents the scattering that followed July 18, 2020. Revelation 11:11 is representing the second gathering of those who are to be the one hundred and forty-four thousand and the ensign that is lifted up to the nations as set forth in Isaiah 11:11!

Den andra samlingen, som började år 1850, förebildade beseglingen (bindandet) av Guds folk när de lyfts upp, ”upphöjda”, såsom ett baner. År 1850 anger när Herren samlar de etthundrafyrtiofyra tusen. Av profetisk nödvändighet måste de ha varit kringspridda innan de samlades. Således är ”de tre och en halv dagarna” i Uppenbarelseboken 11:11, vilka symboliserar 1260, vilket är hälften av 2520, och representerar den kringspridning som följde efter den 18 juli 2020. Uppenbarelseboken 11:11 representerar den andra samlingen av dem som skall utgöra de etthundrafyrtiofyra tusen och det baner som upphöjs för nationerna, såsom framställs i Jesaja 11:11!

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious.

> Och på den dagen skall en telning av Isais rot stå som ett baner för folken; till honom skall hedningarna söka sig, och hans viloplats skall vara härlig.

> And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea.

> Och det skall ske på den dagen att Herren åter, för andra gången, skall räcka ut sin hand för att återvinna återstoden av sitt folk, dem som är kvar, från Assyrien och från Egypten och från Patros och från Kush och från Elam och från Shinar och från Hamat och från havets öar.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10, 11, 12.

> Och han skall resa ett baner för folken och samla Israels fördrivna och föra samman Judas förskingrade från jordens fyra hörn. Jesaja 11:10, 11, 12.

In 1850 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. In July of 2023 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. Both 1850 and July 2023 identify the gathering of “the remnant of his people” as Isaiah states in verse 11 of chapter 11. Verse 11 is sandwiched between verses ten and twelve, and both those verses identify the lifting up of the ensign to the world.

År 1850 räckte Herren ut sin hand för andra gången för att samla det folk som frambar den tredje ängelns budskap i förening med budskapet om Midnattsropet, såsom det framställs genom Habackuks två tavlor. I juli 2023 räckte Herren ut sin hand för andra gången för att samla det folk som frambar den tredje ängelns budskap i förening med budskapet om Midnattsropet, såsom det framställs genom Habackuks två tavlor. Både 1850 och juli 2023 anger insamlandet av ”kvarlevan av sitt folk”, såsom Jesaja säger i vers 11 i kapitel 11. Vers 11 är infogad mellan verserna 10 och 12, och båda dessa verser anger uppresandet av baneret för världen.

Each of the three verses are identifying the ensign, though the middle verse identifies them as the “remnant.” The remnant there is gathered a second time and the number of tribes who they are gathered from is eight. “8” represents not only those in the Noah’s ark that went from old world to the new world without seeing death, but “8” also represents those who are the 8th church that is of the seven. The two witnesses of Revelation 11:11 are those who have been resurrected. The number “8” is the symbol of the resurrection, a symbol of the one hundred and forty-four thousand, a symbol of baptism and a symbol of those who transition from Laodicea unto Philadelphia and become Isaiah’s ensign to the nations. The Lord stretches forth His hand a second time in 1850 to 1865 and again in July of 2023.

Var och en av de tre verserna identifierar baneret, även om den mellersta versen identifierar dem som ”kvarlevan”. Kvarlevan där samlas för andra gången, och antalet stammar från vilka de samlas är åtta. ”8” representerar inte bara dem i Noas ark som gick från den gamla världen till den nya världen utan att se döden, utan ”8” representerar också dem som är den åttonde församlingen, som är av de sju. De två vittnena i Uppenbarelseboken 11:11 är de som har blivit uppväckta. Talet ”8” är uppståndelsens symbol, en symbol för de etthundrafyrtiofyra tusen, en symbol för dopet och en symbol för dem som övergår från Laodicea till Filadelfia och blir Jesajas baner för folken. Herren räcker ut sin hand en andra gång år 1850 till 1865 och återigen i juli 2023.

In 2023, there was new light upon the seven times just as there had been in 1856. The period of 1856 unto 1863 is representing the history of the one hundred and forty-four thousand when the Lord raises up His remnant people as an army.

År 2023 gavs nytt ljus över de sju tiderna, precis som det hade skett år 1856. Tidsperioden från 1856 till 1863 representerar de etthundrafyrtiofyra tusendes historia, då Herren reser upp sitt kvarlevande folk såsom en här.

Isaiah 11:11 aligns perfectly with Revelation 11:11 which aligns perfectly with Daniel 11:11. Isaiah and John are portraying an internal history and Daniel an external history. Daniel’s external line of 11:11 runs parallel with John’s internal line of 11:11 and Isaiah’s 11:11 presents the ensign of the internal line who calls God’s other flock out of the external line. Palmoni has tied these passages together into a nice bundle that could only be accomplished by the One who is Creator of all things.

Jesaja 11:11 stämmer fullkomligt överens med Uppenbarelseboken 11:11, vilket i sin tur stämmer fullkomligt överens med Daniel 11:11. Jesaja och Johannes framställer en inre historia och Daniel en yttre historia. Daniels yttre linje i 11:11 löper parallellt med Johannes inre linje i 11:11, och Jesajas 11:11 framställer baneret för den inre linjen, han som kallar Guds andra hjord ut ur den yttre linjen. Palmoni har bundit samman dessa avsnitt till ett vackert knippe, något som endast kunde åstadkommas av honom som är alltings Skapare.

We will continue these things in the next article.

Vi kommer att fortsätta med dessa ting i nästa artikel.

## Dialogue with Artificial Information:

Dialog med artificiell information:

Does the math world find any significance in the number “11”?

Finns det någon betydelse i talet ”11” inom matematikens värld?

Yes, the number 11 holds several points of genuine mathematical interest and significance (beyond just being a prime number). Here are the main ones that mathematicians and math enthusiasts often highlight:

Ja, talet 11 rymmer flera aspekter av verkligt matematiskt intresse och betydelse (utöver att det endast är ett primtal). Här är de viktigaste som matematiker och matematikentusiaster ofta framhåller:

11 is fifth prime number, the smallest two-digit prime and the first prime that is a palindrome in base 10. “11” is the smallest repunit (a number consisting of repeated units that is a prime. It is the only two-digit prime where the two digits are the same. 11, 22, 33, 44 ect. Only works with “11.” “11” is a Mersenne prime exponent. The decimal expansion of 1/11 = 0.090909… has a repeating period of just 2, but 1/11 is famous in another way: the sequence of primes 11, 101, 1009, 10007, 100003, etc., shows up in discussions of primes in arithmetic progression. The dihedral group of order 22 (symmetries of a regular 11-gon) is notable because “11” is the smallest prime for which the dihedral group has a non-abelian center-free structure of interest in group theory. In theoretical physics (string theory / M-theory), the universe is often modeled in 11 spacetime dimensions, and physicists and mathematicians who work in that area frequently remark on 11’s appearance. “11” is the only palindromic prime with an even number of digits (all others with even digits greater than 2 are divisible by 11 and hence composite). This is a theorem in recreational number theory.

11 är det femte primtalet, det minsta tvåsiffriga primtalet och det första primtalet som är ett palindrom i bas 10. ”11” är den minsta repuniten (ett tal som består av upprepade ettor) som är ett primtal. Det är det enda tvåsiffriga primtal där de två siffrorna är lika. 11, 22, 33, 44 osv. Fungerar endast med ”11”. ”11” är en exponent för ett Mersenneprimtal. Decimalutvecklingen av 1/11 = 0,090909… har en repeterande period på endast 2, men 1/11 är berömt även på ett annat sätt: följden av primtal 11, 101, 1009, 10007, 100003 osv. förekommer i diskussioner om primtal i aritmetisk progression. Den dihedrala gruppen av ordning 22 (symmetrierna hos en regelbunden 11-hörning) är anmärkningsvärd därför att ”11” är det minsta primtal för vilket den dihedrala gruppen har en icke-abelsk centrumfri struktur av intresse inom gruppteorin. Inom teoretisk fysik (strängteori / M-teori) modelleras universum ofta i 11 rumtidsdimensioner, och fysiker och matematiker som arbetar inom det området framhåller ofta 11:s förekomst. ”11” är det enda palindromiska primtalet med ett jämnt antal siffror (alla andra med ett jämnt antal siffror större än 2 är delbara med 11 och därmed sammansatta). Detta är en sats inom rekreativ talteori.

Bottom line:

Kärnpunkten:

While “11” doesn’t have the same superstar status as π, e, or the golden ratio, it pops up repeatedly as the smallest or first example of many phenomena (first repunit prime, only even-digit palindromic prime, early appearance in many proofs and counterexamples, 11 dimensions in M-theory, etc.). So yes—the math world does consider 11 a significant number.

Även om ”11” inte har samma superstjärnestatus som π, e eller det gyllene snittet, dyker det gång på gång upp som det minsta eller första exemplet på många fenomen (det första repunitprimtalet, det enda palindromiska primtalet med ett jämnt antal siffror, en tidig förekomst i många bevis och motexempel, 11 dimensioner i M-teorin osv.). Så ja – matematikens värld betraktar 11 som ett betydelsefullt tal.

> “He who inspired the Word was the true expositor of the Word. Christ illustrated his teachings by calling the attention of his hearers to the simple laws of nature, and to the familiar objects which they daily saw and handled. Thus he led their minds from the natural to the spiritual. Many failed of grasping at once the meaning of his parables; but as they day by day came in contact with the objects with which the Great Teacher had associated spiritual truths, some discerned the lessons of divine truth he had sought to impress, and these were convinced of the truth of his mission and converted to the gospel.” Sabbath School Worker, December 1, 1909.

> ”Han som inspirerade Ordet var Ordets sanne uttolkare. Kristus åskådliggjorde sin undervisning genom att rikta sina åhörares uppmärksamhet mot naturens enkla lagar och mot de välbekanta ting som de dagligen såg och hanterade. Så ledde han deras tankar från det naturliga till det andliga. Många misslyckades med att genast fatta innebörden av hans liknelser; men när de dag efter dag kom i beröring med de föremål som den store Läraren hade förknippat med andliga sanningar, urskilde några de lärdomar i den gudomliga sanningen som han hade sökt inskärpa, och dessa blev överbevisade om sanningen i hans uppdrag och omvända till evangeliet.” Sabbath School Worker, 1 december 1909.

> “Leading thus from the natural to the spiritual kingdom, Christ’s parables are links in the chain of truth that unites man with God, and earth with heaven.” Christ’s Object Lessons, 17.

> ”Således leder Kristi liknelser från det naturliga till det andliga riket och utgör länkar i den sanningens kedja som förenar människan med Gud och jorden med himlen.” Christ’s Object Lessons, 17.

Back to Articles