Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Eight

Daniels bok – Nummer fyrtioåtta

Unveiling Prophecy: The Significance of Habakkuk’s Vision, Two Tables, and the Mystery of the Daily in Biblical Interpretation

Att avtäcka profetian: betydelsen av Habackuks syn, de två tavlorna och mysteriet kring det dagliga i den bibliska tolkningen

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Den tilltagande kunskap som framställs i synen om floden Ulai är det som slutligen skrevs på Habackuks två tavlor.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> ”Invävd i de profetior som de hade betraktat som tillämpliga på tiden för den andra ankomsten fanns undervisning särskilt anpassad till deras tillstånd av ovisshet och spänd väntan, som uppmuntrade dem att tålmodigt vänta i tro på att det som nu var dunkelt för deras förståelse i sinom tid skulle göras klart.

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> ”Bland dessa profetior fanns den i Habackuk 2:1–4: ’Jag vill stå på min vakt och ställa mig på tornet och spana för att se vad han skall tala till mig och vad jag skall svara när jag blir tillrättavisad. Och Herren svarade mig och sade: Skriv synen och gör den tydlig på tavlor, så att den lätt kan läsas. Ty synen gäller ännu för den bestämda tiden, men till slutet skall den tala och inte ljuga. Om den dröjer, så vänta på den; ty den skall förvisso komma, den skall inte utebli. Se, hans själ är uppblåst, den är inte rättskaffens i honom; men den rättfärdige skall leva genom sin tro.’”

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> ”Redan år 1842 hade den anvisning som ges i denna profetia att ’skriva upp synen och göra den tydlig på tavlor, så att den lätt kan läsas’ föranlett Charles Fitch att utarbeta en profetisk tavla för att åskådliggöra synerna i Daniel och Uppenbarelseboken. Utgivningen av denna tavla betraktades som en uppfyllelse av den befallning som gavs åt Habackuk. Ingen lade emellertid då märke till att ett skenbart dröjsmål i synens fullbordan – en dröjsmålstid – framställs i samma profetia. Efter besvikelsen framstod detta skriftställe som mycket betydelsefullt: ’Ty synen gäller ännu för en bestämd tid, men vid slutet skall den tala och inte slå fel; om den dröjer, så vänta på den, ty den skall förvisso komma, den skall inte utebli…. Den rättfärdige skall leva genom sin tro.’ The Great Controversy, 391, 392.”

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

Habackuks två tavlor är profetiskt två vittnen. Enligt Bibeln ska två vittnen träda fram tillsammans för att fastställa sanningen.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 18:16.

> Men om han inte vill höra dig, så ta med dig en eller två till, för att varje ord må bekräftas genom två eller tre vittnens mun. Matteus 18:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with one another they confirm the truths that were the jewels of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the tarrying time of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

När Habackuks två tavlor (pionjärtabellerna från 1843 och 1850) läggs över varandra bekräftar de de sanningar som var juvelerna i Millers dröm. Misstaget år 1843, framställt på den första tavlan, fastställer, när det läggs över den andra tavlan, synens dröjsmålstid. Miller (den symboliske väktaren i den historien) frågade vad han skulle säga under sin historias strid.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Jag vill stå på min vaktpost och ställa mig på tornet och spana för att se vad han skall tala till mig och vad jag skall svara när jag blir tillrättavisad. Habackuk 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Herren gav Miller befallning att skriva ner synen, och i sin dröm ställde han skrinet som innehöll synen på ett bord i mitten av sitt rum.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Och Herren svarade mig och sade: Skriv synen och gör den tydlig på tavlor, så att den som läser den må kunna löpa. Habackuk 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

Tabellerna identifierar då fördröjningstiden och den första besvikelsen.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Ty synen gäller ännu en bestämd tid, men vid slutet skall den tala och inte ljuga; om den dröjer, så vänta på den, ty den skall förvisso komma, den skall inte utebli. Habackuk 2:3.

The three-step testing process produced by the increase of knowledge (Miller’s jewels) are then represented.

Den trestegs prövningsprocess som frambringas genom kunskapens ökning (Millers juveler) framställs därefter.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Se, den som är högmodig i sin själ är inte rättfärdig i sig; men den rättfärdige skall leva genom sin tro. Habackuk 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

De två klasserna av tillbedjare skulle bli uppenbarade genom den prövningsprocess som omtalas i Daniels tolfte kapitel.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Och han sade: Gå din väg, Daniel, ty dessa ord skall förbliva tillslutna och förseglade intill ändens tid. Många skall bli renade och gjorda vita och luttrade; men de ogudaktiga skall handla ogudaktigt, och ingen av de ogudaktiga skall förstå; men de visa skall förstå. Daniel 12:9, 10.

The wise of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

De visa i Daniel är de visa jungfrurna i Matteus tjugofem, som blev rättfärdiggjorda genom tro, och de ogudaktiga var de fåvitska jungfrurna, som upphöjde sig i högmod. Vid slutet av Millers dröm representerar juvelerna oljan i liknelsen om de tio jungfrurna, vilket var budskapet.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> ”Gud vanäras när vi inte tar emot de budskap som han sänder oss. Därigenom avvisar vi den gyllene oljan som han vill utgjuta i våra själar för att vidareförmedlas till dem som är i mörker. När ropet ljuder: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom’, då skall de som inte har tagit emot den heliga oljan, som inte har bevarat Kristi nåd i sina hjärtan, finna, liksom de oförståndiga jungfrurna, att de inte är redo att möta sin Herre. De har inte i sig själva makt att skaffa oljan, och deras liv går till spillo.” Review and Herald, 20 juli 1897.

The light of Miller’s jewels in the last days will shine ten times brighter, and both the number ten and light are symbols of a test. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is represented as the message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Ljuset från Millers juveler i de sista dagarna skall lysa tio gånger starkare, och både talet tio och ljuset är symboler för en prövning. I de sista dagarna, framställda i slutet av Millers dröm, frambringar sanningens ljus, återgivet på Habackuks tavlor, ett prövande budskap, vilket i liknelsen om de tio jungfrurna framställs som midnattsropets budskap. Denna prövningsprocess är en upprepning av prövningsprocessen i milleriternas historia, ty liknelsen om de tio jungfrurna upprepas in i minsta bokstav i de sista dagarna.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Jag hänvisas ofta till liknelsen om de tio jungfrurna, av vilka fem var visa och fem oförståndiga. Denna liknelse har uppfyllts och kommer att uppfyllas till minsta bokstav, ty den har en särskild tillämpning på denna tid och har, liksom den tredje ängelns budskap, uppfyllts och kommer att fortsätta att vara närvarande sanning intill tidens slut.” Review and Herald, 19 augusti 1890.

Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter, than those who were eating the diet of Babylon. The proud represented in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk it is the prophetic characteristics of the papacy which is employed to identify the character of those who chose not to live by faith.

Tio är symbolen för en prövning, och vid slutet av tio dagar var Daniel och de tre vännerna till det yttre vackrare och frodigare än de som åt Babylons kost. De högmodiga som framställs i Habackuk, vilka levde av förmätenhet och inte av tro, utvecklade Babylons karaktär. I milleriternas historia blev de Babylons döttrar, och i Habackuk är det påvedömets profetiska kännetecken som används för att identifiera karaktären hos dem som valde att inte leva av tro.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Se, hans själ är uppblåst; den är inte rättsinnig i honom. Men den rättfärdige skall leva genom sin tro. Ja, eftersom han handlar trolöst genom vin, är han en stolt man, som inte stannar hemma, han som vidgar sitt begär såsom dödsriket och är såsom döden och inte kan mättas, utan samlar till sig alla folk och hopar till sig alla nationer. Skall inte alla dessa stämma upp en nidvisa mot honom och ett hånfullt ordspråk om honom och säga: Ve den som förökar det som inte är hans! Hur länge? Och ve den som tynger sig med tjock lera! Skall inte de plötsligt resa sig som skall bita dig, och de vakna som skall hemsöka dig, och du skall bli till byte för dem? Eftersom du har plundrat många nationer, skall alla som är kvar av folken plundra dig, för människoblods skull och för våldet mot landet, mot staden och mot alla som bor däri. Habackuk 2:4–8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.” It is the papal power that gets suddenly bitten, just as Jezebel was eaten by dogs.

Prövningsprocessen som kommer över jungfrurna i Matteus tjugofem frambringar en klass av tillbedjare, som har utvecklat kungen i nordens (påvedömets) karaktär, vilken också är den makt som ”plundrade många folk”. Det är den påvliga makten som plötsligt blir biten, alldeles som Isebel blev uppäten av hundar.

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Så säger Herren: Se, ett folk kommer från landet i norr, och ett stort folk skall uppväckas från jordens yttersta gränser. De gripa båge och spjut; de äro grymma och utan förbarmande; deras röst dånar såsom havet, och på hästar rida de, rustade såsom män till strid mot dig, du dotter Sion. Vi hava hört ryktet om dem: våra händer sjunka maktlösa; ångest har gripit oss, och smärta såsom hos en kvinna i barnsnöd. Gå icke ut på fältet, och vandra icke på vägen; ty fiendens svärd och skräck äro på alla sidor. O du mitt folks dotter, hölje dig i säcktyg och vältra dig i aska; håll sorg såsom över en ende son, en högeligen bitter klagan; ty förhärjaren skall plötsligt komma över oss. Jeremia 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Habackuks två klasser är de som blir rättfärdiggjorda genom tro, och de som åt och drack Babylons läror. De som i de sista dagarna i Millers dröm framställs som jungfrur utvecklar antingen Kristi karaktär och får därigenom Guds sigill, eller också utvecklar de påvedömets karaktär och tar emot vilddjurets märke.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> ”Tiden har kommit för det sanna ljuset att lysa mitt i det moraliska mörkret. Den tredje ängelns budskap har utgått till världen och varnar människorna för att ta emot vilddjurets eller dess bilds märke på sina pannor eller på sina händer. Att ta emot detta märke innebär att fatta samma beslut som vilddjuret har fattat och att förespråka samma idéer, i direkt motsats till Guds ord. Om alla som tar emot detta märke säger Gud: ’Han skall också få dricka av Guds vredes vin, som är upphällt oblandat i hans vredes kalk, och han skall plågas i eld och svavel inför de heliga änglarna och inför Lammet.’” Review and Herald, 13 juli 1897.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

De jungfrur som dricker Babylons vin skall till sist dricka Guds vredes vin. I Jesaja ger Efraims drinkare uttryck för sin blinda berusning genom att vända allting upp och ned, och den handlingen skall betraktas som ”krukmakarlera”.

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in Second Thessalonians, chapter two.

Identifieringen av ”det dagliga” som en symbol för Kristus vänder sanningen om ”det dagliga” upp och ned, ty ”det dagliga” är en satanisk symbol. Millers identifiering av ”det dagliga” som hedendom återges direkt på Habackuks tavlor. Millers upptäckt av avsnittet i Thessalonikerbreven, vilket gjorde det möjligt för honom att förstå att det var hedendomen som ”togs bort”, för att ”syndens människa”, som sitter i Guds tempel, skulle uppenbaras, är den främsta sanningen i Andra Thessalonikerbrevet, kapitel två.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> ”Jag läste vidare och kunde inte finna något annat ställe där det [det dagliga] förekom än i Daniel. Jag tog då [med hjälp av en konkordans] de ord som stod i samband med det: ”ta bort”; han skall ta bort det dagliga; ”från den tid då det dagliga blir borttaget” osv. Jag läste vidare och tänkte att jag inte skulle finna något ljus över texten; till sist kom jag till 2 Thessalonikerbrevet 2:7, 8. ”Ty laglöshetens hemlighet är redan verksam; endast den som nu håller tillbaka måste först röjas ur vägen, och sedan skall den laglöse uppenbaras” osv. Och när jag hade kommit till den texten, o, hur klar och härlig sanningen framstod! Där är den! Det är det dagliga! Nåväl, vad menar då Paulus med ”den som nu håller tillbaka”, eller hindrar? Med ”syndens människa” och ”den laglöse” avses påvedömet. Nåväl, vad är det då som hindrar påvedömet från att uppenbaras? Jo, det är hedendomen; alltså måste ”det dagliga” betyda hedendomen.’—William Miller, Second Advent Manual, sida 66.” Advent Review and Sabbath Herald, 6 januari 1853.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

Betydelsen av ”det dagliga” i Thessalonikerbrevet, vilken Miller upptäckte, är den främsta sanningen i avsnittet. När Paulus identifierar dem som inte älskar sanningen och som därför kommer att drabbas av en kraftig villfarelse, identifierar han helt visst hatet mot sanningen i allmän bemärkelse, men den sanning som direkt åsyftas i avsnittet är sanningen att ”det dagliga” representerar det hedniska Rom.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> Kroppens ljus är ögat. Om därför ditt öga är enfaldigt, skall hela din kropp vara full av ljus. Men om ditt öga är ont, skall hela din kropp vara full av mörker. Om nu ljuset som är i dig är mörker, hur stort blir då inte mörkret! Ingen kan tjäna två herrar; antingen kommer han att hata den ene och älska den andre, eller också hålla sig till den ene och förakta den andre. Ni kan inte tjäna både Gud och mammon. Matteus 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily” as a symbol of Christ.

Det finns endast en kärlek till sanningen, eller ett hat mot sanningen. Det finns ingen medelväg. Den starka villfarelse som kommer över de fåvitska jungfrurna i Matteus tjugofem grundar sig på deras förkastande av ljuset från Millers juveler, vilka representerar det slutliga provet. Det gamla Israels slutliga prov var deras tionde prov, och Millers juveler lyser tio gånger starkare i de sista dagarna. Symbolen för förkastandet av Millers juveler är ”det dagliga”, vilket Efraims drinkare vände upp och ned på i adventismens tredje generation. ”Det dagliga” är en satanisk symbol för hedendomen. Drinkarna införde en förfalskad juvel, som de förde med sig från den avfälliga protestantismen och som identifierar ”det dagliga” som en symbol för Kristus.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Millers förståelse av sina juveler var begränsad av den historia i vilken han hade uppväckts. Övertygad om att den andra ankomsten var den nästa profetiska händelsen, kunde påvedömets dödliga sår år 1798 endast representera det fjärde och sista jordiska riket i Daniel två. Miller var också begränsad i sin förståelse av ”det dagliga”, ty hans vittnesbörd är att han genom uppenbarelse leddes till en särskild studiemetod, varvid han uppgav att han använde sin Bibel, Crudens konkordans och läste några tidningar. Hans beslut att studera på det sättet hade helt enkelt kommit in i hans sinne.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> ”Under de tolv år då jag var deist läste jag alla historieskrivningar jag kunde finna; men nu älskade jag Bibeln. Den undervisade om Jesus! Men ännu var en stor del av Bibeln dunkel för mig. År 1818 eller 1819, medan jag samtalade med en vän som jag besökte och som hade känt mig och hört mig tala medan jag var deist, frågade han, på ett ganska betecknande sätt: ’Vad anser du om detta ställe och om det där?’ och syftade på de gamla texter som jag hade invänt mot medan jag var deist. Jag förstod vad han åsyftade och svarade: Om du ger mig tid, skall jag säga dig vad de betyder. ’Hur lång tid behöver du?’ Jag vet inte, svarade jag, men jag skall säga dig det; ty jag kunde inte tro att Gud hade gett en uppenbarelse som inte kunde förstås. Jag fattade då beslutet att studera min Bibel i förvissning om att jag kunde komma fram till vad den Helige Ande menade. Men så snart jag hade fattat detta beslut kom tanken till mig: ’Antag att du finner ett ställe som du inte kan förstå; vad skall du då göra?’ Då kom detta sätt att studera Bibeln i mitt sinne: Jag skall ta orden i sådana ställen och följa dem genom hela Bibeln och på detta sätt finna deras betydelse. Jag hade Cruden’s Concordance, som jag anser vara den bästa i världen; så jag tog den och min Bibel, satte mig vid mitt skrivbord och läste ingenting annat, utom litet i tidningarna, ty jag var fast besluten att få veta vad min Bibel betydde. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.”

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Millers juveler blev inte enbart identifierade genom hans studiemetod, utan också genom direkt uppenbarelse från Gud.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> ”Gud sände sin ängel för att verka på hjärtat hos en bonde som inte hade trott på Bibeln, för att leda honom att utforska profetiorna. Guds änglar besökte gång på gång den utvalde, för att vägleda hans sinne och öppna för hans förståelse profetior som alltid hade varit dunkla för Guds folk. Begynnelsen av sanningens kedja gavs åt honom, och han leddes vidare att söka länk efter länk, tills han med förundran och beundran betraktade Guds Ord. Där såg han en fullkomlig sanningens kedja. Det Ordet, som han hade betraktat som oinspirerat, öppnade sig nu för hans blick i sin skönhet och härlighet. Han såg att den ena delen av Skriften förklarar den andra, och när ett avsnitt var slutet för hans förståelse, fann han i en annan del av Ordet det som förklarade det. Han betraktade Guds heliga Ord med glädje och med den djupaste respekt och vördnad.” Early Writings, 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

När syster White säger att ”Gud sände sin ängel” till Miller, anger detta att Gabriel var den ängel som sändes till Miller, ty ”hans ängel” är en benämning som tillskrivs Gabriel.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> Ängelns ord: ”Jag är Gabriel, som står i Guds närvaro”, visar att han innehar en ställning av hög ära i de himmelska salarna. När han kom med ett budskap till Daniel, sade han: ”Ingen annan står mig bi i dessa ting utom Mikael [Kristus], er furste.” Daniel 10:21. Om Gabriel säger Frälsaren i Uppenbarelseboken att ”Han sände den och tillkännagav den genom sin ängel för sin tjänare Johannes.” Uppenbarelseboken 1:1. The Desire of Ages, 99.

Gabriel and the other angels were sent to guide Miller’s mind and “open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by divine revelation. The very method he employed to study the Bible had come into his mind. When God brings truth to our mind, it is divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but divine revelation had to be part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Gabriel och de andra änglarna sändes för att leda Millers sinne och ”öppna för hans förståelse profetior som alltid hade varit dunkla för Guds folk”. Hans budskap utvecklades inte enbart genom hans studiemetod, utan också genom gudomlig uppenbarelse. Själva den metod som han använde för att studera Bibeln hade lagts i hans sinne. När Gud för sanning till vårt sinne, är det gudomlig uppenbarelse, till skillnad från att komma fram till sanningen genom processen att rätt dela Bibeln. Miller gjorde bådadera, men gudomlig uppenbarelse måste vara en del av hur Miller kom att förstå ämnet ”det dagliga”.

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between “sur” and “rum” which are both translated as “take away.” He would not have seen the distinction between “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary.”

Miller skulle inte ha lagt märke till genusväxlingen i Daniel kapitel åtta, vers nio till tolv, eftersom allt han hade var Bibeln och en konkordans som saknar all information om de bibliska språken. Han skulle inte ha sett skillnaden mellan ”sur” och ”rum”, vilka båda översätts med ”ta bort”. Han skulle inte ha sett skillnaden mellan ”miqdash” och ”qodesh”, vilka båda översätts med ”helgedom”.

He would not have seen the truth of the word “tamid” that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word “tamid” is used in the Bible, only in the book of Daniel is the Hebrew word “tamid” used as a noun. “Tamid” is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Han skulle inte ha sett sanningen i ordet ”tamid”, som förekommer etthundrafyra gånger i Bibeln. Den sanning han inte kunde ha sett (vilken också är den sanning som han verkligen såg) var att av de etthundrafyra gånger det hebreiska ordet ”tamid” används i Bibeln, är det endast i Daniels bok som det hebreiska ordet ”tamid” används som substantiv. ”Tamid” är det hebreiska ord som betyder ”ständig” och översätts i Daniels bok med ”det dagliga”.

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to correct Daniel’s use of the word as a noun. In order to correct Daniel, they added the word “sacrifice” to the Word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Endast i Daniels bok används ordet som ett substantiv, och de övriga nittionio gångerna används det som ett adverb. Av denna anledning, när översättarna av King James-bibeln ställdes inför att Daniel använde ordet fem gånger som ett substantiv, medan alla Bibelns övriga författare använde ordet nittionio gånger som ett adverb, blev de genom bevisningens tyngd tvungna att korrigera Daniels bruk av ordet som substantiv. För att korrigera Daniel lade de till ordet ”offer” till Ordet och förvandlade därmed ett substantiv till ett adverb. Och sedan, för att korrigera översättarna, blev Ellen White inspirerad att nedteckna att hon ”såg i fråga om ’det dagliga’, att ordet ’offer’ hade tillförts genom mänsklig visdom och inte hör till texten; och att Herren gav den rätta förståelsen av det åt dem som frambar budskapet om domstidens stund.”

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

Miller sökte, enligt sitt eget vittnesbörd, att förstå ”det dagliga”, vilket han slutligen gjorde i 2 Thessalonikerbrevet. Men också, enligt sitt eget vittnesbörd, när han sökte förstå ett ord, brukade han beakta varje ställe där ordet användes, och ordet används på nittionio andra ställen i Bibeln. Ändå är hans vittnesbörd beträffande ”det dagliga” att han inte fann det någon annanstans än i Daniels bok, när han sade: ”Jag fortsatte att läsa och kunde inte finna något annat ställe där det [det dagliga] förekom, utom i Daniel.” Miller leddes till juvelerna inte enbart genom sin studiemetod, utan också genom gudomlig uppenbarelse som gavs honom genom änglarnas tjänst.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word “rum” and the other two times it is used with the Hebrew word “sur”. Both words are translated as take away, but “rum” in Daniel chapter eight, verse eleven means “to lift up and exalt”, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word “sur” means “to remove”.

Detta är anledningen till att hans förståelse av ”det dagliga” var korrekt, men begränsad. Han kunde inte urskilja att av de fem gånger ”det dagliga” omtalas i Daniels bok, så betecknade en av de tre gånger då ”det dagliga” ”tas bort” en annan innebörd än de övriga två gångerna. Vid ett tillfälle används ”det dagliga” tillsammans med det hebreiska ordet ”rum”, och de två andra gångerna används det tillsammans med det hebreiska ordet ”sur”. Båda orden översätts med tas bort, men ”rum” i Daniel kapitel åtta, vers elva, betyder ”att upphöja och förhärliga”, och i kapitel elva, vers trettioett, och kapitel tolv, vers elva, betyder ordet ”sur” ”att avlägsna”.

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word “sur” in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

De teologer som äter och dricker den babyloniska kosten hävdar att vare sig man avlägsnar något eller upphöjer något, representerar båda en form av undanröjande, och därför skall båda orden förstås som om de hade samma betydelse. De hävdar att de tre gånger då ”det dagliga” ”tas bort” alltid betyder att avlägsna, och därmed visar de att Daniel var vårdslös i sitt ordval. Detta säger de inte öppet, men genom slutledning lär de att Daniel borde ha använt ordet ”sur” vid alla tre förekomsterna, eftersom han enligt teologerna förmodligen avsåg samma sak varje gång ”det dagliga” ”togs bort.”

They do the same thing with the words “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen of chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used “qodesh” in all three references, and not used “miqdash” in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to the opposite understanding of the modern theologians.

De gör samma sak med orden ”miqdash” och ”qodesh”, vilka båda översätts med ”helgedom”, i vers elva till fjorton i kapitel åtta. Vid varje förekomst av ”helgedom” i dessa fyra verser hävdar de, att de alla representerar Guds helgedom. Genom samma slutledning borde Daniel helt enkelt ha använt ”qodesh” i alla tre hänvisningarna och inte ha använt ”miqdash” i vers elva. Miller skulle inte ha uppfattat skillnaden mellan dessa ord, men det gör de moderna teologerna, och när de gör det, insisterar de på att ingen åtskillnad bör erkännas. Ändå kom Miller, som inte uppfattade skillnaderna mellan orden, fram till den förståelse som var den motsatta mot de moderna teologernas.

The reality is that Daniel was an extremely careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon who were very smart men in their society in their own right. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

Verkligheten är att Daniel var en synnerligen noggrann författare, som behärskade det hebreiska språket och bedömdes vara tio gånger visare än alla de andra visa männen i Babylon, vilka i sig själva var mycket kloka män i sitt samhälle. Om någon kände till det hebreiska språkets rätta bruk och hur det korrekt skulle återges i just den historiska framställningen, så var det Daniel. Om Daniel använde olika ord, var det därför att de var avsedda att förmedla olika betydelser, vilka han med avsikt sökte uttrycka. När Daniels särskilda bruk av de ord som översätts med ”helgedom” eller med ”ta bort” erkänns, bekräftar de Millers förståelse av ”det dagliga”, vilken Miller urskilde just i det avsnitt där Paulus fastslår att de som hatar sanningen är bestämda att drabbas av kraftig villfarelse.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned laity who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are those whose soul is lifted up in Habakkuk two, and they are the foolish virgins of Matthew twenty-five. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

De som hatar sanningen och tror på lögnen, vilken frambringar en stark villfarelse, framställs också som Efraims drinkare, vilka delas in i två klasser. Den ena klassen utgörs av den lärda ledningen och den andra klassen av de olärda lekmännen, som endast vill höra vad de lärda lär dem. De är de som gömmer sig under lögner och som sluter ett förbund med döden. De är de vilkas själ är uppblåst i Habackuk två, och de är de oförståndiga jungfrurna i Matteus tjugofem. De är de som förkastar de grundläggande sanningarna i Millers dröm, vilka lyser tio gånger klarare vid slutet (vilket representerar det tionde och sista provet för det moderna Israel), såsom förebildat genom det tionde och sista provet för det forntida Israel.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness. And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> Och Herren sade till Mose: Hur länge skall detta folk försmäda mig? och hur länge skall det dröja innan de tror på mig, trots alla de tecken som jag har gjort bland dem? Jag skall slå dem med pest och förkasta dem från arvet och göra av dig ett folk större och mäktigare än de. Men Mose sade till Herren: Då kommer egyptierna att få höra det, ty du har genom din makt fört detta folk upp från dem. Och de skall tala om det för detta lands invånare; ty de har hört att du, Herre, är mitt ibland detta folk, att du, Herre, låter dig ses ansikte mot ansikte, att ditt moln står över dem och att du går framför dem, om dagen i en molnstod och om natten i en eldstod. Om du nu dödar allt detta folk såsom en enda man, då skall de folk som har hört ryktet om dig säga: Därför att Herren inte förmådde föra detta folk in i det land som han med ed hade lovat dem, har han dräpt dem i öknen. Och nu ber jag: Låt min Herres makt bli stor, såsom du har talat och sagt: Herren är långmodig och rik på barmhärtighet; han förlåter missgärning och överträdelse, men lämnar ingalunda den skyldige ostraffad, då han låter fädernas missgärning hemsöka barnen intill tredje och fjärde led. Förlåt, jag ber dig, detta folks missgärning efter din stora barmhärtighet, såsom du har förlåtit detta folk från Egypten ända till nu. Och Herren sade: Jag har förlåtit efter ditt ord. Men så sant jag lever skall hela jorden uppfyllas av Herrens härlighet. Ty alla de män som har sett min härlighet och mina tecken, som jag gjorde i Egypten och i öknen, och som nu har frestat mig dessa tio gånger och inte har lyssnat till min röst, de skall sannerligen inte få se det land som jag med ed lovade deras fäder; ingen av dem som har försmädat mig skall få se det. Men min tjänare Kaleb, därför att en annan ande var i honom och han helhjärtat har följt mig, honom skall jag föra in i det land dit han kom, och hans avkomma skall besitta det. 4 Moseboken 14:11–24.

Back to Articles