Article

# The Eighth is of the Seven - Number One

Den åttonde är av de sju – nummer ett

Miller’s Two Rome’s

Millers två Rom

Author

Jeff Pippenger

Published

September 13, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

William Miller based his prophetic message upon the framework of two desolating powers, which he correctly identified as pagan Rome and papal Rome.

William Miller grundade sitt profetiska budskap på ramen av två förödande makter, vilka han korrekt identifierade som det hedniska Rom och det påvliga Rom.

> “William Miller, when applying his hermeneutic, noticed in the various apocalyptic passages a recurring theme of controversy between the people of God and their enemies. In his analysis of the persecuting powers of God’s people throughout the ages he developed the concept of the two abominations, defined as paganism (the first abomination) symbolizing the persecuting force outside the church, and the papacy (the second abomination) representing the persecuting power within the church. It was the motif of the two abominations that characterized most of his following prophetic interpretations.” P. Gerard Damsteegt, Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission, 22.

> ”William Miller lade, när han tillämpade sin hermeneutik, märke till ett återkommande tema av konflikt mellan Guds folk och deras fiender i de olika apokalyptiska avsnitten. I sin analys av de makter som genom tiderna förföljt Guds folk utvecklade han begreppet de två styggelserna, definierade som hedendomen (den första styggelsen), som symboliserar den förföljande kraften utanför kyrkan, och påvedömet (den andra styggelsen), som representerar den förföljande makten inom kyrkan. Det var motivet med de två styggelserna som präglade de flesta av hans efterföljande profetiska tolkningar.” P. Gerard Damsteegt, Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission, 22.

The theologians of Adventism acknowledge the fact that Miller’s framework of prophetic application was the two desolating powers of paganism and papalism, even if they only consider it as an analysis of Millerite history, and not as a truth that was given him by God.

Adventismens teologer erkänner det faktum att Millers ramverk för den profetiska tillämpningen var de två ödeläggande makterna hedendom och påvedöme, även om de endast betraktar det som en analys av milleriternas historia och inte som en sanning som gavs honom av Gud.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> ”Gud sände sin ängel att verka på hjärtat hos en bonde som inte hade trott på Bibeln, för att leda honom att utforska profetiorna. Guds änglar besökte gång på gång den utvalde för att vägleda hans sinne och öppna för hans förståelse sådana profetior som alltid hade varit dunkla för Guds folk. Början till sanningens kedja gavs åt honom, och han leddes vidare att söka länk efter länk, till dess att han med förundran och beundran betraktade Guds Ord. Där såg han en fullkomlig kedja av sanning. Det Ordet, som han hade ansett vara oinspirerat, öppnade sig nu för hans blick i sin skönhet och härlighet. Han såg att ett ställe i Skriften förklarar ett annat, och när ett avsnitt var tillslutet för hans förståelse, fann han i en annan del av Ordet det som förklarade det. Han betraktade Guds heliga Ord med glädje och med den djupaste vördnad och heliga bävan.” Early Writings, 230.

“His angel” is identified directly as Gabriel by Sister White.

”Hans ängel” identifieras uttryckligen som Gabriel av syster White.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1. And to John the angel declared, ‘I am a fellow servant with thee and with thy brethren the prophets.’ Revelation 22:9, R.V. Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God to sinful men.” The Desire of Ages, 99.

> Ängelns ord: ”Jag är Gabriel, som står inför Gud”, visar att han innehar en ställning av hög ära i de himmelska hoven. När han kom med ett budskap till Daniel, sade han: ”Ingen enda står mig bi i dessa ting utom Mikael [Kristus], er furste.” Daniel 10:21. Om Gabriel talar Frälsaren i Uppenbarelseboken och säger att ”Han sände det och gav till känna det genom sin ängel åt sin tjänare Johannes.” Uppenbarelseboken 1:1. Och för Johannes förklarade ängeln: ”Jag är en medtjänare till dig och till dina bröder profeterna.” Uppenbarelseboken 22:9, R.V. Underbar tanke — att den ängel som står näst i ära efter Guds Son är den som har utvalts att uppenbara Guds avsikter för syndiga människor.” Messias, s. 99.

“Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God” to William Miller’s mind. Not only Gabriel, but angels in the plural guided his understanding of the prophecies “which had ever been dark to God’s people.” Gabriel and other angels led Miller through the Bible consecutively from Genesis onward. He therefore was led to the longest time prophecy in the Bible, which is the “seven times” (twenty-five hundred and twenty years) of Leviticus twenty-six, well before he was led to the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight and verse fourteen.

”Underbar tanke — att den ängel som står näst efter Guds Son i ära är den som utvalts att öppna Guds avsikter” för William Millers sinne. Inte endast Gabriel, utan änglar i plural ledde hans förståelse av profetiorna ”som alltid hade varit dunkla för Guds folk”. Gabriel och andra änglar ledde Miller genom Bibeln fortlöpande från Första Moseboken och framåt. Därför leddes han till den längsta tidsprofetian i Bibeln, vilken är ”de sju tiderna” (tvåtusen femhundra tjugo år) i Tredje Moseboken tjugosex, långt innan han leddes till de tvåtusen trehundra dagarna i Daniel kapitel åtta, vers fjorton.

> “I then devoted myself to prayer and to the reading of the word. I determined to lay aside all my prepossessions, to thoroughly compare Scripture with Scripture, and to pursue its study in a regular and methodical manner. I commenced with Genesis, and read verse by verse, proceeding no faster than the meaning of the several passages should be so unfolded, as to leave me free from embarrassment respecting any mysticism or contradictions. Whenever I found anything obscure, my practice was to compare it with all collateral passages; and by the help of CRUDEN, I examined all the texts of Scripture in which were found any of the prominent words contained in any obscure portion. Then by letting every word have its proper bearing on the subject of the text, if my view of it harmonized with every collateral passage in the Bible, it ceased to be a difficulty. In this way I pursued the study of the Bible, in my first perusal of it, for about two years, and was fully satisfied that it is its own interpreter. I found that by a comparison of Scripture with history, all the prophecies, as far as they have been fulfilled, had been fulfilled literally; that all the various figures, metaphors, parables, similitudes, etc. of the Bible, were either explained in their immediate connection, or the terms in which they were expressed were defined in other portions of the word, and when thus explained, are to be literally understood in accordance with such explanation. I was thus satisfied that the Bible is a system of revealed truths, so clearly and simply given, that the “wayfaring man, though a fool, need not err therein.’ …

> ”Jag ägnade mig därefter åt bön och åt läsningen av Ordet. Jag beslutade att lägga åt sidan alla mina förutfattade meningar, att grundligt jämföra Skrift med Skrift och att bedriva dess studium på ett regelbundet och metodiskt sätt. Jag började med Första Moseboken och läste vers för vers, utan att gå snabbare fram än att innebörden i de olika avsnitten blev så klarlagd, att jag befriades från all osäkerhet beträffande mystik eller motsägelser. Närhelst jag fann något dunkelt, var det min sed att jämföra det med alla parallellställen; och med hjälp av CRUDEN granskade jag alla de skriftställen där något av de framträdande ord som förekom i något dunkelt avsnitt återfanns. Sedan, genom att låta varje ord få sin rätta innebörd i förhållande till textens ämne, upphörde det att vara en svårighet, om min uppfattning av det stod i samklang med varje parallellställe i Bibeln. På detta sätt fortsatte jag studiet av Bibeln vid min första genomläsning av den under omkring två år och blev fullt övertygad om att den är sin egen uttolkare. Jag fann att genom en jämförelse av Skriften med historien hade alla profetior, i den mån de hade uppfyllts, uppfyllts bokstavligen; att alla Bibelns olika bilder, metaforer, liknelser, sinnebilder etc. antingen förklarades i sitt omedelbara sammanhang, eller att de uttryck i vilka de var framställda definierades i andra delar av Ordet, och att de, när de sålunda förklarats, skall förstås bokstavligen i enlighet med denna förklaring. Jag blev sålunda övertygad om att Bibeln är ett system av uppenbarade sanningar, givna så klart och enkelt, att ”den vägfarande, om han än vore en dåre, inte behöver gå vilse därpå.’ …

> “From a farther study of the Scriptures, I concluded that the seven times of Gentile supremacy must commence when the Jews ceased to be an independent nation at the captivity of Manasseh, which the best chronologers assigned to B. C. 677; that the 2300 days commenced with the seventy weeks, which the best chronologers dated from B. C. 457; and that the 1335 days commencing with the taking away of the daily, and the setting up of the abomination that maketh desolate, Daniel chapter seven verse eleven, were to be dated from the setting up of the Papal supremacy, after the taking away of Pagan abominations, and which, according to the best historians I could consult, should be dated from about A. D. 508. Reckoning all these prophetic periods from the several dates assigned by the best chronologers for the events from which they should evidently be reckoned, they all would terminate together, about A. D. 1843. I was thus brought, in 1818, at the close of my two years study of the Scriptures, to the solemn conclusion, that in about twenty-five years from that time all the affairs of our present state would be wound up…” William Miller’s Apology and Defense, 6, 12.

> ”Genom ytterligare studium av Skrifterna drog jag slutsatsen att de sju tiderna av hedniskt herravälde måste begynna när judarna upphörde att vara en oberoende nation vid Manasses fångenskap, vilken de främsta kronologerna angav till 677 f. Kr.; att de 2300 dagarna begynte med de sjuttio veckorna, vilka de främsta kronologerna daterade från 457 f. Kr.; och att de 1335 dagarna, som begynna med avskaffandet av det dagliga och uppsättandet av den styggelse som ödelägger, Daniel kapitel sju vers elva, skulle dateras från upprättandet av det påvliga herraväldet, efter undanröjandet av hedniska styggelser, och vilket, enligt de främsta historiker jag kunde rådfråga, borde dateras från omkring år 508 e. Kr. När alla dessa profetiska tidsperioder räknades från de olika tider som de främsta kronologerna angivit för de händelser från vilka de uppenbarligen skulle räknas, skulle de alla sluta tillsammans omkring år 1843 e. Kr. Jag fördes sålunda, år 1818, vid slutet av mina två års studier av Skrifterna, till den högtidliga slutsatsen att om ungefär tjugufem år från den tiden skulle alla förhållanden i vårt nuvarande tillstånd vara avslutade …” William Miller’s Apology and Defense, 6, 12.

The rule of first mention establishes that the first thing mentioned is of the greatest importance, and the first thing mentioned in Revelation chapter one verse one is the communication process that the Father employs as He gives a message to Jesus, who in turn gives it to His angel, which then gives it to a prophet that then writes it out and sends it to the churches. When Adventism rejected the work and discoveries of William Miller, they not only rejected their foundations, but they also rejected the very communication process which led Miller to in his understandings, and they rejected the process which is the only avenue for men to understand the Revelation of Jesus Christ that is opened up just before probation closes.

Principen om det första omnämnandet fastslår att det som nämns först är av allra största betydelse, och det första som nämns i Uppenbarelseboken kapitel ett vers ett är den kommunikationsprocess som Fadern använder, då Han ger ett budskap till Jesus, som i sin tur ger det till sin ängel, vilken sedan ger det till en profet, som därefter skriver ned det och sänder det till församlingarna. När adventismen förkastade William Millers verk och upptäckter, förkastade den inte bara sina grundvalar, utan den förkastade också själva den kommunikationsprocess som ledde Miller fram till hans insikter, och den förkastade den process som är den enda väg genom vilken människor kan förstå Jesu Kristi uppenbarelse, vilken öppnas strax innan nådatiden avslutas.

Miller was led to understand that the seven times of Leviticus commenced in 677BC. It was not until 1856 that the Lord used Hiram Edson to identify that the scattering of the seven times was also carried out against the northern ten tribes of Israel. The Lord was attempting to develop the understanding of the seven times in agreement with, but well beyond Miller’s foundational discovery of the seven times. But in 1856 the light presented by Hiram Edson came mysteriously to an end, for the eighth article in the series ended with the words of James White, then the Editor of the Review and Herald, “To be continued.” It was to be “continued” but not until post September 11, 2001 when the Lord led his people to the “old paths” and ultimately to the unfinished series of articles penned by Hiram Edson.

Miller leddes till insikten att de sju tiderna i Tredje Mosebok började år 677 f.Kr. Det var först år 1856 som Herren använde Hiram Edson för att identifiera att de sju tidernas kringspridning också verkställdes mot Israels norra tio stammar. Herren försökte utveckla förståelsen av de sju tiderna i samklang med, men långt utöver, Millers grundläggande upptäckt av de sju tiderna. Men år 1856 kom det ljus som framlades av Hiram Edson på ett gåtfullt sätt till ett slut, ty den åttonde artikeln i serien avslutades med orden av James White, då redaktör för Review and Herald: ”Fortsättning följer.” Den skulle ”fortsätta”, men inte förrän efter den 11 september 2001, då Herren ledde sitt folk till ”de gamla stigarna” och slutligen till den ofullbordade artikelserien författad av Hiram Edson.

We are not currently addressing the rebellion that began shortly after the great disappointment, but to simply point out that even though Miller was led to the “seven times” of Leviticus twenty-six, it is clear that the Lord purposed to increase the initial understanding of the seven times beyond Miller’s foundational understanding of the subject. He chose Hiram Edson, the same servant from that very history that He had previously chosen to give the vision of Christ moving into the Most Holy Place on October 23, 1844.

Vi behandlar för närvarande inte det uppror som började kort efter den stora besvikelsen, utan endast för att påpeka att även om Miller leddes till de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, är det tydligt att Herren avsåg att fördjupa den ursprungliga förståelsen av de sju tiderna utöver Millers grundläggande förståelse av ämnet. Han utvalde Hiram Edson, samme tjänare ur just den historien, som Han tidigare hade utvalt att ge synen av Kristus när Han trädde in i det allra heligaste den 23 oktober 1844.

This is why I used the Adventist theologian’s words to acknowledge that the framework for all of Miller’s prophetic applications was based upon his understanding of the two desolating powers that in the book of Daniel are represented as the “daily” (paganism), which is always associated with either the “transgression” or “abomination,” both representing different aspects of the desolating power of papalism. Miller’s foundational understanding of the Roman powers has greatly increased since the history he represents.

Detta är anledningen till att jag använde den adventistiske teologens ord för att erkänna att ramen för alla Millers profetiska tillämpningar byggde på hans förståelse av de två förödande makterna som i Daniels bok framställs som det ”dagliga” (hedendomen), vilket alltid förknippas med antingen ”överträdelsen” eller ”styggelsen”, vilka båda representerar olika aspekter av påvedömets förödande makt. Millers grundläggande förståelse av de romerska makterna har i hög grad utvecklats sedan den historia han representerar.

The angels of God, including Gabriel, led Miller to the understandings he proclaimed. Those understandings included the prophecies he proclaimed, the rules of biblical interpretation he used and also the framework that allowed him to organize the prophecies correctly. Miller was given the framework that the two desolating powers addressed in Daniel were pagan Rome and papal Rome. Future for America was led to the framework of the three desolating powers of the dragon, the beast and false prophet.

Guds änglar, däribland Gabriel, ledde Miller till den förståelse han förkunnade. Denna förståelse inbegrep de profetior han förkunnade, de regler för biblisk tolkning som han använde, liksom den ram som gjorde det möjligt för honom att ordna profetiorna på rätt sätt. Miller gavs den ramen att de två ödeläggande makter som behandlas i Daniel var det hedniska Rom och det påvliga Rom. Future for America leddes till ramen om de tre ödeläggande makterna: draken, vilddjuret och den falske profeten.

> And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Revelation 16:13, 14.

> Och jag såg tre orena andar, lika grodor, komma ut ur drakens mun och ur vilddjurets mun och ur den falske profetens mun. Ty de är onda andars andar, som gör tecken, och som går ut till kungarna på jorden och i hela världen för att samla dem till striden på Guds, den Allsmäktiges, stora dag. Uppenbarelseboken 16:13, 14.

Future for America’s framework is built upon Miller’s work, but goes beyond where his work left off. Adventism left his framework and returned to the theology of apostate Protestantism and Rome. The same line of prophecy is taken up in the book of Revelation that is began in the book of Daniel.

Framtiden för Amerikas ramverk är byggd på Millers arbete, men går längre än där hans arbete slutade. Adventismen lämnade hans ramverk och återvände till den avfälliga protestantismens och Roms teologi. Samma profetiska linje tas upp i Uppenbarelseboken som påbörjas i Daniels bok.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> ”Uppenbarelseboken är en förseglad bok, men den är också en öppnad bok. Den återger underbara händelser som skall äga rum under de sista dagarna av denna jords historia. Denna boks läror är bestämda, inte mystiska och oförståeliga. I den tas samma profetiska linje upp som i Daniel. Vissa profetior har Gud upprepat och därigenom visat att man måste tillmäta dem betydelse. Herren upprepar inte sådant som saknar större vikt.” Manuscript Releases, volym 9, 8.

Miller could not grasp the prophecies of the book of Revelation, for the line of paganism and papalism that is so firmly identified in Daniel is expanded in the book of Revelation to include the next persecuting power to arrive on the stage of prophetic history.

Miller kunde inte fatta profetiorna i Uppenbarelseboken, ty den linje av hedendom och påvedöme som så tydligt identifieras i Daniel utvidgas i Uppenbarelseboken till att omfatta den nästa förföljande makt som träder fram på den profetiska historiens scen.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.

> ”Genom hedendomen och därefter genom påvedömet utövade Satan sin makt under många århundraden i ett försök att utplåna Guds trogna vittnen från jorden. Hedningar och papister drevs av samma drakanda. De skilde sig endast däri att påvedömet, genom att ge sken av att tjäna Gud, var den farligare och grymmare fienden. Genom romanismens medverkan tog Satan världen till fånga. Guds bekännande församling sveptes in i denna villfarelses led, och under mer än tusen år fick Guds folk lida under drakens vrede. Och när påvedömet, berövat sin styrka, tvingades upphöra med förföljelsen, såg Johannes en ny makt träda fram för att återge drakens röst eko och fullfölja samma grymma och hädiska verk. Denna makt, den sista som skulle föra krig mot församlingen och Guds lag, symboliserades av ett vilddjur med lammlika horn. De vilddjur som föregick det hade stigit upp ur havet, men detta steg upp ur jorden och betecknade det fredliga uppstigandet av den nation som symboliseras. De ”två hornen lika ett lamm” återger väl Förenta staternas styrelseskicks karaktär, sådan den kommer till uttryck i dess två grundläggande principer, republikanism och protestantism. Dessa principer är hemligheten bakom vår makt och vårt välstånd som nation. De som först fann en tillflykt på Amerikas stränder gladde sig över att de hade nått ett land fritt från påvedömets övermodiga anspråk och den kungliga maktutövningens tyranni. De beslutade att upprätta en regering på den breda grundvalen av medborgerlig och religiös frihet.

> “But the stern tracing of the prophetic pencil reveals a change in this peaceful scene. The beast with lamblike horns speaks with the voice of a dragon, and ‘exerciseth all the power of the first beast before him.’ Prophecy declares that he will say to them that dwell on the earth that they should make an image to the beast, and that ‘he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads; and that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name.’ Thus Protestantism follows in the steps of the Papacy.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> ”Men den stränga linjeföringen av den profetiska pennan uppenbarar en förändring i denna fridfulla scen. Vilddjuret med lammlika horn talar med en drakes röst och ”utövar all den första vilddjurets makt inför det”. Profetian förklarar att det kommer att säga till dem som bor på jorden att de skall göra en bild åt vilddjuret, och att ”det förmår alla, små och stora, rika och fattiga, fria och slavar, att ta ett märke på sin högra hand eller på sina pannor; och att ingen skall kunna köpa eller sälja utom den som har märket eller vilddjurets namn eller dess namns tal.” Så följer protestantismen i påvedömets fotspår.” Signs of the Times, November 1, 1899.

For Miller the sea beast and earth beast of Revelation thirteen represented pagan Rome followed by papal Rome. Miller also attempted to apply his framework to Revelation seventeen, but the healing of the deadly wound of the papacy, the prophetic role of the United States and the United Nations were outside the divine framework that had been given him by angels. For him the beast that came up out of the earth in Revelation thirteen was the papacy.

För Miller representerade havsodjuret och jordodjuret i Uppenbarelseboken tretton det hedniska Rom, följt av det påvliga Rom. Miller försökte också tillämpa sitt tolkningsramverk på Uppenbarelseboken sjutton, men läkandet av påvedömets dödliga sår, Förenta staternas och Förenta nationernas profetiska roll låg utanför det gudomliga ramverk som hade givits honom av änglar. För honom var vilddjuret som steg upp ur jorden i Uppenbarelseboken tretton påvedömet.

Miller was the messenger that was to be used to remove the mantle of Protestantism from the hands of the professed Protestants that had come out of the Dark Ages. The period when the United States would speak as a dragon, when Republicanism turned into a democracy and apostate Protestantism would combine with the apostate government and repeat the combination of church and state that is the image of the papacy was still future to his day. For that reason, he attempted to place the book of Revelation into the divine framework he had been given by angels.

Miller var den budbärare som skulle användas för att ta protestantismens mantel ur händerna på de bekännande protestanter som hade kommit ut ur mörka medeltiden. Den tid då Förenta staterna skulle tala som en drake, då republikanismen förvandlades till en demokrati och den avfälliga protestantismen skulle förena sig med den avfälliga regeringen och upprepa föreningen mellan kyrka och stat, vilken är påvedömets avbild, låg ännu i framtiden på hans tid. Av den anledningen försökte han inordna Uppenbarelseboken i den gudomliga ram som han hade fått av änglar.

He was chosen to understand the increase of knowledge that was produced in 1798 when the Ulai River vision of Daniel eight and nine was unsealed. Future for America was to understand the vision of the Hiddekel River of Daniel chapters ten through twelve that was unsealed in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Han blev utvald att förstå den tilltagande kunskap som framträdde år 1798, när synen vid floden Ulai i Daniel åtta och nio öppnades. För Amerika låg det i framtiden att förstå synen vid floden Hiddekel i Daniel kapitel tio till och med tolv, som öppnades år 1989, när, såsom det beskrivs i Daniel elfte kapitlet, vers fyrtio, de länder som representerade det forna Sovjetunionen sopades bort av påvedömet och Förenta staterna.

The framework that was given by angels to Future for America was based upon the identification of, and application of prophecy in the context of the three-fold union of the dragon, the beast and false prophet.

Den ram som gavs av änglar till Future for America grundade sig på identifieringen av, och tillämpningen av, profetian i sammanhanget av den trefaldiga föreningen mellan draken, vilddjuret och den falske profeten.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> ”Det ljus som Daniel mottog från Gud gavs särskilt för dessa sista dagar. De syner han såg vid Ulajs och Hiddekels stränder, de stora floderna i Sinear, håller nu på att gå i uppfyllelse, och alla de händelser som förutsagts skall snart inträffa.” Testimonies to Ministers, 112.

The Millerites presented the first and second angel’s message, announcing the opening of the judgment. Future for America is presenting the third angel’s message.

Milleriterna frambar den första och den andra ängelns budskap och förkunnade att domen hade inletts. Future for America frambär den tredje ängelns budskap.

> I have planted, Apollos watered; but God gave the increase. So then neither is he that planteth any thing, neither he that watereth; but God that giveth the increase. Now he that planteth and he that watereth are one: and every man shall receive his own reward according to his own labour. For we are labourers together with God: ye are God’s husbandry, ye are God’s building. According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:6–11.

> Jag har planterat, Apollos har vattnat; men Gud gav växten. Alltså är varken den som planterar något eller den som vattnar, utan Gud, som ger växten. Men den som planterar och den som vattnar är ett; och var och en skall få sin egen lön efter sitt eget arbete. Ty vi är Guds medarbetare; ni är Guds åker, Guds byggnad. Efter den Guds nåd som har blivit mig given har jag såsom en vis byggmästare lagt grunden, och en annan bygger vidare därpå. Men var och en må se till hur han bygger därpå. Ty ingen kan lägga en annan grund än den som är lagd, vilken är Jesus Kristus. 1 Korinthierbrevet 3:6–11.

To correctly present the third angel’s message you must also present the first two angels’ messages, for we are informed that there cannot be a third without a first and second. The first and second messages are the foundation and the third is the capstone, but the third message will never deny or contradict the first and second. If it does it is not the genuine message.

För att korrekt framställa den tredje ängelns budskap måste du också framställa de två första änglarnas budskap, ty vi får veta att det inte kan finnas en tredje utan en första och en andra. Det första och det andra budskapet är grunden och det tredje är slutstenen, men det tredje budskapet kommer aldrig att förneka eller motsäga det första och det andra. Om det gör det, är det inte det äkta budskapet.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104, 105.

> ”Det första och det andra budskapet gavs år 1843 och 1844, och vi står nu under förkunnelsen av det tredje; men alla tre budskapen skall fortfarande förkunnas. Det är nu lika nödvändigt som någonsin tidigare att de upprepas för dem som söker sanningen. Med penna och röst skall vi låta förkunnelsen ljuda, visa deras ordning och tillämpningen av de profetior som för oss fram till den tredje ängelns budskap. Det kan inte finnas något tredje utan det första och det andra. Dessa budskap skall vi ge åt världen i publikationer och i föredrag, och i den profetiska historiens linje visa de ting som har varit och de ting som skall komma.” Selected Messages, bok 2, 104, 105.

There is a very nice observation of Millerite history and our history. The Millerites were the beginning and we are the end. They presented and lived the first and second angel’s messages. We present the third angel. Their unsealed message (the Ulai vision) is found in two chapters of Daniel, and ours (the Hiddekel vision) is found in three chapters. They identified the first and second woes, and lived within the fulfillment of the second woe. We identify and live within the fulfillment of the third woe. Their framework of prophetic application was pagan Rome (the dragon) and papal Rome (the beast). Our framework for prophetic application is modern Rome as a three-fold beast.

Det finns en mycket intressant iakttagelse beträffande milleriternas historia och vår historia. Milleriterna var början, och vi är slutet. De frambar och levde det första och det andra änglabudskapet. Vi frambär det tredje änglabudskapet. Deras obeseglade budskap (Ulai-synen) återfinns i två kapitel i Daniel, och vårt (Hiddekel-synen) återfinns i tre kapitel. De identifierade det första och det andra ve, och levde inom uppfyllelsen av det andra ve. Vi identifierar och lever inom uppfyllelsen av det tredje ve. Deras ramverk för profetisk tillämpning var hedniskt Rom (draken) och påvligt Rom (vilddjuret). Vårt ramverk för profetisk tillämpning är det moderna Rom som ett trefaldigt vilddjur.

As we begin to consider the characteristic of papal Rome in chapter seventeen of Revelation being the eighth that is of the seven it is worthwhile to consider what the Millerites understood of Rome during the foundational history. The third angel will have additional light, but that light will never contradict established truth.

När vi börjar betrakta kännetecknet hos det påvliga Rom i Uppenbarelsebokens sjuttonde kapitel såsom den åttonde, som är av de sju, är det värdefullt att beakta vad milleriterna förstod om Rom under grundläggningshistorien. Den tredje ängeln kommer att ha ytterligare ljus, men detta ljus kommer aldrig att motsäga etablerad sanning.

Daniel chapter two, seven, eight, eleven and twelve identify Rome, among other powers. We are considering Rome’s two phases prior to 1798; pagan and papal as the framework for Miller’s prophetic applications. Miller and the pioneers identify that “the robbers of thy people” in Daniel chapter eleven and verse fourteen represents Rome.

I Daniel kapitel två, sju, åtta, elva och tolv identifieras Rom, bland andra makter. Vi betraktar Roms två faser före 1798 — den hedniska och den påvliga — som ramen för Millers profetiska tillämpningar. Miller och pionjärerna identifierar att ”ditt folks rövare” i Daniel kapitel elva och vers fjorton representerar Rom.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Och i de tiderna skall många resa sig mot kungen i söder; också våldsmännen bland ditt folk skall upphöja sig för att upprätta synen, men de skall falla. Daniel 11:14.

There are at least two important points to consider within this verse. The word “vision” in the verse is one of two Hebrew words in the book of Daniel that are translated as “vision.” One of the Hebrew words translated as “vision” is châzôn, and means a dream, or a prophecy or a vision. The word châzôn identifies prophetic history, or a period of time, and it is found ten times in Daniel and always translated as “vision.”

Det finns åtminstone två viktiga punkter att beakta inom denna vers. Ordet ”syn” i versen är ett av två hebreiska ord i Daniels bok som översätts med ”syn”. Ett av de hebreiska ord som översätts med ”syn” är châzôn och betyder en dröm, eller en profetia eller en syn. Ordet châzôn betecknar profetisk historia, eller en tidsperiod, och det förekommer tio gånger i Daniel och översätts alltid med ”syn”.

The other Hebrew word that is also translated as “vision” is mar-eh’ and means appearance. The word mar-eh’ is identifying a singular sight, a point in time. The Hebrew word mar-eh’ is found thirteen times in Daniel and it is translated as “vision” six times, four times as “countenance,” twice as “appearance” and once as “well favored.”

Det andra hebreiska ordet som också översätts med ”syn” är mar-eh’ och betyder utseende. Ordet mar-eh’ betecknar en enskild åsyn, en punkt i tiden. Det hebreiska ordet mar-eh’ förekommer tretton gånger i Daniel, och det översätts sex gånger med ”syn”, fyra gånger med ”ansiktsuttryck”, två gånger med ”utseende” och en gång med ”välskapad”.

The robbers of thy people represent Rome and it is therefore the prophetic subject of Rome that establishes the prophetic “vision” in the book of Daniel. For this reason, it is important to understand the significance of Rome as a prophetic symbol.

Ditt folks rövare representerar Rom, och därför är det det profetiska ämnet Rom som fastställer den profetiska ”synen” i Daniels bok. Av denna anledning är det viktigt att förstå betydelsen av Rom som en profetisk symbol.

Prophetic logic demands that the word “vision” representing prophetic history is the same “vision” that is addressed in the book of Revelation, for inspiration identifies that Daniel and Revelation are the same book, that they complement each other, that they bring each other to perfection and that the same line of prophecy that is located in Daniel is taken up in the Revelation. Those points set forth in the Spirit of Prophecy have already been included in this series of articles, so I won’t include them again. I will add another point that we have also already included from Sister White. That point is that all the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. The “vision” of prophetic history (châzôn) that is found in Daniel and is established with the prophetic subject of Rome, represents the vision of prophetic history throughout the Bible. All the books of the Bible meet and end in the Revelation and God never contradicts Himself. Never! If you think He has, you are misunderstanding something. The very same Hebrew word (châzôn) is also translated as vision in the book of Proverbs.

Profetisk logik kräver att ordet ”syn”, som representerar den profetiska historien, är samma ”syn” som behandlas i Uppenbarelseboken, ty inspirationen identifierar att Daniel och Uppenbarelseboken är samma bok, att de kompletterar varandra, att de fullkomnar varandra och att samma profetiska linje som återfinns i Daniel tas upp i Uppenbarelseboken. Dessa punkter, framställda i Profetians Ande, har redan inkluderats i denna artikelserie, så jag kommer inte att ta upp dem igen. Jag vill tillägga ytterligare en punkt som vi också redan har inkluderat från syster White. Den punkten är att alla Bibelns böcker möts och avslutas i Uppenbarelseboken. Den ”syn” av profetisk historia (châzôn) som återfinns i Daniel och som fastställs genom det profetiska ämnet Rom, representerar synen av profetisk historia genom hela Bibeln. Alla Bibelns böcker möts och avslutas i Uppenbarelseboken, och Gud motsäger aldrig sig själv. Aldrig! Om du tror att han har gjort det, missförstår du någonting. Samma hebreiska ord (châzôn) översätts också med syn i Ordspråksboken.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Där ingen uppenbarelse finnes, där går folket under; men salig är den som håller lagen. Ordspråksboken 29:18.

That is the first point to consider about the verse. If we misunderstand Rome, then we cannot establish the vision of prophetic history. That fact essentially defines the efforts of Jesuits and others throughout history who have introduced counterfeit theology to destroy the prophetic subject of Rome. As we consider the foundational understanding of Rome, we should bear this in mind.

Detta är den första punkt som bör beaktas beträffande versen. Om vi missförstår Rom, kan vi inte fastställa den profetiska historiens syn. Detta faktum definierar i grunden de ansträngningar som jesuiter och andra genom historien har gjort, då de har infört förfalskad teologi för att förstöra det profetiska ämnet om Rom. När vi överväger den grundläggande förståelsen av Rom, bör vi ha detta i åtanke.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist. There is no time now for us to assimilate with the world. Daniel is standing in his lot and in his place. The prophecies of Daniel and of John are to be understood. They interpret each other. They give to the world truths which everyone should understand. These prophecies are to be witness in the world. By their fulfillment in these last days, they will explain themselves.” Kress Collection, 105.

> ”De som blir förvirrade i sin förståelse av ordet, som inte förmår se antikrists innebörd, kommer med säkerhet att ställa sig på antikrists sida. Nu finns det ingen tid för oss att anpassa oss till världen. Daniel står i sin lott och på sin plats. Daniels och Johannes profetior ska förstås. De uttolkar varandra. De ger världen sanningar som var och en borde förstå. Dessa profetior ska vara ett vittnesbörd i världen. Genom sin uppfyllelse i dessa sista dagar kommer de att förklara sig själva.” Kress Collection, 105.

If you fail to see the meaning of antichrist (Rome) you will join Rome, and this warning is placed within the context of being able to or not being able to understand the books of Daniel and Revelation. The Millerites built the foundational understanding of Adventism upon their identification of Rome. They understood that Rome was represented by two desolating powers, that both were phases of Rome, but they were not at a place in history to see Rome as a three-fold union as represented in the book of Revelation. Daniel is therefore the foundation represented by the Millerites and Revelation is the capstone represented by Future for America. There is another point from Daniel eleven verse fourteen which we wish to identify.

Om du inte förmår se antikrists (Rom) betydelse, kommer du att förena dig med Rom, och denna varning är insatt i sammanhanget av att kunna eller inte kunna förstå Daniels bok och Uppenbarelseboken. Milleriterna byggde Adventismens grundläggande förståelse på sin identifiering av Rom. De förstod att Rom representerades av två ödeläggande makter, att båda var faser av Rom, men de befann sig inte på en sådan plats i historien att de kunde se Rom som en trefaldig union såsom den framställs i Uppenbarelseboken. Daniel är därför den grund som representeras av Milleriterna, och Uppenbarelseboken är hörnstenen som representeras av Future for America. Det finns ytterligare en punkt i Daniel elva vers fjorton som vi önskar identifiera.

Miller and the pioneers understood that the image of Nebuchadnezzar’s dream represented the four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome. They could not see beyond the fourth kingdom, for they understood that papal Rome was simply a second phase of Rome and therefore that the fourth kingdom had ended in 1798. From their vantage point of history the only prophetic waymark left was the Second Coming of Christ, where the rock that was cut out of the mountain would strike the feet of the image. The Millerites recognized prophetic distinctions between pagan and papal Rome, but being forced to align 1798 with Christ’s return they could see no further than four kingdoms.

Miller och pionjärerna förstod att bilden i Nebukadnessars dröm representerade de fyra rikena Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom. De kunde inte se bortom det fjärde riket, eftersom de förstod att det påvliga Rom helt enkelt var en andra fas av Rom och därför att det fjärde riket hade upphört år 1798. Från deras historiska utsiktspunkt återstod endast ett enda profetiskt vägmärke: Kristi andra ankomst, då stenen som hade brutits loss från berget skulle slå mot bildens fötter. Milleriterna urskilde profetiska skillnader mellan hedniskt och påvligt Rom, men eftersom de var tvungna att samordna 1798 med Kristi återkomst kunde de inte se längre än till fyra riken.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> ”Vi har kommit till en tid då Guds heliga verk framställs genom bildstodens fötter, där järnet var blandat med den smutsiga leran. Gud har ett folk, ett utvalt folk, vars omdöme måste helgas, som inte får bli oheligt genom att på grunden lägga trä, hö och halm. Varje själ som är trogen mot Guds bud skall inse att det utmärkande kännetecknet för vår tro är sjundedagssabbaten. Om regeringen ville ära sabbaten såsom Gud har befallt, skulle den stå i Guds kraft och till försvar för den tro som en gång för alla har överlämnats åt de heliga. Men statsmännen kommer att upprätthålla den falska sabbaten och kommer att blanda sin religiösa tro med iakttagandet av detta påvedömets barn och sätta det över den sabbat som Herren har helgat och välsignat och avskilt för att människan skall hålla den helig, som ett tecken mellan honom och hans folk i tusen släktled. Sammanblandningen av kyrklig maktpolitik och statskonst framställs genom järnet och leran. Denna förening försvagar all kyrkornas makt. Att ge kyrkan statens makt kommer att medföra onda följder. Människor har nästan gått förbi gränsen för Guds långmodighet. De har satsat sin kraft på politiken och har förenat sig med påvedömet. Men tiden skall komma då Gud kommer att straffa dem som har upphävt hans lag, och deras onda verk skall slå tillbaka på dem själva.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volym 4, 1168.

Revelation seventeen is the last identification of the kingdoms of Bible prophecy, and it identifies that seven kingdoms have fallen and that the eighth kingdom is the three-fold union of modern Rome. If the first reference to the kingdoms of Bible prophecy is Daniel chapter two, and it most certainly is; then the last reference should be illustrated by the first reference. How can the four kingdoms of Daniel chapter two agree with eight kingdoms in Revelation seventeen?

Uppenbarelseboken sjutton är den sista identifieringen av rikena i Bibelns profetia, och den visar att sju riken har fallit och att det åttonde riket är det trefaldiga förbundet med det moderna Rom. Om den första hänvisningen till rikena i Bibelns profetia är Daniel kapitel två, och det är den helt visst, då bör den sista hänvisningen belysas av den första. Hur kan de fyra rikena i Daniel kapitel två överensstämma med åtta riken i Uppenbarelseboken sjutton?

Remember therefore as we proceed, the Millerites could not see prophetic events beyond their history. The message they understood and proclaimed identified the Second Coming of Christ as the next waymark of prophetic history. But if the Millerite understanding of Rome as the symbol that establishes the vision of prophetic history and also Daniel chapter two are both Millerite foundational truths, how can this agree with the eight kingdoms of chapter seventeen of Revelation?

Kom därför ihåg, när vi går vidare, att milleriterna inte kunde se profetiska händelser bortom sin egen historia. Det budskap som de förstod och förkunnade identifierade Kristi andra ankomst som nästa vägmärke i den profetiska historien. Men om milleriternas förståelse av Rom som den symbol som fastställer den profetiska historiens syn, och även Daniel kapitel två, båda är milleritiska grundläggande sanningar, hur kan detta då stämma överens med de åtta rikena i Uppenbarelsebokens sjuttonde kapitel?

If you are uncertain if the image of Daniel two is foundational, all you need to do is consider the 1843 and 1850 pioneer charts. Both have the image of Daniel two portrayed upon them. Just as significantly is that Ellen White identifies that both charts were made by God’s direction and by His design.

Om du är osäker på om bilden i Daniel 2 är grundläggande, behöver du bara betrakta pionjärdiagrammen från 1843 och 1850. Båda återger bilden i Daniel 2. Lika betydelsefullt är att Ellen White fastslår att båda diagrammen framställdes på Guds befallning och enligt Hans plan.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> ”Jag har sett att 1843 års profetiska tavla leddes av Herrens hand och att den inte borde ändras; att siffrorna var sådana som Han ville ha dem; att Hans hand vilade över och dolde ett misstag i några av siffrorna, så att ingen kunde se det, förrän Hans hand togs bort.” Early Writings, 74, 75.

Of the 1850 chart she stated:

Om 1850 års tavla sade hon:

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> ”Jag såg att Gud var med i utgivningen av kartan genom broder Nichols. Jag såg att det fanns en profetia om denna karta i Bibeln, och om denna karta är avsedd för Guds folk, om den är tillräcklig för den ene, så är den det för den andre, och om någon behövde en ny karta målad i större skala, behöver alla den lika mycket.” Manuscript Releases, volym 13, 359.

There is an ancient proverb from the world that states, “Error has many paths, but truth has only one.” There are several various errors that have been employed to prevent people from recognizing that modern Rome in Revelation seventeen is the eighth head that is of the seven. One of those errors which is employed by the theologians of Adventism is a misrepresentation of the kingdoms of history. I am not here referring to the kingdoms of Bible prophecy, these are two different designations. The kingdoms of Bible prophecy are established upon the first mention in Daniel chapter two, but there were kingdoms of history that preceded Babylon. Ellen White clearly identifies who the kingdoms of history were, but the theologians of Adventism ignore the inspired testimony and create a sequence of kingdoms of history that clouds the understanding that Rome always comes up eighth and is of the seven. Yet it is Rome that establishes the vision.

Det finns ett gammalt ordspråk från världen som säger: ”Villfarelsen har många vägar, men sanningen har endast en.” Det finns flera olika villfarelser som har använts för att hindra människor från att inse att det moderna Rom i Uppenbarelseboken sjutton är det åttonde huvudet, som är av de sju. En av de villfarelser som Adventismens teologer använder är en förvrängning av historiens riken. Jag syftar här inte på den bibliska profetians riken; dessa är två olika beteckningar. Den bibliska profetians riken fastställs utifrån det första omnämnandet i Daniel kapitel två, men det fanns historiens riken som föregick Babylon. Ellen White identifierar klart vilka historiens riken var, men Adventismens teologer ignorerar det inspirerade vittnesbördet och skapar en följd av historiens riken som skymmer förståelsen av att Rom alltid träder fram som det åttonde och är av de sju. Ändå är det Rom som upprättar synen.

The theologians of Adventism and apostate Protestantism suggest that the kingdoms of history were Egypt, Assyria, Babylon, Medo-Persia, Greece, Rome and on. Sister White informs us that there is a third kingdom of history, which they choose to leave out. Are they leaving out that kingdom, or are they leaving out the Spirit of Prophecy? Both.

Adventismens och den avfälliga protestantismens teologer hävdar att historiens riken var Egypten, Assyrien, Babylon, Medo-Persien, Grekland, Rom och så vidare. Syster White upplyser oss om att det finns ett tredje rike i historien, vilket de väljer att utelämna. Utelämnar de det riket, eller utelämnar de Profetians Ande? Båda.

> “The history of nations that one after another have occupied their allotted time and place, unconsciously witnessing to the truth of which they themselves knew not the meaning, speaks to us. To every nation and to every individual of today God has assigned a place in His great plan. Today men and nations are being measured by the plummet in the hand of Him who makes no mistake. All are by their own choice deciding their destiny, and God is overruling all for the accomplishment of His purposes.

> ”Historien om de nationer som, den ena efter den andra, har intagit sin tilldelade tid och plats och omedvetet vittnat om den sanning vars innebörd de själva inte kände, talar till oss. Åt varje nation och åt varje människa i dag har Gud anvisat en plats i sin stora plan. I dag mäts människor och nationer med lodet i handen på honom som inte begår något misstag. Alla avgör genom sitt eget val sitt öde, och Gud styr över allt till fullbordandet av sina syften.

> “The history which the great I AM has marked out in His word, uniting link after link in the prophetic chain, from eternity in the past to eternity in the future, tells us where we are today in the procession of the ages, and what may be expected in the time to come. All that prophecy has foretold as coming to pass, until the present time, has been traced on the pages of history, and we may be assured that all which is yet to come will be fulfilled in its order.

> ”Den historia som den store JAG ÄR har utstakat i sitt ord, där han fogar länk till länk i den profetiska kedjan, från evigheten i det förflutna till evigheten i framtiden, säger oss var vi står i dag i tidsåldrarnas procession och vad som kan väntas i den kommande tiden. Allt det som profetian har förutsagt skulle ske, intill den nuvarande tiden, har upptecknats på historiens sidor, och vi kan vara förvissade om att allt det som ännu återstår skall uppfyllas i sin ordning.

> “The final overthrow of all earthly dominions is plainly foretold in the word of truth. In the prophecy uttered when sentence from God was pronounced upon the last king of Israel is given the message: ‘Thus saith the Lord God; Remove the diadem, and take off the crown: … exalt him that is low, and abase him that is high. I will overturn, overturn, overturn, it: and it shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’ Ezekiel 21:26, 27.

> ”Det slutliga störtandet av alla jordiska välden är tydligt förutsagt i sanningens ord. I den profetia som uttalades när dom från Gud avkunnades över Israels siste kung ges budskapet: ’Så säger Herren Gud: Tag av turbanen och lyft av kronan: … upphöj den som är låg, och ödmjuka den som är hög. Jag skall omstörta, omstörta, omstörta det; och det skall inte vara mer, förrän han kommer som har rätt till det; och jag skall ge det åt honom.’ Hesekiel 21:26, 27.”

> “The crown removed from Israel passed successively to the kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. God says, ‘It shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’

> Den krona som togs från Israel övergick i följd till rikena Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom. Gud säger: ”Den skall inte vara mer, förrän han kommer som den rätteligen tillhör; och jag skall ge den åt honom.”

> “That time is at hand. Today the signs of the times declare that we are standing on the threshold of great and solemn events. Everything in our world is in agitation. Before our eyes is fulfilling the Saviour’s prophecy of the events to precede His coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars…. Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places.’ Matthew 24:6, 7.

> ”Den tiden är nära. I dag förkunnar tidens tecken att vi står på tröskeln till stora och allvarliga händelser. Allt i vår värld är i uppror. Inför våra ögon uppfylls Frälsarens profetia om de händelser som skall föregå hans ankomst: ’Ni skall få höra om krig och rykten om krig … Folk skall resa sig mot folk och rike mot rike, och det skall bli hungersnöd och farsoter och jordbävningar på olika platser.’ Matteus 24:6, 7.”

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> ”Nuvarande tid är en tid av överväldigande intresse för alla levande. Härskare och statsmän, män som innehar förtroende- och maktställningar, tänkande män och kvinnor av alla samhällsklasser, har sin uppmärksamhet fäst vid de händelser som äger rum omkring oss. De iakttar de spända, oroliga förbindelser som råder mellan nationerna. De ser den intensitet som tar varje jordiskt element i besittning, och de inser att något stort och avgörande står i begrepp att ske — att världen står på randen till en oerhörd kris.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> ”Änglar håller nu tillbaka stridens vindar, så att de inte må blåsa förrän världen har blivit varnad för sin kommande undergång; men en storm samlar sig, redo att bryta lös över jorden; och när Gud skall befalla sina änglar att släppa vindarna lösa, då skall det bli en sådan scen av strid som ingen penna kan skildra.

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 178–180.

> ”Bibeln, och endast Bibeln, ger en riktig uppfattning om dessa ting. Här uppenbaras de stora avslutande scenerna i vår världs historia, händelser som redan kastar sina skuggor framför sig, och ljudet av deras annalkande får jorden att darra och människors hjärtan att svikta av fruktan.” Education, 178–180.

This passage has much light for our time, but what I want to point out is that Sister White clearly identifies that the kingdom of history that preceded Babylon was Israel, not Assyria. The kingdoms of history that is used by theologians leave out Israel as a kingdom of history, in spite of the power and glory that was established during the reign of king Solomon, and in spite of inspiration’s direct testimony through Ezekiel and Ellen White that the crown of Israel passed to Babylon.

Detta stycke innehåller mycket ljus för vår tid, men det jag vill påpeka är att syster White tydligt fastslår att det historiska rike som föregick Babylon var Israel, inte Assyrien. De historiska riken som teologer använder utelämnar Israel som ett historiskt rike, trots den makt och härlighet som upprättades under kung Salomos regering, och trots inspirationens direkta vittnesbörd genom Hesekiel och Ellen White att Israels krona övergick till Babylon.

If we apply the inspired commentary to the kingdoms of history, we find that Israel needs to be counted among those kingdoms. Israel, Assyria and Egypt are kingdoms of history that preceded the first kingdom of Bible prophecy which was Babylon. Therefore, the fourth kingdom of “history” was Babylon, the fifth was Medo-Persia, the sixth was Greece, the seventh was pagan Rome, and the eighth was papal Rome, which was of the seven for it represents the second phase of pagan Rome. With the kingdoms of history papal Rome is the eighth, and is of the seven.

Om vi tillämpar den inspirerade kommentaren på historiens riken, finner vi att Israel måste räknas bland dessa riken. Israel, Assyrien och Egypten är historiens riken som föregick det första riket i Bibelns profetia, vilket var Babylon. Därför var det fjärde riket i ”historien” Babylon, det femte var Medo-Persien, det sjätte var Grekland, det sjunde var det hedniska Rom, och det åttonde var det påvliga Rom, vilket var av de sju, ty det representerar den andra fasen av det hedniska Rom. Bland historiens riken är det påvliga Rom det åttonde och är av de sju.

In Daniel seven we have the kingdoms of Bible prophecy represented by beasts. Babylon is the lion that was followed by the bear of Medo-Persia. The third was Greece as the leopard, and then Rome as the “dreadful and terrible” beast that had “iron teeth.” The terrible beast in agreement with the image of Daniel two is Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy.

I Daniel sju framställs den bibliska profetians riken genom vilddjur. Babylon är lejonet, som följdes av Medo-Persiens björn. Det tredje var Grekland såsom leoparden, och därefter Rom såsom det ”fruktansvärda och förskräckliga” djuret, som hade ”järntänder”. Det fruktansvärda djuret är, i överensstämmelse med bildstoden i Daniel två, Rom, det fjärde riket i den bibliska profetian.

The Millerites understood the fourth kingdom to be Rome, so they understood the characteristics of the terrible beast as such, and simply applied all the prophetic characteristics of the beast unto the fourth kingdom. They saw the distinction between pagan Rome and papal Rome in the passage, but could not see a fifth kingdom of Bible prophecy, for they correctly used the first mention of the kingdoms of Bible prophecy as their point of reference. But the distinction between the two Rome’s is in the passage, which allows us to consider the distinction between the two Rome’s as representing two kingdoms. But this is not the point we are considering.

Milleriterna förstod det fjärde riket som Rom, och därför uppfattade de det fruktansvärda vilddjurets kännetecken på detta sätt och tillämpade helt enkelt alla vilddjurets profetiska kännetecken på det fjärde riket. De såg åtskillnaden mellan hedniskt Rom och påvligt Rom i avsnittet, men kunde inte se ett femte rike i Bibelns profetia, eftersom de med rätta använde det första omnämnandet av rikena i Bibelns profetia som sin referenspunkt. Men åtskillnaden mellan de två Rom finns i avsnittet, vilket tillåter oss att betrakta åtskillnaden mellan de två Rom som representerande två riken. Men detta är inte den punkt vi överväger.

> Thus he said, The fourth beast shall be the fourth kingdom upon earth, which shall be diverse from all kingdoms, and shall devour the whole earth, and shall tread it down, and break it in pieces. And the ten horns out of this kingdom are ten kings that shall arise: and another shall rise after them; and he shall be diverse from the first, and he shall subdue three kings. And he shall speak great words against the most High, and shall wear out the saints of the most High, and think to change times and laws: and they shall be given into his hand until a time and times and the dividing of time. But the judgment shall sit, and they shall take away his dominion, to consume and to destroy it unto the end. Daniel 7:23–26.

> Så sade han: Det fjärde vilddjuret skall vara det fjärde riket på jorden, vilket skall vara olikt alla andra riken, och det skall uppsluka hela jorden och förtrampa den och krossa den. Och de tio hornen ur detta rike är tio kungar som skall uppstå; och efter dem skall en annan uppstå, och han skall vara olik de förra, och han skall kuva tre kungar. Och han skall tala stora ord mot den Högste och ansätta den Högstes heliga och tänka att förändra tider och lagar; och de skall ges i hans hand intill en tid och tider och en halv tid. Men rätten skall sätta sig, och de skall ta ifrån honom hans välde för att förgöra och tillintetgöra det till slutet. Daniel 7:23–26.

The fourth kingdom in Daniel two is Rome. The ten horns represent the ten nations that represent the kingdom of pagan Rome, and before papal Rome would take control of the world in 538, three of those kingdoms would be removed, or plucked up. Then the “little” “horn” of verse eight with “eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things,” would arise. If we have ten horns in the fourth kingdom and three are removed in order for the “little horn” to replace those three horns, then when the three horns are removed it leaves seven horns, and the little horn is the eighth, for Rome always comes up eighth and is of the seven. There is much light concerning Rome in its two phases in this chapter, but we are simply here providing a second witness that prophetically as well as historically, Rome comes up eighth and is of the seven.

Det fjärde riket i Daniel 2 är Rom. De tio hornen representerar de tio nationer som representerar det hedniska Romarrikets välde, och innan det påvliga Rom skulle ta kontroll över världen år 538, skulle tre av dessa riken avlägsnas eller ryckas upp. Därefter skulle det ”lilla” ”hornet” i vers åtta, med ”ögon såsom människoögon och en mun som talade stora ord”, träda fram. Om vi har tio horn i det fjärde riket och tre avlägsnas för att det ”lilla hornet” skall ersätta dessa tre horn, så återstår sju horn när de tre hornen avlägsnas, och det lilla hornet är det åttonde, ty Rom träder alltid fram som det åttonde och är av de sju. Det finns mycket ljus beträffande Rom i dess två faser i detta kapitel, men här framlägger vi endast ett andra vittnesbörd om att Rom, såväl profetiskt som historiskt, träder fram som det åttonde och är av de sju.

In chapter eight we find the enlargement of chapter seven. The chapter once again identifies the kingdoms of Bible prophecy but leaves off the first kingdom of Babylon for when Daniel received the vision of chapter eight it was very close to the end of Babylon. In the chapter Medo-Persia is represented by a ram that had two horns. Greece is represented by a goat with one horn that is broken and produces four horns out of the broken horn. Then a “little horn” follows after Greece, and once again the little horn is representing Rome. Though Rome was not a direct descendant from the empire of Greece, the passage portrays the little horn as coming out of one of the four horns that arose in the Greek kingdom after the first horn—representing Alexander the Great—was broken. Rome was not a descendant of the Greeks, but it began its conquering of the world from the area of Greece, and in that sense, it came out of one of those four horns.

I kapitel åtta finner vi en utvidgning av kapitel sju. Kapitlet identifierar återigen de riken som återfinns i Bibelns profetior, men utelämnar det första riket, Babylon, eftersom Daniel, när han tog emot synen i kapitel åtta, befann sig mycket nära slutet på Babylon. I kapitlet representeras Medo-Persien av en vädur som hade två horn. Grekland representeras av en bock med ett horn, vilket bryts av och ur det brutna hornet frambringar fyra horn. Därefter följer ett ”litet horn” efter Grekland, och återigen representerar det lilla hornet Rom. Fastän Rom inte var en direkt efterföljare till det grekiska riket, framställer texten det lilla hornet som utgående från ett av de fyra horn som uppstod i det grekiska riket efter det att det första hornet — som representerar Alexander den store — hade brutits av. Rom var inte en avkomling av grekerna, men det började sin erövring av världen från Greklands område, och i den meningen kom det ut från ett av dessa fyra horn.

We therefore find in chapter eight a second witness to chapter seven. Medo-Persia had two horns, Greece had one and thereafter four more horns. That equals seven horns before Rome’s as the little horn came out of one of Greece’s four horns. Two plus one plus four equals seven, then Rome, the little horn, is the eighth and it is of the seven. It is worth noting that in this passage that identifies that Rome comes out of one of the Greek horns is one of the greatest prophetic arguments that Miller and his co-laborers had to meet in their history.

Vi finner därför i kapitel åtta ett andra vittnesbörd till kapitel sju. Medo-Persien hade två horn, Grekland hade ett och därefter ytterligare fyra horn. Det blir sju horn före Rom, eftersom det lilla hornet kom ut från ett av Greklands fyra horn. Två plus ett plus fyra blir sju; sedan är Rom, det lilla hornet, det åttonde, och det är av de sju. Det är värt att notera att i detta avsnitt, som identifierar att Rom kommer ut från ett av de grekiska hornen, återfinns ett av de största profetiska argument som Miller och hans medarbetare hade att bemöta i sin historia.

The Protestants of that history insisted that the little horn of Rome could not be Rome, for the prophecy identifies that the little horn came out from one of the four Grecian horns. They therefore argued that the little horn represented Antiochus Epiphanes who was one of the Seleucid kings that carried on through history after the division of Alexander the Great’s demise. The argument of Millerite history over this issue was so great that on the 1843 chart the argument against the Protestant teaching that was based upon the fact that Daniel saw the little horn come out from one of the four Grecian horns and therefore could not identify Rome, for Rome did not descend from Greece. The argument impacted all the passages in Daniel where Rome is identified. The Protestant position included that the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven had to be Antiochus Epiphanes. The Millerites therefore included upon the chart that Sister White identified was “directed by the hand of the Lord and should not be altered,” a reference to Antiochus Epiphanes identifying why he could not have been that fourth kingdom. Does Rome establish the vision of prophetic history or did a Seleucid king that died over a hundred years before Christ was born represent the power that stood up against Christ at his crucifixion?

Protestanterna i denna historia hävdade att det lilla hornet i Rom inte kunde vara Rom, eftersom profetian anger att det lilla hornet kom ut från ett av de fyra grekiska hornen. De menade därför att det lilla hornet representerade Antiochos Epifanes, som var en av de seleukidiska kungarna vilka fortsatte genom historien efter delningen till följd av Alexander den stores bortgång. Milleriternas argumentation i denna fråga var så betydande att argumentet mot den protestantiska läran på 1843 års karta grundades på det faktum att Daniel såg det lilla hornet komma ut från ett av de fyra grekiska hornen och därför inte kunde identifiera Rom, eftersom Rom inte härstammade från Grekland. Argumentet påverkade alla de ställen i Daniel där Rom identifieras. Den protestantiska ståndpunkten innefattade att ”ditt folks rövare” i vers fjorton i Daniel elva måste vara Antiochos Epifanes. Milleriterna införde därför på kartan, som syster White identifierade som ”styrd av Herrens hand och inte borde ändras”, en hänvisning till Antiochos Epifanes som förklarade varför han inte kunde ha varit det fjärde riket. Är det Rom som fastställer den profetiska historiens syn, eller representerade en seleukidisk kung som dog mer än hundra år före Kristi födelse den makt som reste sig mot Kristus vid hans korsfästelse?

The question that could be raised is, why was Daniel shown Rome coming out of one of the Grecian horns, if Rome was not a direct descendant of Greece? The answer is that the beginning of Rome’s rise to power began in that region which had formerly been Greek territory, but why was the prophecy portrayed in such a way to allow for that confusion?

Frågan som skulle kunna ställas är varför Daniel visades Rom komma fram ur ett av de grekiska hornen, om Rom inte var en direkt ättling till Grekland. Svaret är att början på Roms uppgång till makt tog sin början i den region som tidigare hade varit grekiskt territorium; men varför framställdes profetian på ett sådant sätt att den gav utrymme för denna förväxling?

At least one answer, beyond the importance of noting where Rome began to rise, is that the enigma of Rome always coming up eighth and being of the seven is answered by Rome being associated with the territory of Greece, in order to retain the enigma’s point of Rome being of the seven. The enigma is that important, though the Millerites could never had understood that concept from their vantage point in history. The fact that all the references upon not only the 1843, but also the 1850 chart are illustrations of subjects that are directly addressed in God’s prophetic Word, except for the one reference that emphasizes that Antiochus Epiphanes is not the power that stood against Christ, makes the addition to the chart very significant. How sad is it that when Adventism left their foundations, they find themselves today teaching that the power of verse fourteen of Daniel eleven is Antiochus Epiphanes and not Rome! They now teach what the Millerites opposed so strongly that they represented that controversy upon the 1843 chart!

Åtminstone ett svar, utöver vikten av att lägga märke till var Rom började stiga fram, är att gåtan om att Rom alltid framträder som det åttonde och ändå är av de sju besvaras genom att Rom förknippas med Greklands territorium, för att bevara gåtans poäng att Rom är av de sju. Gåtan är så viktig, även om milleriterna aldrig kunde ha förstått detta begrepp utifrån sin historiska ståndpunkt. Det faktum att alla hänvisningar på inte bara 1843 års karta utan också 1850 års karta är illustrationer av ämnen som direkt behandlas i Guds profetiska ord, med undantag för den enda hänvisning som betonar att Antiochos Epifanes inte är den makt som stod emot Kristus, gör tillägget till kartan mycket betydelsefullt. Hur sorgligt är det inte att när adventismen lämnade sina grundvalar, finner den sig i dag undervisande att makten i vers fjorton i Daniel elva är Antiochos Epifanes och inte Rom! De lär nu ut det som milleriterna motsatte sig så starkt att de framställde den striden på 1843 års karta!

The kingdoms of history identify that Rome comes up eighth and is of the seven. The “little horn” in chapter seven that speaks “great words against the Most High” comes up eighth and is of the seven. The horns of chapter eight identify that Rome comes up eighth and is of the seven.

Historiens riken visar att Rom uppstår som det åttonde och är av de sju. Det ”lilla hornet” i kapitel sju, som talar ”stora ord mot den Högste”, uppstår som det åttonde och är av de sju. Hornen i kapitel åtta visar att Rom uppstår som det åttonde och är av de sju.

In the next article we will consider how modern Rome, as represented in Revelation seventeen comes up eighth and is of the seven. We will then return to Daniel two and identify why Daniel two’s four kingdoms, which is the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, is in agreement with Revelation seventeen’s eight kingdoms.

I nästa artikel kommer vi att behandla hur det moderna Rom, såsom det framställs i Uppenbarelseboken sjutton, uppstår som det åttonde och är av de sju. Vi kommer därefter att återvända till Daniel två och fastställa varför de fyra rikena i Daniel två, som utgör det första omnämnandet av rikena i Bibelns profetia, överensstämmer med de åtta rikena i Uppenbarelseboken sjutton.

Back to Articles