Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and One

Daniels bok – nummer etthundraett

The Messenger of the Covenant: From Purification to Purging

Förbundets budbärare: Från rening till utrensning

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The week that Christ confirmed the covenant represented the period from His baptism, until Christ in the heavenly sanctuary stood up at the stoning of Stephen.

Den vecka då Kristus bekräftade förbundet representerade tiden från hans dop till dess att Kristus i den himmelska helgedomen reste sig vid Stefanus stening.

> But he, being full of the Holy Ghost, looked up stedfastly into heaven, and saw the glory of God, and Jesus standing on the right hand of God, And said, Behold, I see the heavens opened, and the Son of man standing on the right hand of God. Then they cried out with a loud voice, and stopped their ears, and ran upon him with one accord, And cast him out of the city, and stoned him: and the witnesses laid down their clothes at a young man’s feet, whose name was Saul. And they stoned Stephen, calling upon God, and saying, Lord Jesus, receive my spirit. And he kneeled down, and cried with a loud voice, Lord, lay not this sin to their charge. And when he had said this, he fell asleep. Acts 7:55–60.

> Men han, full av den helige Ande, riktade blicken stadigt mot himlen och såg Guds härlighet och Jesus stå på Guds högra sida, och sade: Se, jag ser himlarna öppnade och Människosonen stå på Guds högra sida. Då ropade de med hög röst och höll för sina öron och stormade enhälligt fram mot honom, och drev ut honom ur staden och stenade honom; och vittnena lade ner sina mantlar vid en ung mans fötter, vars namn var Saulus. Och de stenade Stefanus, medan han åkallade Gud och sade: Herre Jesus, tag emot min ande. Och han föll på knä och ropade med hög röst: Herre, tillräkna dem inte denna synd. Och när han hade sagt detta, insomnade han. Apostlagärningarna 7:55–60.

When Stephen was stoned and Michael stood up, the gospel went to the Gentiles, for until that time the gospel was restricted to the Jews.

När Stefanus stenades och Mikael reste sig, gick evangeliet till hedningarna, ty fram till den tiden var evangeliet begränsat till judarna.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> ”Då sade ängeln: ’Han skall stadfästa förbundet med de många under en vecka [sju år].’ Under sju år efter det att Frälsaren hade inträtt i sin tjänst skulle evangeliet förkunnas särskilt för judarna: i tre och ett halvt år av Kristus själv, och därefter av apostlarna. ’Mitt i veckan skall han göra slut på slaktoffer och matoffer.’ Daniel 9:27. Våren år 31 e. Kr. blev Kristus, det sanna offret, framburet på Golgata. Då rämnade förlåten i templet mitt itu, vilket visade att offertjänstens helighet och betydelse hade upphört. Tiden hade kommit då det jordiska offret och matoffret skulle upphöra.

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> ”Den ena veckan — sju år — slutade år 34 e.Kr. Genom steningen av Stefanus beseglade judarna då slutgiltigt sitt förkastande av evangeliet; de lärjungar som skingrades genom förföljelsen ”gick omkring och predikade ordet överallt” (Apg. 8:4); och kort därefter blev Saul, förföljaren, omvänd och blev Paulus, hedningarnas apostel.” Messias, s. 233.

In the year 34, the sacred week (twenty-five hundred and twenty days), ended and ancient Israel was divorced from God, their probation had fully closed. At that point the retribution against ancient Israel for the rejection of the covenant, and for the crucifixion of the Son of God was subject to God’s executive judgment. God in His longsuffering mercy deferred the destruction of Jerusalem until the siege and destruction in 66 AD through to 70 AD.

År 34 avslutades den heliga veckan (tvåtusen femhundratjugo dagar), och det forntida Israel skildes från Gud; deras prövotid hade helt gått till ända. Vid den tidpunkten var vedergällningen över det forntida Israel för förkastandet av förbundet och för korsfästelsen av Guds Son underkastad Guds verkställande dom. Gud uppsköt i sin långmodiga barmhärtighet Jerusalems förstörelse till belägringen och förstörelsen år 66 e.Kr. fram till år 70 e.Kr.

The verses in Daniel chapter nine, that identified the week Christ confirmed the covenant, also identifies that pagan Rome (the prince that shall come) would destroy the city and sanctuary, but God in His longsuffering mercy, allowed the children of ancient Israel time to hear the gospel and make a decision as their fathers had done during the seven year period of Christ’s and the disciples’ ministry among them.

Verserna i Daniels nionde kapitel, som angav den vecka då Kristus bekräftade förbundet, anger också att det hedniska Rom (fursten som skall komma) skulle förstöra staden och helgedomen; men Gud lät i sin långmodiga barmhärtighet det forntida Israels barn få tid att höra evangeliet och fatta ett beslut, såsom deras fäder hade gjort under den sjuåriga period då Kristus och lärjungarna verkade bland dem.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son. The parable of the unfruitful tree represented God’s dealings with the Jewish nation. The command had gone forth, ‘Cut it down; why cumbereth it the ground?’ (Luke 13:7) but divine mercy had spared it yet a little longer. There were still many among the Jews who were ignorant of the character and the work of Christ. And the children had not enjoyed the opportunities or received the light which their parents had spurned. Through the preaching of the apostles and their associates, God would cause light to shine upon them; they would be permitted to see how prophecy had been fulfilled, not only in the birth and life of Christ, but in His death and resurrection. The children were not condemned for the sins of the parents; but when, with a knowledge of all the light given to their parents, the children rejected the additional light granted to themselves, they became partakers of the parents’ sins, and filled up the measure of their iniquity.

> ”Under nära fyrtio år efter det att domen över Jerusalem hade uttalats av Kristus själv, uppsköt Herren sina straffdomar över staden och nationen. Underbar var Guds långmodighet mot dem som förkastade hans evangelium och mördade hans Son. Liknelsen om det ofruktbara trädet framställde Guds handlingssätt mot det judiska folket. Befallningen hade utgått: ’Hugg ner det; varför får det suga ut jorden?’ (Luk. 13:7), men den gudomliga barmhärtigheten hade ännu en liten tid skonsamt låtit det stå kvar. Det fanns fortfarande många bland judarna som inte kände till Kristi karaktär och verk. Och barnen hade inte haft del av de tillfällen eller tagit emot det ljus som deras föräldrar hade föraktat. Genom apostlarnas och deras medarbetares förkunnelse skulle Gud låta ljuset lysa för dem; de skulle få se hur profetian hade gått i uppfyllelse, inte endast i Kristi födelse och liv, utan också i hans död och uppståndelse. Barnen dömdes inte för föräldrarnas synder; men när barnen, trots kunskap om allt det ljus som hade givits åt deras föräldrar, förkastade det ytterligare ljus som hade skänkts åt dem själva, blev de delaktiga i föräldrarnas synder och fyllde sin missgärnings mått.

> “The long-suffering of God toward Jerusalem only confirmed the Jews in their stubborn impenitence. In their hatred and cruelty toward the disciples of Jesus they rejected the last offer of mercy. Then God withdrew His protection from them and removed His restraining power from Satan and his angels, and the nation was left to the control of the leader she had chosen. Her children had spurned the grace of Christ, which would have enabled them to subdue their evil impulses, and now these became the conquerors. Satan aroused the fiercest and most debased passions of the soul. Men did not reason; they were beyond reason—controlled by impulse and blind rage. They became satanic in their cruelty. In the family and in the nation, among the highest and the lowest classes alike, there was suspicion, envy, hatred, strife, rebellion, murder. There was no safety anywhere. Friends and kindred betrayed one another. Parents slew their children, and children their parents. The rulers of the people had no power to rule themselves. Uncontrolled passions made them tyrants. The Jews had accepted false testimony to condemn the innocent Son of God. Now false accusations made their own lives uncertain. By their actions they had long been saying: ‘Cause the Holy One of Israel to cease from before us.’ Isaiah 30:11. Now their desire was granted. The fear of God no longer disturbed them. Satan was at the head of the nation, and the highest civil and religious authorities were under his sway.” The Great Controversy, 27, 28.

> Guds långmodighet mot Jerusalem gjorde endast judarna än mer befästa i deras hårdnackade obotfärdighet. Genom sitt hat och sin grymhet mot Jesu lärjungar förkastade de det sista erbjudandet om barmhärtighet. Då drog Gud tillbaka sitt beskydd från dem och avlägsnade sin återhållande makt från Satan och hans änglar, och nationen lämnades åt den ledares välde som den hade valt. Hennes barn hade föraktat Kristi nåd, som skulle ha gjort det möjligt för dem att kuva sina onda böjelser, och nu blev dessa deras övervinnare. Satan uppväckte själens häftigaste och mest förnedrade lidelser. Människor resonerade inte; de var bortom allt förnuft — styrda av impuls och blind vrede. De blev sataniska i sin grymhet. I familjen och i nationen, bland de högsta såväl som de lägsta samhällsklasserna, rådde misstänksamhet, avund, hat, strid, uppror och mord. Det fanns ingen trygghet någonstans. Vänner och släktingar förrådde varandra. Föräldrar dödade sina barn, och barn sina föräldrar. Folkets ledare hade ingen makt att styra ens sig själva. Otyglade lidelser gjorde dem till tyranner. Judarna hade godtagit falskt vittnesbörd för att fördöma Guds oskyldige Son. Nu gjorde falska anklagelser deras egna liv osäkra. Genom sina handlingar hade de länge sagt: ”Låt Israels Helige försvinna från vår åsyn.” Jesaja 30:11. Nu blev deras önskan uppfylld. Fruktan för Gud störde dem inte längre. Satan stod i spetsen för nationen, och de högsta civila och religiösa myndigheterna stod under hans välde.” Den stora striden, 27, 28.

As the Messenger of the Covenant, Christ first dealt exclusively with the Jews. In the year 34, at the stoning of Stephen, the gospel then went to the Gentiles, and the time of God’s executive judgment arrived, though God in His mercy deferred that point in time for about forty years.

Såsom Förbundets Budbärare handlade Kristus först uteslutande med judarna. År 34, vid steningen av Stefanus, gick evangeliet därefter till hedningarna, och tiden för Guds verkställande dom hade kommit, även om Gud i sin barmhärtighet uppsköt den tidpunkten i omkring fyrtio år.

As the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three, Christ twice cleansed the temple. He did so in a period that was especially set apart for the covenant people who were then being passed by and divorced, and also for those who would then become the new chosen people. When that period of time concluded, the time of God’s executive judgment began. John the Baptist was the messenger who prepared the way for Christ’s work of raising up a new chosen people that He would enter into covenant with.

Såsom Förbundets Sändebud, till uppfyllelse av Malakis tredje kapitel, renade Kristus templet två gånger. Han gjorde detta under en tidsperiod som särskilt var avskild för förbundsfolket, vilka då blev förbigångna och förskjutna, och även för dem som då skulle bli det nya utvalda folket. När denna tidsperiod hade avslutats, började tiden för Guds verkställande dom. Johannes Döparen var det sändebud som beredde vägen för Kristi verk att upprätta ett nytt utvalt folk, med vilket Han skulle ingå förbund.

The two temple cleansings were object lessons identifying Christ’s work of cleansing the soul temple. When the Messenger of the Covenant suddenly arrives in Malachi chapter three, He purifies and also purges the sons of Levi, for the purpose of creating an offering, as in days of old.

De två tempelreningarna var åskådningsundervisning som identifierade Kristi verk att rena själens tempel. När förbundets budbärare plötsligt träder fram i Malaki kapitel tre, renar och luttrar han också Levi söner, i syfte att åstadkomma ett offer, såsom i forna dagar.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–3.

> Men vem kan uthärda hans ankomsts dag, och vem kan bestå när han uppenbarar sig? Ty han är såsom en smältares eld och såsom valkares tvål. Och han skall sitta såsom en smältare och renare av silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet. Då skall Judas och Jerusalems offer vara Herren till behag, såsom i forna dagar och såsom under gångna år. Malaki 3:2–3.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the faith of the sons of Levi that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the faith of the sons of Levi is represented by the purification of the gold.

Malaki, kapitel tre, och de två tempelreningarna representerar en fullkomning av Levi söners tro, vilken åstadkoms av Förbundets budbärare. Fullkomningen av Levi söners tro representeras av reningen av guldet.

> “There must be, with all who have any influence in the sanitarium, a conforming to God’s will, a humiliation of self, an opening of the heart to the precious influence of the Spirit of Christ. The gold tried in the fire represents love and faith. Many are nearly destitute of love. Self-sufficiency blinds their eyes to their great need. There is a positive necessity for a daily conversion to God, a new, deep, and daily experience in the religious life.” Testimonies, volume 4, 558.

> ”Det måste hos alla som har något inflytande på sanatoriet finnas en överensstämmelse med Guds vilja, en ödmjukelse av jaget, ett öppnande av hjärtat för Kristi Andes dyrbara inflytande. Guldet, luttrat i eld, representerar kärlek och tro. Många är nästan helt utblottade på kärlek. Självtillräcklighet förblindar deras ögon för deras stora behov. Det finns en verklig nödvändighet av en daglig omvändelse till Gud, en ny, djup och daglig erfarenhet i det religiösa livet.” Testimonies, band 4, s. 558.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the understanding of the increase of knowledge within the wise, who are the sons of Levi, that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the sons of Levi’s represented by the purification of the silver.

Malaki kapitel tre, och de två tempelreningarna representerar en fullkomning av förståelsen av kunskapens tillväxt inom de visa, som är Levis söner, vilken fullbordas av Förbundets Budbärare. Fullkomningen av Levis söners representeras av silvrets rening.

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Psalm 12:6.

> HERRENS ord äro rena ord, såsom silver renat i en jordugn, luttrat sju gånger. Psalm 12:6.

The Messenger of the Covenant was to purify the sons of Levi as silver and gold. The Word of God is what purifies, for to be purified is to be justified and sanctified.

Förbundets budbärare skulle rena Levi söner såsom silver och guld. Guds ord är det som renar, ty att bli renad är att bli rättfärdiggjord och helgad.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Helga dem genom din sanning: ditt ord är sanning. Johannes 17:17.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant in the first fulfillment of Malachi chapter three, and his message in that regard was fourfold in nature. His work included the identification of the work of purification that was to be accomplished by the Messenger of the Covenant, and that the work of purification accomplished was represented as an act of sweeping a threshing-floor. He identified that the former chosen people were then in the process of being passed by. He also presented the Laodicean message to God’s people, thus showing them their sins and the sins of their fathers. He placed all these realities in the context of the “wrath to come.” The work of the messenger who prepared the way, represented a work by one who had never received an education in the educational system of the people who were being passed by.

Johannes Döparen var den budbärare som beredde vägen för Förbundets Budbärare i den första uppfyllelsen av Malaki kapitel tre, och hans budskap i detta avseende var fyrfaldigt till sin natur. Hans verk innefattade identifieringen av det reningsverk som skulle utföras av Förbundets Budbärare, och att det reningsverk som utfördes framställdes som en handling där en tröskplats sopades ren. Han identifierade att det tidigare utvalda folket då var i färd med att bli förbigånget. Han frambar också det laodiceiska budskapet till Guds folk och visade därigenom dem deras synder och deras fäders synder. Han satte alla dessa realiteter i sammanhanget av den ”kommande vreden”. Den budbärares verk som beredde vägen representerade ett verk utfört av en som aldrig hade fått någon utbildning i det utbildningssystem som tillhörde det folk som höll på att bli förbigånget.

> “In John the Baptist the Lord raised up for Himself a messenger to prepare the way of the Lord. He was to bear to the world an unflinching testimony in reproving and denouncing sin. Luke, in announcing his mission and work, says, ‘And he shall go before Him in the spirit and power of Elias, to turn the hearts of the fathers to the children, and the disobedient to the wisdom of the just; to make ready a people prepared for the Lord’ (Luke 1:17).

> ”I Johannes Döparen uppreste Herren åt sig själv en budbärare för att bereda Herrens väg. Han skulle frambära för världen ett oförfärat vittnesbörd genom att tillrättavisa och fördöma synden. Lukas säger vid tillkännagivandet av hans uppdrag och verk: ’Och han skall gå framför Honom i Elias ande och kraft, för att vända fädernas hjärtan till barnen och de olydiga till de rättfärdigas vishet, för att skaffa åt Herren ett folk som är berett’ (Luk. 1:17).”

> “Many of the Pharisees and Sadducees came to the baptism of John, and addressing these, he said, ‘O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: and think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but He that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: He shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner; but He will burn up the chaff with unquenchable fire’ (Matthew 3:7–12).

> ”Många av fariséerna och sadducéerna kom till Johannes dop, och när han vände sig till dem sade han: ’Ni huggormars avföda, vem har varnat er att fly undan den kommande vreden? Bär därför sådan frukt som hör omvändelsen till; och tro inte att ni kan säga inom er: Vi har Abraham till fader. Ty jag säger er att Gud av dessa stenar kan uppväcka barn åt Abraham. Redan nu är yxan satt till roten på träden; därför blir varje träd som inte bär god frukt nedhugget och kastat i elden. Jag döper er med vatten till omvändelse; men Han som kommer efter mig är starkare än jag, och jag är inte värdig att bära Hans skor. Han skall döpa er i den Helige Ande och i eld. Han har sin kastskovel i handen, och Han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan; men agnarna skall Han bränna upp i en eld som inte kan utsläckas’” (Matteus 3:7–12).

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew My people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 147, 148.

> ”Johannes röst höjdes såsom en basun. Hans uppdrag var: ’Förkunna för mitt folk deras överträdelse, för Jakobs hus deras synder’ (Jesaja 58:1). Han hade inte erhållit någon mänsklig skolning. Gud och naturen hade varit hans lärare. Men det behövdes en som skulle bereda vägen för Kristus, en som var tillräckligt frimodig för att låta sin röst höras såsom de forntida profeterna och kalla den degenererade nationen till omvändelse.” Selected Messages, bok 2, 147, 148.

William Miller was the second messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant, and Miller’s person and work had been typified by John the Baptist.

William Miller var den andre budbäraren som beredde vägen för Förbundets Budbärare, och Millers person och verk hade förebildats av Johannes Döparen.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance.” Early Writings, 233.

> ”Tusentals leddes till att omfatta den sanning som predikades av William Miller, och Guds tjänare uppväcktes i Elias ande och kraft för att förkunna budskapet. Liksom Johannes, Jesu förelöpare, kände de som predikade detta allvarliga budskap sig manade att sätta yxan till roten på trädet och uppmana människor att bära sådan frukt som hör omvändelsen till.” Early Writings, 233.

The quibbling Jews in the time of Christ had been led to trust in a false message of the Messiah. “Messiah” is the Hebrew word for the Greek word “Christ” which means “anointed”.

De hårklyvande judarna på Kristi tid hade förletts att sätta sin lit till ett falskt budskap om Messias. ”Messias” är det hebreiska ordet motsvarande det grekiska ordet ”Kristus”, vilket betyder ”smord”.

> The word which God sent unto the children of Israel, preaching peace by Jesus Christ: (he is Lord of all:) That word, I say, ye know, which was published throughout all Judaea, and began from Galilee, after the baptism which John preached; How God anointed Jesus of Nazareth with the Holy Ghost and with power: who went about doing good, and healing all that were oppressed of the devil; for God was with him. Acts 10:36–38.

> Det ord som Gud sände till Israels barn, när han förkunnade frid genom Jesus Kristus — han är allas Herre — detta ord, säger jag, känner ni till, det som blev kungjort i hela Judeen och började från Galileen efter det dop som Johannes predikade; hur Gud smorde Jesus från Nasaret med den helige Ande och med kraft, honom som gick omkring och gjorde gott och botade alla som var förtryckta av djävulen; ty Gud var med honom. Apostlagärningarna 10:36–38.

Both “messiah” and “Christ” mean “the anointed one”. Christ was anointed at His baptism, so technically He was not the Messiah or the Christ until His baptism. His baptism prophetically aligns with the descent of the angel in Revelation chapter ten, that descended on August 11, 1840, and it also aligns with the descent of the mighty angel of Revelation chapter eighteen, who descended on September 11, 2001. The three prophetic waymarks identify the manifestation of the Holy Spirit in the latter rain.

Både ”Messias” och ”Kristus” betyder ”den Smorde”. Kristus blev smord vid sitt dop, så rent tekniskt var Han inte Messias eller Kristus förrän vid sitt dop. Hans dop står i profetisk överensstämmelse med ängelns nedstigande i Uppenbarelseboken kapitel tio, som ägde rum den 11 augusti 1840, och det står också i överensstämmelse med den starke ängelns nedstigande i Uppenbarelseboken kapitel arton, som ägde rum den 11 september 2001. De tre profetiska vägmarkeringarna identifierar den Helige Andes manifestation i det sena regnet.

The quibbling Jews held to a misconception, a false prophetic message that the Messiah would bring about a literal earthly kingdom where the nation of Israel would govern the world. It was a false message that promised “peace and prosperity”.

De trätlystna judarna höll fast vid en missuppfattning, ett falskt profetiskt budskap, nämligen att Messias skulle upprätta ett bokstavligt jordiskt rike där Israels nation skulle härska över världen. Det var ett falskt budskap som utlovade ”fred och välstånd”.

William Miller’s message had two major elements. The first was the application of the time prophecies that identified the cleansing of the sanctuary, and the second was his rejection of the Catholic interpretation of the thousand-year millennium that the Protestants were prone to believe. That false view of the millennium identified as a thousand years of peace and prosperity, had been represented by the false view of the Messiah’s kingdom that was held by the quibbling Jews.

William Millers budskap hade två huvuddrag. Det första var tillämpningen av tidsprofetiorna som identifierade helgedomens rening, och det andra var hans förkastande av den katolska tolkningen av det tusenåriga millenniet, som protestanterna var benägna att tro på. Denna falska uppfattning om millenniet, vilket framställdes som tusen år av fred och välstånd, hade förebådats av den falska uppfattningen om Messias rike som hölls av de ordklyvande judarna.

Those two witnesses identify a counterfeit latter rain message promising “peace and prosperity” in the third and final fulfillment of the history of the messenger who prepares for the Messenger of the Covenant to suddenly come to His temple. That false latter rain message is identified as a “peace and safety” message, in contrast to the message of John the Baptist who identified that “every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire,” when “the wrath to come” arrives. It was also represented by Miller’s identification that there would be no thousand years of peace, as Catholicism teaches, for when the Lord returns, He will destroy the earth with the brightness of His coming.

Dessa två vittnen identifierar ett förfalskat budskap om det sena regnet, som utlovar ”fred och välstånd”, i den tredje och slutliga uppfyllelsen av historien om den budbärare som bereder vägen för Förbundets Budbärare att plötsligt komma till sitt tempel. Detta falska budskap om det sena regnet identifieras som ett budskap om ”fred och säkerhet”, i kontrast till Johannes Döparens budskap, som förkunnade att ”vart träd som inte bär god frukt huggs ner och kastas i elden”, när ”den kommande vredesdomen” anländer. Det framställdes också genom Millers fastslående att det inte skulle bli några tusen år av fred, såsom katolicismen lär; ty när Herren återvänder skall Han förgöra jorden med härligheten från sin ankomst.

> And to you who are troubled rest with us, when the Lord Jesus shall be revealed from heaven with his mighty angels, In flaming fire taking vengeance on them that know not God, and that obey not the gospel of our Lord Jesus Christ: Who shall be punished with everlasting destruction from the presence of the Lord, and from the glory of his power. 2 Thessalonians 1:7–9.

> Och åt er som är ansatta skall han ge vila tillsammans med oss, när Herren Jesus uppenbaras från himlen med sina mäktiga änglar, i lågande eld, när han utkräver hämnd på dem som inte känner Gud och på dem som inte lyder vår Herre Jesu Kristi evangelium. Dessa skall bli straffade med evigt fördärv, bort från Herrens ansikte och från hans makts härlighet. 2 Thessalonikerbrevet 1:7–9.

The first two messengers who prepared for the Messenger of the Covenant to enter into covenant with a new chosen people, demonstrate that a false “peace and safety” latter rain message, which was formulated in the third generation of Laodicean Adventism, has been designed by Satan to prevent Laodicean Adventism in the fourth generation from recognizing the role of Islam, as represented in the third Woe.

De två första budbärarna, som beredde vägen för Förbundets Budbärare att träda in i förbund med ett nytt utvalt folk, visar att ett falskt budskap om ”fred och säkerhet” såsom det sena regnet, vilket utformades i tredje generationens laodiceiska adventism, har utformats av Satan för att hindra den laodiceiska adventismen i den fjärde generationen från att erkänna Islams roll, sådan den framställs i det tredje ve.

In the purification process that is accomplished for those represented by the sons of Levi, the one who comes after John the Baptist was to thoroughly sweep and “purge” His floor, with the fan that is in His hand. That work is accomplished by His Word.

I den reningsprocess som fullbordas för dem som representeras av Levi söner, skulle den som kommer efter Johannes Döparen grundligt sopa rent och ”rensa” sin tröskplats med kastskoveln som är i hans hand. Detta verk utförs genom hans ord.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> ”Han har sin kastskovel i handen, och han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan.” Matteus 3:12. Detta var en av reningens tider. Genom sanningens ord höll agnarna på att skiljas från vetet. Eftersom de var alltför fåfänga och självrättfärdiga för att ta emot tillrättavisning, alltför världsälskande för att anta ett liv i ödmjukhet, vände sig många bort från Jesus. Många gör fortfarande detsamma. Själar prövas i dag såsom dessa lärjungar prövades i synagogan i Kapernaum. När sanningen träffar hjärtat, ser de att deras liv inte står i överensstämmelse med Guds vilja. De ser behovet av en fullständig förändring i sig själva; men de är inte villiga att ta upp det självförnekande arbetet. Därför blir de förbittrade när deras synder uppdagas. De går bort förargade, liksom lärjungarna lämnade Jesus under knot och sade: ”Det är ett hårt tal; vem står ut med att höra det?” Messias, 392.

The message of the latter rain is the “debate” of Habakkuk chapter two, and it is the words of truth, that separate the chaff from the wheat. That separation is the purging accomplished by the Messenger of the Covenant. In Millerite history, the message of Daniel chapter eight, verse fourteen, produced a purging when it first failed and brought about the tarrying time of Habakkuk chapter two and the parable of the ten virgins in Matthew chapter twenty-five. When the message of the Midnight Cry was ultimately fulfilled on October 22, 1844, it produced an even greater purging. Then it was that the Messenger of the Covenant suddenly arrived and began the final purging and purification. The movement that had passed through the first two of three purifications and purging’s, failed the third and was sent to the wilderness of Laodicea in 1863.

Budskapet om det sena regnet är den ”debatt” som återfinns i Habackuk kapitel två, och det är sanningens ord som skiljer agnarna från vetet. Denna åtskillnad är den rening som utförs av Förbundets Budbärare. I den milleritiska historien frambringade budskapet i Daniel kapitel åtta, vers fjorton, en rening när det först slog fel och medförde dröjsmålstiden i Habackuk kapitel två och liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus kapitel tjugofem. När budskapet om midnattsropet slutligen uppfylldes den 22 oktober 1844, frambringade det en ännu större rening. Det var då som Förbundets Budbärare plötsligt ankom och inledde den slutliga reningen och luttringen. Den rörelse som hade genomgått de första två av tre reningar och utrensningar, misslyckades i den tredje och sändes till Laodiceas ödemark år 1863.

In the Millerite history the Protestants were first purged by the words of truth, thereafter the movement of the first angel was purged at the arrival of the third testing message. But those who had been the builders of the Millerite temple during the forty-six years from 1798 unto 1844, failed the third test, which arrived on October 22, 1844, though they perfectly fulfilled the parable of the ten virgins.

I Milleriternas historia renades protestanterna först genom sanningens ord; därefter renades den förste ängelns rörelse vid ankomsten av det tredje prövande budskapet. Men de som hade varit byggarna av det milleritiska templet under de fyrtiosex åren från 1798 till 1844, bestod inte det tredje provet, som kom den 22 oktober 1844, fastän de fullkomligt uppfyllde liknelsen om de tio jungfrurna.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> ”Många som gick ut för att möta Brudgummen under den första och den andra ängelns budskap, avvisade det tredje, det sista prövande budskapet som skulle ges till världen, och en liknande hållning kommer att intas när den sista kallelsen ljuder.

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> ”Varje detalj i denna liknelse bör noggrant studeras. Vi representeras antingen av de kloka eller av de oförståndiga jungfrurna.” Review and Herald, 31 oktober 1899.

The prophetic history that began at the arrival of the third angel on October 22, 1844, was a failure, and it ended with the rebellion of 1863. By 1850 Sister White penned the following message.

Den profetiska historia som började vid den tredje ängelns ankomst den 22 oktober 1844 var ett misslyckande, och den slutade med upproret år 1863. Redan år 1850 nedtecknade syster White följande budskap.

> “The Lord gave me a view, January 26, which I will relate. I saw that some of the people of God were stupid and dormant; and were but half awake, and did not realize the time we were now living in; and that the ‘man’ with the ‘dirt-brush’ had entered, and that some were in danger of being swept away. I begged of Jesus to save them, to spare them a little longer, and let them see their awful danger, that they might get ready before it should be forever too late. The angel said, ‘Destruction is coming like a mighty whirlwind.’ I begged of the angel to pity and to save those who loved this world, and were attached to their possessions, and were not willing to cut loose from them, and sacrifice them to speed the messengers on their way to feed the hungry sheep, who were perishing for want of spiritual food.

> ”Herren gav mig den 26 januari en syn, som jag nu skall återge. Jag såg att några av Guds folk var tröga och slumrande; de var endast halvt vakna och insåg inte den tid vi nu levde i; och att ”mannen” med ”smutsborsten” hade kommit in, och att några var i fara att sopas bort. Jag bad Jesus att frälsa dem, att skona dem ännu en liten tid och låta dem se sin fruktansvärda fara, så att de kunde göra sig redo innan det för alltid blev för sent. Ängeln sade: ”Förstörelsen kommer som en mäktig virvelvind.” Jag bad ängeln att förbarma sig över och rädda dem som älskade denna värld och var fästa vid sina ägodelar och inte var villiga att lösgöra sig från dem och offra dem för att påskynda budbärarna på deras väg att föda de hungriga fåren, som höll på att gå under av brist på andlig föda.

> “As I viewed poor souls dying for want of the present truth, and some who professed to believe the truth were letting them die, by withholding the necessary means to carry forward the work of God, the sight was too painful, and I begged of the angel to remove it from me. I saw that when the cause of God called for some of their property, like the young man who came to Jesus, [Matthew 19:16–22.] they went away sorrowful; and that soon the overflowing scourge would pass over and sweep their possessions all away, and then it would be too late to sacrifice earthly goods, and lay up a treasure in heaven.” Review and Herald, April 1, 1850.

> ”När jag såg arma själar dö i brist på den närvarande sanningen, och somliga som bekände sig tro sanningen lät dem dö genom att undanhålla de nödvändiga medlen för att föra Guds verk framåt, var synen alltför smärtsam, och jag bad ängeln att ta den ifrån mig. Jag såg att när Guds sak krävde något av deras egendom, likt den unge mannen som kom till Jesus, [Matteus 19:16–22.] gick de bedrövade därifrån; och att den överflödande gisseln snart skulle gå fram och svepa bort hela deras ägodelar, och då skulle det vara för sent att offra jordiska ägodelar och samla en skatt i himlen.” Review and Herald, 1 april 1850.

In 1850, the dirt-brush man had already arrived. On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant had suddenly come to His temple, and He began the work of purging and purifying the sons of Levi.

År 1850 hade mannen med dammborsten redan anlänt. Den 22 oktober 1844 hade Förbundets budbärare plötsligt kommit till sitt tempel, och Han började verket med att rena och luttra Levi söner.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “Today souls are being tested and tried, and many are passing over the same ground trodden by those who forsook Christ. When tested by the Word, they reject the divine Teacher. When rebuked because their lives are not in harmony with truth and righteousness, they turn from the Saviour; and their decision, like that of the offended disciples, is never reversed. They walk no more with Christ. Thus are the words fulfilled, ‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’” Signs of the Times, May 15, 1901.

> ”I dag prövas och rannsakas själar, och många går över samma mark som trampades av dem som övergav Kristus. När de prövas av Ordet, förkastar de den gudomlige Läraren. När de tillrättavisas därför att deras liv inte står i överensstämmelse med sanning och rättfärdighet, vänder de sig bort från Frälsaren; och deras beslut, liksom de förargade lärjungarnas, blir aldrig återkallat. De vandrar inte längre med Kristus. Så uppfylls orden: ’Han har sin kastskovel i sin hand, och han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan.’” Signs of the Times, 15 maj 1901.

Back to Articles