Article

# Panium - Number Five

Panium – Nummer fem

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Ditt folks rövare: Roms upphöjelse och fall i profetian

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Daniels bok vecklar ut en anmärkningsvärd profetisk berättelse och väver samman en princip om upprepning och utvidgning som löper genom dess syner, från den metalliska statyn i kapitel 2 till de intrikata kungliga konflikterna i kapitel 11. Inom denna ram framträder ett övertygande sakförhållande: slaget vid Actium år 31 f.Kr., som kulminerade i Egyptens fall år 30 f.Kr., utgör en avgörande uppfyllelse av Daniel 11:25, 26 och markerar gryningen till det hedniska Roms 360-åriga överhöghet.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Daniel 11 inleds med uppgången och fallet för de imperier som följde efter Alexander den stores död år 323 f.Kr. Men vid vers 14 inträffar ett skifte. Omkring år 200 f.Kr., när Antiochos III (Magnus) förberedde sig för slaget vid Panion mot barnkungen Ptolemaios V, ingrep Rom, inte som enbart en åskådare utan som ”ditt folks rövare”. Bekymrat över att trygga Egyptens veteförsörjning mitt i den hellenistiska oron utövade Rom sitt inflytande under det andra makedoniska kriget (200–197 f.Kr.) och beredde därigenom vägen för sin profetiska roll.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Roms herravälde över judarna

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Spola fram till 63 f.Kr., och vers 16 får sin uppfyllelse när Pompejus stormar Jerusalem, träder in i det allra heligaste och hävdar romerskt herravälde över det ”härliga landet”. Härifrån följer verserna 17 till 22 en rad romerska gestalter: Pompejus’ fälttåg i öster, Julius Caesars erövringar och mord år 44 f.Kr., Augustus Caesars skattepåläggande regering (omnämnd i Luk. 2:1) som slutade år 14 e.Kr., och Tiberius, under vars styre Kristus korsfästes år 31 e.Kr., när ”förbundets furste” blev krossad. Den profetiska linjen från Pompejus i Jerusalem till Titus i Jerusalem år 70 e.Kr. framställer linjen för Roms herravälde över Guds folk.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Att börja med att en romersk general vanhelgade templet och sluta med att en romersk general förstörde templet utgör Alpha och Omegas signatur. Den historiska linjen, som börjar med vanhelgande och slutar med förstörelse, inrymmer också vanhelgandet och förgörandet av den som sade om sig själv: ”Bryt ned detta tempel, så skall jag resa upp det på tre dagar.” Sanningen består av den första, den trettonde och den sista bokstaven i det hebreiska alfabetet, och linjen som börjar med Pompejus och slutar med Titus innefattar en förstörelse av det mellersta templet, vilken representeras av det mittersta av de tre kors som restes mitt i den vecka då Kristus kom för att bekräfta förbundet. Verserna sexton till tjugotvå framställer en profetisk linje som bär sanningens signatur. Det finns en handfull viktiga profetiska linjer inom den historia som verserna framställer, men linjens huvudtema är Roms herravälde över judarna.

## Leagues and Treaties

Förbund och fördrag

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Vers 23 ”upprepar och utvidgar” genom att återvända till 161–158 f.Kr., då judarna under Judas Mackabeus slöt ett förbund med Rom (1 Mackabeerboken 8). Detta framhäver Roms unika strategi för imperiebyggande — erövring genom fördrag och allianser, en metod som skilde sig från dess föregångares. Vers 24 avslutar denna fas och noterar att Rom skulle ”smida sina planer mot fästena, men endast för en tid.”

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> Och efter det förbund som slutits med honom skall han handla svekfullt; ty han skall dra upp och bli stark med ett litet folk. Han skall fredligt tåga in även i provinsens rikaste bygder; och han skall göra sådant som varken hans fäder eller hans fäders fäder har gjort; han skall bland dem fördela byte och rov och rikedomar; ja, han skall smida sina planer mot fästningarna, men endast för en tid. Daniel 11:23, 24.

## For a Time

För en tid

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Ordet som översätts med ”mot” kan förstås som ordet ”från”. Rom förutsäger sina anslag ”från”. Ordet ”från” i versen pekar på staden Rom, imperiets politiska och militära hjärta, som basen för dess strategier. ”Tiden” är profetiskt 360 år, och börjar när Egypten faller år 30 f.Kr. efter Actium, och slutar år 330, när Konstantin överger Rom för Konstantinopel.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Verserna 25 och 26 fokuserar på själva Actium.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Och han skall uppbjuda sin makt och sitt mod mot kungen i söder med en stor här; och kungen i söder skall rusta sig till strid med en mycket stor och mäktig här; men han skall inte kunna stå emot, ty man skall smida anslag mot honom. Ja, de som äter av hans bords rätter skall förgöra honom, och hans här skall svämma över; och många skall falla slagna. Daniel 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

År 31 f.Kr. samlade Octavianus, som representerade Rom såsom ”kungen i norr”, sina styrkor mot Kleopatras Egypten, ”kungen i söder”, i ett monumentalt sjöslag. Antonius’ och Kleopatras ”mycket stora och mäktiga här” vacklade, övermannad genom strategiska ”anslag” (Agrippas taktik) och förräderier — avfall från Antonius’ bundsförvanter och Kleopatras reträtt mitt under striden. År 30 f.Kr. var Egypten en romersk provins, vilket inledde det hedniska Roms ohotade herravälde. Denna period om 360 år, från 30 f.Kr. till 330, sammanfaller med Roms överhöghet med centrum i dess ursprungliga fäste, till dess att Konstantins förflyttning ”kastade ned” fästet, såsom Daniel 8:11 förutsäger.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han upphöjde sig till och med mot härens furste, och genom honom blev det dagliga offret borttaget, och platsen för hans helgedom kastades ned. Daniel 8:11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

När Konstantin övergav staden Rom till förmån för staden Konstantinopel, lämnade han efter sig ett maktvakuum i staden Rom, öppet för den påvliga kyrkan att inta den auktoritetsställning som representerades av staden Rom. Denna handling uppfyllde den andra versen i Uppenbarelseboken tretton.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Och vilddjuret som jag såg var likt en leopard, och dess fötter var såsom en björns fötter, och dess mun såsom ett lejons mun; och draken gav det sin kraft och sin tron och stor makt. Uppenbarelseboken 13:2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

I Daniel 8 används två olika hebreiska ord, båda översatta med ”helgedom”, för att skilja berättelsen om helgedomen i Daniels bok åt. Daniels bok framställer en strid mellan Kristus och Satan, sådan den illustreras genom Kristi och Satans jordiska representanter. Babylon, Satans jordiska representant, erövrar Jerusalem i inledningen av Daniels bok, och Jerusalem erövrar Babylon i kapitel elva, vers fyrtiofem. De riken som representeras av staden Jerusalem och staden Babylon är ”styrkans helgedomar”. Städerna Babylon och Jerusalem är båda styrkans helgedomar, och de har båda sina egna tempel inom staden. Pantheontemplet finns i staden Rom, och templet i Jerusalem är dess motsvarighet i den profetiska framställningen. Babylon och staden Rom är förfalskningar av Jerusalem.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

I Daniel 8 är de två hebreiska orden ”miqdash” i vers 11, där det lilla hornet (det hedniska Rom) kastar ner ”platsen för hans helgedom” (staden Rom), när Konstantin omlokaliserar år 330. Det andra ordet är ”qodesh” i verserna 13, 14, där Guds helgedom väntar på rening efter 2300 dagar. Även om båda orden översätts med helgedom, kan ”miqdash” beteckna antingen Guds fäste eller ett hedniskt fäste, medan ”qodesh” i Bibeln endast används för att beteckna Guds helgedom.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

I Daniel 11:31 blir ”styrkans helgedom” (staden Rom) vanhelgad när barbarerna och vandalerna för krig till staden Rom. ”Arméerna” i versen började med Klodvig år 496 och fortsatte tills det påvliga Rom hade nått full maktställning år 538, när ostrogoterna fördrevs från staden.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Den profetiska linjen från Actium sträcker sig bortom år 330. Uttrycket ”skepp från Kittim” i vers 30 identifierar vandalerna under Genserik, vilka plundrade Rom år 455, vilket markerade Västroms sammanbrott. Det påvliga Rom träder därefter fram och härskar från 538 till 1798, i 1260 år, till dess att Napoleons general Berthier tillfogade det ”dödliga såret” genom att tillfångata Pius VI. De 360 åren av hedniskt Rom, från 30 f.Kr. till 330, motsvarar de 1260 åren av påvligt Rom, där vart och ett inleds när ett tredje hinder (Egypten, ostrogoterna) faller.

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

Den moderna ”kungen i norr” träder fram i vers 40. År 1989 störtar påvedömet, i hemlig allians med Reagans USA (symboliserat som vagnar, skepp och ryttare), Sovjetunionen, ”kungen i söder” (ateism/kommunism). Vers 41 identifierar påvedömet som erövrande det ”härliga landet” — genom att förvandla det protestantiska USA till det katolska USA — medan verserna 42 och 43 identifierar Förenta nationerna, representerade av Egypten, som underkastande sig en trefaldig union bestående av Förenta nationerna (draken), Vatikanen (vilddjuret) och Förenta staterna (den falske profeten), vilken styr världen mot Harmagedon. Vers 45 förutsäger slutet för denna makt, ”utan att någon hjälper den”; dess sår läks i vers fyrtioett, men dess öde är beseglat i vers fyrtiofem.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Actium år 31 f.Kr. är fokus i verserna 25 och 26 och inleder Roms 360-åriga herravälde från dess helgedomsfäste. Med vers fjorton som en förbehållsam anmärkning är skildringen av det hedniska Rom från vers sexton fram till övergången till det påvliga Rom i vers trettioett den fullständiga linjen för det hedniska Rom. Den linjen är indelad i tre delar. Vers sexton till tjugotvå är linjen om Roms herravälde över det forntida Israel. Vers tjugotre och tjugofyra identifierar det arbete av imperiebyggande som Rom tillämpade när det erövrade genom förbund och fördrag i förening med militär makt. Vers tjugofyra fram till det sista uttrycket i vers trettioett är en tvådelad linje som framställer en period då Rom upphöjde sig självt, följd av ett fall.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

Den ”fastställda tiden” är avslutningen av de 360 åren i år 330. Verserna tjugosju till och med den sista satsen i vers trettioett, vilken anger när den påvliga makten, framställd som den styggelse som åstadkommer förödelse, sattes på tronen år 538, utgör den hedniska Roms historia i sammanhanget av perioden om tre hundra sextio år av högsta herravälde, vilken därefter följs av två hundra åtta år av ett fortskridande fall.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Därför börjar den ”tid” som avses i vers tjugofyra år 31 f.Kr. genom att sydens kungadöme fogas till nordens kungs välde, och den slutar år 330 med att nordens kung delas i öst och väst. Från år 330 till år 538 faller det hedniska Rom gradvis sönder. De olika profetiska identifieringar som hör samman med de olika stegen i det hedniska Roms undergång är de profetiska hållpunkter som gör det möjligt för profetians studerande att känna igen Guds profetiska ord. I uppfyllelse av Daniel elva, vers fjorton, upprättar Rom synen, och ett av de sätt på vilka det gör just detta är genom sitt fall. Versen säger: ”även ditt folks rövare skola upphöja sig för att upprätta synen; men de skola falla.”

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

När Rom angrips av skeppen från Kittim och därefter angriper södern, var det inte såsom det förra eller det senare, ty från denna punkt och framåt framställs den romerska maktens fall. De fyra första basunerna av Uppenbarelsebokens sju basuner, som återfinns i kapitel åtta, beskriver uttryckligen de fyra huvudmakter som slutligen förde Västrom till dess slut år 476. Synen stadfästs när rövarna av ditt folk upphöjer sig och faller. Den profetiska synen åskådliggörs på ramen av Roms fall. Det västliga hedniska Rom föll från 330 till 538. Det påvliga Rom föll år 1798. I den femte och sjätte basunens historia föll Östrom för de osmanska turkarna år 1453. Dessa tre fall är en del av den syn som stadfästs genom rövarna av ditt folk.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Versen säger: ”också ditt folks våldsmän skall upphöja sig för att stadfästa synen; men de skall falla.” Från 31 f.Kr. till 330 ”upphöjde sig” det hedniska Rom i sin överhöghet över världen. Från 330 till 538 föll det hedniska Rom undan för att bereda väg för syndens människa att ta plats i Guds tempel och utropa sig själv till Gud. Från 538 till 1798 ”upphöjde sig” den påvliga makten, och år 1798 föll den. Från 31 f.Kr. till 330 ”upphöjde sig” Västrom som om det vore centrum för det romerska riket, och från 330 till 476 föll det. År 330 upphöjde Konstantin att Konstantinopel var Östroms centrum, och år 1453 föll Östrom. Tidsperioderna för de olika framställningarna av Rom har var och en en period då Rom upphöjer sig, följd av en period som åskådliggör dess fall, ty ”ditt folks våldsmän skall upphöja sig för att stadfästa synen; men de skall falla.”

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Det hebreiska ord som översätts med ”rövare” återges bättre som ”brytare”, eftersom det närmare överensstämmer med rotens grundläggande betydelse — att bryta igenom eller störa — snarare än strikt ”rövare” (vilket antyder stöld). Termen syftar på sådana som bryter sönder gränser, lagar eller förbund, inte bara stjäl ägodelar. Rom är brytaren i Bibelns profetia, fastän det i vers fjorton översätts med ”rövare”. I Daniels andra kapitel är Rom järnriket, och därefter är i kapitel sju det fjärde vilddjuret också Rom.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> Därefter såg jag i nattsynerna, och se, ett fjärde djur, fruktansvärt och förfärligt och utomordentligt starkt; och det hade stora tänder av järn; det slukade och krossade, och trampade återstoden under sina fötter; och det var olikt alla de djur som hade varit före det; och det hade tio horn. Daniel 7:7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Det fjärde vilddjuret – vilket är Rom – har tänder av ”järn”, ty det är samma fjärde rike som i kapitel två framställs som järn. I vers sju ”krossar” Roms fjärde vilddjur, och när det krossar ”trampade det återstoden under sina fötter”. Roms vilddjur är järnriket, och kännetecknet att krossa och trampa återstoden under fötterna representerar förföljelsens handling. Den förföljelse som drabbade det forntida Israel var ett ”tecken”.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> Och alla dessa förbannelser skall komma över dig och förfölja dig och hinna upp dig, till dess du blir förgjord, därför att du inte lyssnade till Herren, din Guds, röst för att hålla hans bud och hans stadgar, som han gav dig. Och de skall vara över dig till ett tecken och till ett under, och över din säd för evigt. Därför att du inte tjänade Herren, din Gud, med glädje och med ett glatt hjärta, mitt i överflödet av allt, skall du tjäna dina fiender, som Herren skall sända mot dig, i hunger och i törst och i nakenhet och i brist på allt; och han skall lägga ett ok av järn på din nacke, till dess han har förgjort dig. Herren skall låta ett folk komma över dig fjärran ifrån, från jordens ände, så snabbt som örnen flyger, ett folk vars språk du inte förstår, ett folk med hårt ansikte, som inte visar den gamle aktning och inte den unge nåd. 5 Moseboken 28:45–50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Förbannelserna över det forntida Israel, som deras uppror förde över dem, är ”ett tecken och ett under, och över din säd för evigt”. Förbannelsen skulle drabba dem genom ”ett folk med hårt ansikte”. Vilddjuret med järntänder, som ”krossar och söndertrampar kvarlevan” i det sjunde kapitlet, är också det fjärde riket som utgår från delningen av Alexanders rike, och liksom hos Mose i Femte Moseboken är detta rike ett folk vars språk det forntida Israel inte skulle förstå. Roms rike i Daniels åttonde kapitel är ett folk med hårt ansikte och ett folk som talar ett annat språk.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> Och att det blev krossat och att fyra uppstod i dess ställe betyder att fyra riken skall uppstå ur nationen, men inte med hans makt. Och i slutet av deras rikes tid, när överträdarna har nått sitt fulla mått, skall en kung med hårt ansikte, kunnig i dunkla utsagor, träda fram. Daniel 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

”Ditt folks rövare (brytare)” stadfäster synen; de upphöjer sig själva och de faller. Det fjärde riket av järn var det hedniska Rom, som härskade suveränt när det upphöjde sig självt, men vars slutliga fall blev ett profetiskt kännetecken som stadfäster synen. De är brytare, ty de trampar ned Guds folk genom förföljelse.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

Back to Articles