Article

# Panium - Number Four

Panium – Nummer fyra

An Alliance

En allians

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the history of Panium an alliance was formed between Antiochus Magnus and Philip of Macedon. The battle was directly carried out against the child Ptolemy V by Antiochus, and Philip contributed in the sense that his warfare in other parts of the realm prevented other armies from coming to the aid of the Egyptian child king. This means that Putin, the final king of the south—typified by the child king of Egypt (child meaning last generation prophetically) is defeated by Trump represented as Antiochus Magnus who defeated Ptolemy V at Panium and as Reagan defeated the USSR in 1989.

I Paniums historia slöts en allians mellan Antiochos Magnus och Filip av Makedonien. Striden riktades direkt mot barnet Ptolemaios V av Antiochos, och Filip bidrog i den meningen att hans krigföring i andra delar av riket hindrade andra härar från att komma det egyptiska barnkonungadömet till undsättning. Detta innebär att Putin, den siste kungen i södern—förebildad av Egyptens barnkonung (barn betyder profetiskt den sista generationen)—besegras av Trump, framställd genom Antiochos Magnus, som besegrade Ptolemaios V vid Panium, liksom Reagan besegrade Sovjetunionen år 1989.

Philip means “a lover of horses” and “horses” symbolize both military and economic power. Horses pull chariots and are ridden by soldiers, and horses also move goods to the market. “Horses” are a symbol of “chariots, ships and horsemen” which is the primary symbol of the United States in its proxy relationship with the king of the north as set forth in verse forty.

Filip betyder ”en älskare av hästar”, och ”hästar” symboliserar både militär och ekonomisk makt. Hästar drar vagnar och rids av soldater, och hästar för också varor till marknaden. ”Hästar” är en symbol för ”vagnar, skepp och ryttare”, vilket är Förenta staternas främsta symbol i dess ombudsrelation till kungen i norr, såsom framställs i vers fyrtio.

Trump’s ally has two typifications in Philip of Macedon and Herod Philip the Tetrarch. Whether it is Herod Philip or Philip of Macedon the symbol identifies one who loves the power supplied to it by either Caesar or Antiochus, respectively. Philip loves horses, and one Philip was from Macedon, which held a central and foundational role in Alexander the Great’s kingdom.

Trumps bundsförvant har två typifieringar i Filip av Makedonien och Herodes Filippos tetrarken. Vare sig det är Herodes Filippos eller Filip av Makedonien identifierar symbolen någon som älskar den makt som tillhandahålls honom av respektive Caesar eller Antiochos. Filip älskar hästar, och en Filip var från Makedonien, som intog en central och grundläggande roll i Alexander den stores rike.

It was his homeland, the kingdom he inherited from his father, Philip II, and the springboard for his vast empire. Located in the northern part of Greece, Macedon was distinct as the political and military core where Alexander was born (in Pella, 356 BC) and raised, and it provided the initial resources, manpower, and organizational structure that fueled his conquests. In essence, Macedon was the nucleus of Alexander’s kingdom—its starting point, military engine, and the region that anchored his identity as a Macedonian king, even as his empire grew far beyond its borders.

Det var hans hemland, det rike som han ärvde av sin fader, Filip II, och språngbrädan för hans väldiga imperium. Makedonien, beläget i den norra delen av Grekland, utmärkte sig som det politiska och militära centrum där Alexander föddes (i Pella, 356 f.Kr.) och växte upp, och det tillhandahöll de första resurserna, manskapet och den organisatoriska struktur som drev hans erövringar framåt. I själva verket var Makedonien kärnan i Alexanders rike—dess utgångspunkt, dess militära drivkraft och den region som förankrade hans identitet som makedonisk kung, även när hans imperium växte långt utöver dess gränser.

Macedon represents the northern area of Alexander’s fourfold kingdom. Thus, one Philip is the Tetrarch, meaning ‘a fourth part,’ and the other Philip is ‘one-fourth’ of the four winds of Alexander’s former empire.

Makedonien representerar den norra delen av Alexanders fyrdelade rike. Således är den ene Filippus tetrarken, vilket betyder ”en fjärdedel”, och den andre Filippus är ”en fjärdedel” av de fyra vindarna i Alexanders forna imperium.

Herod represents one who rejects the covenant. Esau, the blood line that leads to Herod rejected his birthright. At the very beginning of the history of a chosen covenant people Esau becomes a symbol of those who reject the covenant Christ died to confirm. At the very point where God was going to expand his chosen covenant people into twelve tribes, Esau rebelled. At the end of ancient Israel, when at the cross the Jews claimed they had “no other king than Caesar” the Jewish nation became the symbol at the end which had been typified by Esau in the beginning. Herod’s family tree is made up of the blood line of Esau and the Jews, a blood line symbolized by a rebellious covenant breaker at the beginning and a rebellious covenant people at the end.

Herodes representerar en som förkastar förbundet. Esau, den blodslinje som leder fram till Herodes, förkastade sin förstfödslorätt. Redan i början av historien om ett utvalt förbundsfolk blir Esau en symbol för dem som förkastar det förbund som Kristus dog för att bekräfta. Just i det ögonblick då Gud skulle utvidga sitt utvalda förbundsfolk till tolv stammar gjorde Esau uppror. Vid det forntida Israels slut, när judarna vid korset hävdade att de inte hade ”någon annan kung än kejsaren”, blev den judiska nationen vid slutet den symbol som hade förebildats av Esau i början. Herodes släkttavla består av Esaus och judarnas blodslinje, en blodslinje som symboliseras av en upprorisk förbundsbrytare i början och ett upproriskt förbundsfolk i slutet.

Herod the Great imposed the taxes that brought Joseph and Mary to Bethlehem, and one of his three sons, Herod Antipas the son of Herod the Great ruled during the time of the cross. The period of Christ’s life from His birth to His death is symbolically represented by the family of Herod, thus identifying the history as the time of the chosen people’s visitation, a visitation the Jews by and large never saw.

Herodes den store pålade de skatter som förde Josef och Maria till Betlehem, och en av hans tre söner, Herodes Antipas, son till Herodes den store, regerade vid tiden för korset. Perioden i Kristi liv från hans födelse till hans död framställs symboliskt genom Herodes familj och identifierar därmed historien som tiden för det utvalda folkets visitation, en visitation som judarna i stort sett aldrig såg.

Herod the Great murdered the children in response to Jesus’ birth, thus repeating the history of the birth of Moses when Egypt was murdering children. The first child slaughter was an attempt to murder the expected chosen one and the last child slaughter was again an attempt to murder the expected chosen one. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses and the Lamb, and prophetically a “song” represents an experience. The one hundred and forty-four thousand live in a period that possesses parallel experiences. One of those parallels arrived on January 22, 1973 with a Supreme Court ruling allowing abortions in the USA. In the following forty-nine years roughly 66 million potential candidates to be among the one hundred and forty-four thousand were slaughtered through federally sanctioned abortion.

Herodes den store mördade barnen som en reaktion på Jesu födelse och upprepade därmed historien om Moses födelse, då Egypten dödade barn. Det första barnamordet var ett försök att mörda den förväntade utvalde, och det sista barnamordet var åter ett försök att mörda den förväntade utvalde. De etthundrafyrtiofyra tusen sjunger Moses och Lammets sång, och profetiskt representerar en ”sång” en erfarenhet. De etthundrafyrtiofyra tusen lever i en period som uppvisar parallella erfarenheter. En av dessa paralleller inträffade den 22 januari 1973 genom ett utslag från Högsta domstolen som tillät aborter i USA. Under de följande fyrtionio åren slaktades omkring 66 miljoner potentiella kandidater att vara bland de etthundrafyrtiofyra tusen genom federalt sanktionerad abort.

Power symbolizes military strength:

Makt symboliserar militär styrka:

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Och vilddjuret som jag såg var likt en leopard, och dess fötter var såsom en björns fötter, och dess mun såsom ett lejons mun; och draken gav det sin kraft och sin tron och stor myndighet. Uppenbarelseboken 13:2.

The dragon, who is pagan Rome provided three things for the papacy, i.e. “his power, and his seat, and great authority.” In verse twelve the USA, the earth beast is represented as exercising all the “power” of the beast before him. Yet the word “power” in verse two is a different Greek word than the word translated as “power” in verse twelve. In verse two “power” is G1722: meaning in the face of (literally or figuratively): in the presence (sight) of.

Draken, som är det hedniska Rom, gav påvedömet tre ting, nämligen ”sin makt och sin tron och stor myndighet”. I vers tolv framställs USA, jordodjuret, som utövande all ”makt” inför vilddjuret före honom. Ändå är ordet ”makt” i vers två ett annat grekiskt ord än det ord som översatts med ”makt” i vers tolv. I vers två är ”makt” G1722: vilket betyder inför ansiktet på (bokstavligt eller bildligt): i närvaron av, i åsynen av.

The word “power” in verse twelve is a different Greek word.

Ordet ”makt” i vers tolv är ett annat grekiskt ord.

> And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:12.

> Och det utövar den första vilddjurets hela makt inför det och förmår jorden och dem som bor på den att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår hade blivit läkt. Uppenbarelseboken 13:12.

The word “power” G1832 here means, (in the sense of ability); privilege, that is, delegated influence: authority, jurisdiction, liberty, power, right, strength. The word “power” in verse twelve is identifying that the earth beast is the sea beast’s delegated authority—the USA is the proxy representative of the sea beast. The USA exercises all the delegated authority of the first beast. In verse two pagan Rome gave three things to the papacy. Clovis gave his military and economic might to the papacy in 496 at the Battle of Tolbiac. Constantine gave the “seat” of the empire away in 330 and Justinian identified the pope as the corrector of heretics and the head of the churches by a decree in 533. Clovis in 496 typifies Reagan in 1989. Reagan typifies Trump.

Ordet ”makt” G1832 här betyder (i betydelsen förmåga): privilegium, det vill säga delegerat inflytande: auktoritet, jurisdiktion, frihet, makt, rätt, styrka. Ordet ”makt” i vers tolv identifierar att jorddjuret är havsdjurets delegerade auktoritet — USA är havsdjurets representant genom ombud. USA utövar all den första vilddjurets delegerade auktoritet. I vers två gav det hedniska Rom tre ting åt påvedömet. Klodvig gav sin militära och ekonomiska styrka åt påvedömet år 496 i slaget vid Tolbiac. Konstantin gav bort imperiets ”säte” år 330, och Justinianus identifierade påven som kättarnas tillrättavisare och kyrkornas huvud genom ett dekret år 533. Klodvig år 496 är en förebild för Reagan år 1989. Reagan är en förebild för Trump.

According to Gregory of Tours (writing nearly a century later), Clovis was losing the battle and, in desperation, called upon the Catholic god for aid. His wife, Clotilde, was a Catholic Burgundian princess who had been urging him to convert from paganism. Clovis vowed that if he won, he would adopt Catholicism. The tide turned—whether by divine intervention or military strategy—and Clovis defeated the Alemanni, killing their king and scattering their forces. True to his vow, he converted to Catholicism and was baptized, traditionally dated to Christmas Day 496 in Reims by Bishop Remigius (St. Remi).

Enligt Gregorius av Tours (som skrev nästan ett sekel senare) höll Klodvig på att förlora slaget och åkallade i sin förtvivlan den katolske Guden om hjälp. Hans hustru, Klotild, var en katolsk burgundisk prinsessa som hade uppmanat honom att omvända sig från hedendomen. Klodvig lovade att om han segrade, skulle han anta katolicismen. Stridens gång vände – vare sig genom gudomligt ingripande eller militär strategi – och Klodvig besegrade alemannerna, dödade deras kung och skingrade deras styrkor. Trogen sitt löfte omvände han sig till katolicismen och döptes, enligt traditionen på juldagen år 496 i Reims av biskop Remigius (S:t Remi).

His conversion marked a turning point, making Clovis the first Catholic king among the Germanic rulers (unlike the Arian Christian Visigoths or Ostrogoths). This aligned the Franks with the Roman Church, gaining him support from the Gallo-Roman population and the papacy. Clovis’ baptism is often seen as the symbolic “birth of France” as a Catholic nation, distinguishing it from other barbarian kingdoms that adhered to Arianism or paganism. For this reason, Catholicism refers to France as “the firstborn of the Catholic church,” and also “the eldest daughter of the Catholic church.”

Hans omvändelse utgjorde en vändpunkt och gjorde Klodvig till den förste katolske kungen bland de germanska härskarna (till skillnad från de arianskt kristna visigoterna eller ostrogoterna). Detta förde frankerna i samklang med den romerska kyrkan och vann åt honom stöd från den gallo-romerska befolkningen och påvedömet. Klodvigs dop betraktas ofta som den symboliska ”Frankrikes födelse” som en katolsk nation, vilket skilde det från andra barbariska riken som höll sig till arianismen eller hedendomen. Av denna anledning betecknar katolicismen Frankrike som ”den katolska kyrkans förstfödda”, och även som ”den katolska kyrkans äldsta dotter”.

When Clovis became the first proxy power of the papacy in 496, he typified Reagan who became the proxy power in 1989. In the history of Reagan and pope John Paul II a secret alliance was formed for the purpose of bringing down the king of the south. From 1798 unto the Sunday law the whore of Tyre is hidden, and she is the very same whore who traces her roots back to Macedon the northern most kingdom. She is the king of the north, hidden prophetically, but still professing to be infallible.

När Klodvig år 496 blev påvedömets första ombudsmakt, förebildade han Reagan, som blev ombudsmakten år 1989. I historien om Reagan och påven Johannes Paulus II slöts en hemlig allians i syfte att störta konungen i söder. Från 1798 fram till söndagslagen är Tyrus sköka fördold, och hon är samma sköka som spårar sina rötter tillbaka till Makedonien, det nordligaste riket. Hon är konungen i norr, profetiskt fördold, men gör alltjämt anspråk på att vara ofelbar.

The pope also represents “them that forsake the covenant,” who though prophetically hidden throughout the three proxy wars; will ultimately come into view in the history of the Battle of Panium. In the transition from Imperial Rome to papal Rome Daniel identifies when pagan Rome was reaching the end of its time as the fourth kingdom of Bible prophecy.

Påven representerar också ”dem som överger förbundet”, vilka, fastän de profetiskt är dolda genom de tre fullmaktskrigen, slutligen kommer att träda fram i historien om slaget vid Panium. I övergången från det kejserliga Rom till det påvliga Rom identifierar Daniel när det hedniska Rom närmade sig slutet på sin tid som det fjärde riket i Bibelns profetia.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Ty skepp från Kittim skall komma mot honom; därför skall han gripas av modlöshet och vända tillbaka och hysa harm mot det heliga förbundet. Så skall han göra; ja, han skall vända tillbaka och hålla sig till dem som överger det heliga förbundet. Daniel 11:30.

In the verse “them that forsake the holy covenant” is the Catholic church. Those who forsake the holy covenant are John the Revelator’s compromising church of Pergamos, that according to Paul would fall away before the man of sin would be revealed. Catholicism is those who have forsaken the covenant as represented by the attack that was brought against the Word of God, and also the seventh-day Sabbath which were both brought under progressive attacks from the time of Constantine onward. Earlier in chapter eleven the “covenant” is also referenced.

I uttrycket ”dem som överger det heliga förbundet” avses den katolska kyrkan. De som överger det heliga förbundet är Johannes Uppenbararens kompromissande församling i Pergamon, som enligt Paulus skulle avfalla innan syndens människa blev uppenbarad. Katolicismen utgörs av dem som har övergett förbundet, vilket framställs genom det angrepp som riktades mot Guds ord, och även mot sjundedagssabbaten, vilka båda utsattes för fortskridande angrepp från Konstantins tid och framåt. Tidigare i kapitel elva hänvisas också till ”förbundet”.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27–29.

> Och båda dessa kungars hjärtan skall vara inriktade på att göra ont, och de skall tala lögn vid samma bord; men det skall inte lyckas, ty ännu skall änden komma vid den fastställda tiden. Sedan skall han vända tillbaka till sitt land med stora rikedomar; och hans hjärta skall vara emot det heliga förbundet; och han skall utföra stora dåd och återvända till sitt eget land. Vid den fastställda tiden skall han återvända och komma mot södern; men det skall inte bli såsom förra gången eller såsom den senare. Daniel 11:27–29.

In these verses “he” returns to his own land, then later he returns to his own land again. The two returning’s represent two victories that were then followed by a triumphal “return” to the city of Rome. The first was the Battle of Actium in 31 BC against Antony and Cleopatra, and the second was after the destruction of Jerusalem in 70 AD. The “time appointed” in the verses is the year 330, which identified the conclusion of the prophetic “time” of verse twenty-four that equates to three hundred and sixty years.

I dessa verser återvänder ”han” till sitt eget land, och senare återvänder han åter till sitt eget land. De två återvändandena representerar två segrar som därefter följdes av en triumferande ”återkomst” till staden Rom. Den första var slaget vid Actium år 31 f.Kr. mot Antonius och Kleopatra, och den andra var efter Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr. Den ”bestämda tiden” i verserna är året 330, vilket anger avslutningen på den profetiska ”tid” i vers tjugofyra som motsvarar tre hundra sextio år.

The two kings who speak lies at one table do so before the “time appointed,” “for yet the end shall be at the time appointed.” A question which should be considered is what does the verse mean when it states, “Then shall he return into his land with great riches?” Does it mean at the time appointed, then shall he return; or does it mean once the two tell lies at the table, then shall he return, and therefore the return is before the time appointed.

De två kungar som talar lögner vid ett och samma bord gör det före den ”bestämda tiden”, ”ty ännu skall änden komma vid den bestämda tiden”. En fråga som bör övervägas är vad versen menar när den säger: ”Därefter skall han återvända till sitt land med stora rikedomar.” Betyder det att han vid den bestämda tiden skall återvända; eller betyder det att när de två väl har talat lögner vid bordet, då skall han återvända, och att återvändandet därför sker före den bestämda tiden.

Uriah Smith identifies the two returns as 31 BC and 70 AD, which represents a history before the year 330, which is the time appointed. Smith also points out that the “return” of verse twenty-nine is post 330, and that it is not successful as were the returns following the battles of Actium and Jerusalem. What this means is that before the time appointed there is a meeting where lies are told, that is followed by one of the two kings who had been telling lies returning with great riches, who then opposes the holy covenant, does exploits and returns at the year 330, which is the time appointed.

Uriah Smith identifierar de två återvändandena som år 31 f.Kr. och år 70 e.Kr., vilket utgör en historia före år 330, vilket är den bestämda tiden. Smith påpekar också att ”återvändandet” i vers tjugonio ligger efter år 330 och att det inte är framgångsrikt såsom de återvändanden som följde på slagen vid Actium och Jerusalem. Vad detta innebär är att det före den bestämda tiden finns ett möte där lögner uttalas, vilket följs av att en av de två kungar som hade uttalat lögner återvänder med stora rikedomar, varefter han angriper det heliga förbundet, utför storverk och återvänder vid år 330, vilket är den bestämda tiden.

He then attacks the south, but it will be unlike the Battle of Actium or the destruction of Jerusalem. The history of 70 AD in the verses portrays the end of God’s chosen covenant people as represented by “the holy covenant” in the passage. In verse thirty pagan Rome has intelligence with those who forsake the holy covenant. 70 AD was the very end of ancient literal Israel as God’s covenant people, and verse thirty is identifying the history four centuries after 70 AD. Those who forsake the covenant in the history represented in verse thirty, are those who have forsaken the covenant entered into by God and His Christian people. Papal Rome is the church represented as those who forsake the holy covenant in verse thirty.

Han angriper därefter södern, men detta kommer att vara olikt slaget vid Actium eller Jerusalems förstörelse. Historien om år 70 e.Kr. i verserna framställer slutet på Guds utvalda förbundsfolk, representerat av ”det heliga förbundet” i avsnittet. I vers trettio har det hedniska Rom underrättelser med dem som överger det heliga förbundet. År 70 e.Kr. var det slutgiltiga slutet på det forntida bokstavliga Israel som Guds förbundsfolk, och vers trettio identifierar historien fyra århundraden efter år 70 e.Kr. De som överger förbundet i den historia som framställs i vers trettio är de som har övergett det förbund som ingicks mellan Gud och hans kristna folk. Det påvliga Rom är den kyrka som representeras av dem som överger det heliga förbundet i vers trettio.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Ty skepp från Kittim skall komma mot honom; därför skall han tappa modet och vända tillbaka och hysa harm mot det heliga förbundet. Så skall han göra; ja, han skall åter vända tillbaka och ha förstånd med dem som överger det heliga förbundet. Daniel 11:30.

Verse twenty-nine brings us to the year 330, which was the time appointed as fulfilled by Constantine moving the capital city to Constantinople. At that waymark pagan Rome would be drawn into a southern war that would not be successful as had been Actium and Jerusalem. Then in verse thirty pagan Rome is attacked by Genseric who launched his naval warfare from Chittim, which is known today as Carthage. This warfare against pagan Rome was also represented as the second trumpet of the seven trumpets in the book of Revelation. The first four of those trumpet powers brought Western Rome to a conclusion by 476. Of those first four trumpets, the second trumpet, which is the ships of Chittim was the most severe, for Genseric took control of the seas and the wealth of the Empire dried up.

Vers tjugonio för oss till året 330, vilket var den bestämda tiden som uppfylldes genom att Konstantin flyttade huvudstaden till Konstantinopel. Vid detta vägmärke skulle det hedniska Rom dras in i ett sydligt krig som inte skulle bli framgångsrikt såsom Actium och Jerusalem hade varit. Därefter angrips det hedniska Rom i vers trettio av Genserik, som inledde sitt sjökrig från Kittim, vilket i dag är känt som Karthago. Detta krig mot det hedniska Rom framställdes också som den andra basunen av de sju basunerna i Uppenbarelseboken. De fyra första av dessa basunmakter förde Västrom till dess slut år 476. Av dessa fyra första basuner var den andra basunen, som är Kittims skepp, den mest förödande, ty Genserik tog herraväldet över haven och rikets rikedom sinade.

Confronted and grieved by the ships of Chittim he returns and has indignation against the holy covenant. This was fulfilled in the history leading up to the empowerment of the papacy in 538, through a warfare against God’s Word. After that he returns and has “intelligence with them that forsake the holy covenant.” That interaction between pagan and papal Rome was fulfilled in 533 with the decree of Justinian. The next verse, verse thirty-one then continues with how pagan Rome was “grieved.” In 2 Thessalonians, Paul teaches that pagan Rome “restrained” the papacy from taking control in 538. After he is grieved by an attack from the seas which wreck the economics of the kingdom, he has indignation against the holy covenant, then intelligence with those who forsake the covenant. In the next verses, “arms” which represents the power given to the papacy in 496 by Clovis, stand up and they pollute the sanctuary of strength, which in history represented the city of Rome, and then pagan Rome would remove the religion of paganism (the daily) from the realm and replace it with Catholicism and then they place the papacy on the throne in 538.

Konfronterad och bedrövad av skeppen från Kittim återvänder han och hyser förbittring mot det heliga förbundet. Detta uppfylldes i den historia som ledde fram till påvedömets maktövertagande år 538, genom ett krig mot Guds ord. Därefter återvänder han och har ”förstånd med dem som överger det heliga förbundet”. Detta samspel mellan det hedniska och det påvliga Rom uppfylldes år 533 genom Justinians dekret. Nästa vers, vers trettioett, fortsätter sedan med hur det hedniska Rom blev ”bedrövat”. I 2 Thessalonikerbrevet lär Paulus att det hedniska Rom ”höll tillbaka” påvedömet från att ta kontroll år 538. Efter att han har blivit bedrövad av ett angrepp från haven som slår sönder rikets ekonomi, hyser han förbittring mot det heliga förbundet, och därefter förstånd med dem som överger förbundet. I de följande verserna reser sig ”härar”, vilket representerar den makt som gavs åt påvedömet år 496 genom Klodvig, och de orenar den starka helgedomen, vilken i historien representerade staden Rom, och därefter skulle det hedniska Rom avlägsna hedendomens religion (det dagliga) från riket och ersätta den med katolicismen, och sedan sätter de påvedömet på tronen år 538.

When the papacy was empowered in 538 it provided both a prophetic witness, and also a historical witness that are represented in the verses we are considering. The year 538 is typified by 31 BC and the Battle of Actium. In Daniel chapter eight, verse nine pagan Rome would conquer three geographical obstacles to take the throne of the earth. The first was Syria to the east, then Judah and Jerusalem followed by Egypt at the Battle of Actium. Papal Rome would also have three horns removed, the third of which was the Goths who were driven from the city of Rome in 538. Pagan Rome and papal Rome provide two witnesses that identify that the Battle of Actium aligns with 538, and 538 illustrates the Sunday law in the USA, when modern Rome rules supremely until probation closes.

När påvedömet fick makt år 538 gav det både ett profetiskt vittnesbörd och ett historiskt vittnesbörd, vilka återges i de verser vi nu betraktar. År 538 förebildas av år 31 f.Kr. och slaget vid Actium. I Daniel kapitel åtta, vers nio, skulle det hedniska Rom övervinna tre geografiska hinder för att inta jordens tron. Det första var Syrien i öster, därefter Juda och Jerusalem, följt av Egypten vid slaget vid Actium. Det påvliga Rom skulle också få tre horn avlägsnade, varav det tredje var goterna, som drevs bort från staden Rom år 538. Det hedniska Rom och det påvliga Rom utgör två vittnen som visar att slaget vid Actium överensstämmer med år 538, och år 538 åskådliggör söndagslagen i USA, när det moderna Rom härskar suveränt till dess att nådatiden avslutas.

We have concluded an overview of verses twenty-seven to thirty-one.

Vi har avslutat en översikt över verserna tjugosju till trettioett.

In the next article, we will focus on these verses and begin the work of aligning the passage with the history of verses eleven through fifteen.

I nästa artikel kommer vi att rikta vår uppmärksamhet på dessa verser och påbörja arbetet med att samordna avsnittet med historien i vers elva till femton.

Back to Articles