Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Five

Daniels bok – nummer trettiofem

Unveiling the Prophetic Framework: William Miller’s Insight and the Three Desolating Powers Leading to Armageddon

Att avtäcka den profetiska ramen: William Millers insikt och de tre förödande makterna som leder till Harmagedon

Author

Jeff Pippenger

Published

December 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the “time of the end,” in 1798, the book of Daniel, and more specifically the vision represented by the Ulai River was unsealed. The vision announced the starting of the investigative judgment on October 22, 1844. The verse that became the foundation for that truth is Daniel chapter eight, and verse fourteen. William Miller, the messenger chosen to recognize the unsealing of the message, never fully understood all the truths associated with the vision, but he did fulfill the work which was given to him.

Vid ”ändens tid”, år 1798, blev Daniels bok, och mer specifikt synen som framställdes vid floden Ulai, öppnad. Synen tillkännagav inledandet av undersökningsdomen den 22 oktober 1844. Den vers som blev grunden för den sanningen är Daniel kapitel åtta, vers fjorton. William Miller, den budbärare som utvaldes att uppfatta budskapets öppnande, förstod aldrig fullt ut alla de sanningar som var förbundna med synen, men han fullgjorde det verk som hade blivit honom givet.

As Miller began his study of the prophetic word, he came to understand certain rules of prophetic interpretation that were identified and established within the Bible. Those rules became encoded and identified as William Miller’s Rules of Interpretation. Those rules are endorsed by inspiration and identified as the rules that will be used by those who announce the starting of the executive judgment at the Sunday law. Miller testified that he began his study of the Bible at the beginning of the Bible and only proceeded onward as he understood what he was then considering. From this approach it is easy to see why the first time-prophecy Miller recognized, that had bearing upon the message he was to identify as being fulfilled in 1844, was the “seven times” of Leviticus twenty-six.

När Miller påbörjade sitt studium av det profetiska ordet kom han att förstå vissa regler för profetisk uttolkning som hade identifierats och fastställts i Bibeln. Dessa regler blev kodifierade och identifierade som William Millers tolkningsregler. Dessa regler är stadfästa genom inspirationen och identifierade som de regler som skall användas av dem som förkunnar inledningen av den verkställande domen vid söndagslagen. Miller vittnade att han började sitt studium av Bibeln från Bibelns början och endast gick vidare i den mån han förstod det som han då begrundade. Utifrån detta tillvägagångssätt är det lätt att se varför den första tidsprofetia som Miller uppfattade, och som hade bäring på det budskap som han skulle identifiera som uppfyllt år 1844, var de ”sju tiderna” i Tredje Mosebok tjugosex.

Inspiration informs us that the angel Gabriel, along with other holy angels, directed the mind of Miller, just as Gabriel had directed the minds of Daniel, John the revelator and all the prophets of the Bible, for Gabriel had been given the job that Satan forfeited. Gabriel’s job was represented in Satan’s first name, Lucifer, which means light bearer. Gabriel brought the prophetic light to Miller, and in obedience to the light he presented the message that announced the opening of the investigative judgment on October 22, 1844.

Inspirationen upplyser oss om att ängeln Gabriel, tillsammans med andra heliga änglar, ledde Millers sinne, liksom Gabriel hade lett Daniels, Johannes uppenbararens och alla Bibelns profeters sinnen; ty Gabriel hade fått den uppgift som Satan hade förverkat. Gabriels uppgift framställdes i Satans första namn, Lucifer, vilket betyder ljusbärare. Gabriel förde det profetiska ljuset till Miller, och i lydnad för ljuset frambar han budskapet som tillkännagav öppnandet av den undersökande domen den 22 oktober 1844.

Hindsight allows those who wish to understand the work of William Miller, to recognize that he was given certain insights to the prophetic word that became keys for his work of assembling the message of the approaching judgment. One of those keys was his recognition that a day represented a year in prophetic application. Another was a prophetic structure which he employed to place and align the lines of prophecy he discovered. That structure was based upon the two satanic powers that brought desolation to God’s people and God’s sanctuary. All of Miller’s discoveries were placed upon the prophetic structure that represented the history of paganism followed by papalism that consecutively trampled down both God’s sanctuary and God’s people from the time of ancient Israel, until the Second coming of Christ.

I efterhand kan de som önskar förstå William Millers verk inse att han gavs vissa insikter i det profetiska ordet, vilka blev nycklar i hans arbete med att sammanställa budskapet om den annalkande domen. En av dessa nycklar var hans insikt att en dag i profetisk tillämpning motsvarade ett år. En annan var en profetisk struktur som han använde för att placera och samordna de profetiska linjer han upptäckte. Denna struktur byggde på de två sataniska makter som förde ödeläggelse över Guds folk och Guds helgedom. Alla Millers upptäckter inordnades i den profetiska struktur som framställde hedendomens historia, följd av påvedömet, vilka efter varandra trampade ned både Guds helgedom och Guds folk från det gamla Israels tid ända fram till Kristi andra ankomst.

That prophetic structure allowed him to accurately identify every truth needed to establish October 22, 1844, as the opening of the judgment. But that truth was limited, for he could not see the third persecuting power that followed paganism and papalism in prophetic history. It was not necessary for him to see that truth, for his work was to announce October 22, 1844, and the light of the third persecuting power would be unsealed after that date.

Den profetiska strukturen gjorde det möjligt för honom att med exakthet identifiera varje sanning som behövdes för att fastställa den 22 oktober 1844 som domens inledning. Men denna sanning var begränsad, ty han kunde inte se den tredje förföljande makten som följde på hedendomen och påvedömet i den profetiska historien. Det var inte nödvändigt för honom att se den sanningen, ty hans uppgift var att förkunna den 22 oktober 1844, och ljuset om den tredje förföljande makten skulle öppnas efter detta datum.

In connection with aligning his prophetic understandings upon a structure of the two desolating powers of pagan Rome, followed by papal Rome, was his understanding that the word translated as “the daily,” in the book of Daniel, was a symbol of paganism, and or, pagan Rome. The word “tamid” translated as “the daily” is employed by Daniel five times. It is always used in conjunction with a symbol that Miller correctly understood to represent the papacy. The symbol of the papacy that always occurs in connection with “the daily,” is represented with two symbols. Either way, the two symbols of the papal power, both identify the papacy, yet none-the-less, when Daniel employed the word “tamid” that is translated as “the daily,” it was always used with and before the symbol of the papacy. Miller’s understanding that “the daily,” in the book of Daniel, became the foundation of the structure he saw that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. Miller’s identification of “the daily,” as paganism in the book of Daniel was destined to become a giant controversy within Adventism, beginning in Adventism’s second generation, which began in 1888.

I samband med att han fogade sina profetiska förståelser till en struktur av de två ödeläggande makterna, det hedniska Rom, följt av det påvliga Rom, hade han också den uppfattningen att det ord som i Daniels bok översatts med ”det dagliga” var en symbol för hedendomen, och/eller det hedniska Rom. Ordet ”tamid”, översatt med ”det dagliga”, används av Daniel fem gånger. Det används alltid i samband med en symbol som Miller med rätta förstod representera påvedömet. Den symbol för påvedömet som alltid förekommer i samband med ”det dagliga” framställs med två symboler. Hur det än uttrycks, identifierar de två symbolerna för den påvliga makten båda påvedömet, men likväl gällde att när Daniel använde ordet ”tamid”, som översatts med ”det dagliga”, användes det alltid tillsammans med och före symbolen för påvedömet. Millers förståelse av att ”det dagliga” i Daniels bok stod för hedendomen blev grunden för den struktur han såg, vilken byggde på de två ödeläggande makterna: hedendomen, följd av påvedömet. Millers identifiering av ”det dagliga” som hedendomen i Daniels bok var bestämd att bli en väldig stridsfråga inom adventismen, med början i adventismens andra generation, som tog sin början 1888.

The first prophetic truth Miller discovered that was a component of the understanding of October 22, 1844, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and it was the first of Miller’s established truths that was rejected in 1863. That rejection began the first generation of Adventism, when they began wandering through the wilderness of Laodicea. The second generation began at the Minneapolis General Conference in 1888, and in the aftermath of the rebellion that occurred there, the satanic work of rejecting Miller’s identification of “the daily” as paganism began in 1901. The correct understanding of “the daily,” was not fully set aside until after the death of the prophetess, who had identified that the view being promoted in opposition to Miller’s correct view of “the daily,” had been delivered by “angels that were expelled from heaven.” The full rejection took place in the third generation around 1931. The third generation had begun with the publication of the book by W. W. Prescott, titled, The Doctrine of Christ, just after the 1919 Bible Conference. In 1919, the third generation began and continued until the publication of the book, Questions on Doctrine in 1957.

Den första profetiska sanning som Miller upptäckte och som utgjorde en del av förståelsen av den 22 oktober 1844 var de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, och det var den första av Millers fastställda sanningar som förkastades år 1863. Detta förkastande inledde den första generationen av adventismen, när de började vandra genom Laodiceas ödemark. Den andra generationen började vid generalkonferensen i Minneapolis år 1888, och i efterdyningarna av det uppror som ägde rum där började det sataniska arbetet med att förkasta Millers identifiering av ”det dagliga” som hedendom år 1901. Den korrekta förståelsen av ”det dagliga” åsidosattes inte fullständigt förrän efter profetissans död, hon som hade identifierat att den uppfattning som framfördes i opposition mot Millers korrekta syn på ”det dagliga” hade förmedlats av ”änglar som blev utdrivna ur himlen”. Det fullständiga förkastandet ägde rum i den tredje generationen omkring 1931. Den tredje generationen hade börjat med utgivningen av W. W. Prescotts bok med titeln The Doctrine of Christ, strax efter bibelkonferensen 1919. År 1919 började den tredje generationen och fortsatte fram till utgivningen av boken Questions on Doctrine år 1957.

After Miller’s work was established and made plain upon Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts), the Lord then began to open up the truth that there was another, a third, desolating power that would follow paganism and papalism that would also persecute God’s people.

Efter att Millers verk hade blivit befäst och tydligt framställt på Habackuks två tavlor (pionjärkartorna från 1843 och 1850), började Herren därefter uppenbara sanningen att det fanns ännu en, en tredje, förödande makt som skulle följa efter hedendomen och påvemakten och som också skulle förfölja Guds folk.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> ”Genom hedendomen, och sedan genom påvedömet, utövade Satan sin makt under många århundraden i ett försök att utplåna Guds trogna vittnen från jorden. Hedningar och papister drevs av samma drakande. De skilde sig endast såtillvida att påvedömet, genom att ge sken av att tjäna Gud, var den farligare och grymmare fienden. Genom romanismens försorg tog Satan världen till fånga. Guds bekännande kyrka drogs in i denna villfarelses led, och under mer än tusen år led Guds folk under drakens vrede. Och när påvedömet, berövat sin styrka, tvingades att upphöra med förföljelsen, såg Johannes en ny makt stiga upp för att återljuda drakens röst och fortsätta samma grymma och hädiska verk. Denna makt, den sista som skall föra krig mot kyrkan och Guds lag, framställdes genom ett vilddjur med lammlika horn. De vilddjur som föregick det hade stigit upp ur havet, men detta steg upp ur jorden och framställer den fredliga framväxten av den nation som symboliseras. De ”två horn lika ett lamm” återger väl den amerikanska regeringens karaktär, sådan den kommer till uttryck i dess två grundläggande principer, republikanism och protestantism. Dessa principer är hemligheten bakom vår makt och välgång som nation. De som först fann en fristad vid Amerikas stränder gladde sig över att de hade nått ett land fritt från påvedömets högmodiga anspråk och den kungliga maktens tyranni. De beslutade att upprätta en regering på den breda grundvalen av medborgerlig och religiös frihet.” Signs of the Times, 1 november 1899.

Miller could not see the third persecuting power, and for this reason his structure was incomplete, though perfectly suited to fulfill his work. Sister White identifies that Miller was God’s chosen messenger, that he had been typified by Elijah and John the Baptist in his work, and by Elisha in his calling to his work, and by Moses in his death. Few in sacred history have inspired commentary that identifies that the angels are waiting by the grave to resurrect them, but this is the commentary of Miller. The fact that his work was limited by the history in which he was raised up is not a derogatory statement of Miller, simply a necessity to recognize, if his work is going to be considered in the true light of God’s prophetic Word.

Miller kunde inte se den tredje förföljande makten, och av denna anledning var hans framställning ofullständig, fastän den var fullkomligt ägnad att fullgöra hans verk. Syster White identifierar att Miller var Guds utvalde budbärare, att han i sitt verk hade förebildats av Elia och Johannes Döparen, och i sin kallelse till verket av Elisa, och i sin död av Mose. Få i den heliga historien har föranlett sådana kommentarer att de identifieras med att änglarna väntar vid deras grav för att uppväcka dem, men detta är kommentaren om Miller. Att hans verk var begränsat av den historia i vilken han upprestes är inte ett nedsättande omdöme om Miller, utan helt enkelt en nödvändig insikt, om hans verk skall betraktas i det sanna ljuset av Guds profetiska ord.

Miller was given specific, angelic, direction that allowed him to construct a prophetic framework that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. For this reason, prophecies that identified history beyond the desolation accomplished by those two powers were misunderstood by Miller. Yet none of those misunderstandings made their way onto the two sacred tables of Habakkuk, where the foundations that were erected through the work of Miller were graphically represented. This is why inspiration could record of the 1843 chart that it was directed by the hand of the Lord.

Miller gavs särskild änglaledd vägledning som gjorde det möjligt för honom att uppbygga ett profetiskt ramverk grundat på de två förhärjande makterna: hedendomen, följd av påvedömet. Av denna anledning missförstod Miller de profetior som angav historien bortom den ödeläggelse som dessa två makter åstadkommit. Ändå fann ingen av dessa missuppfattningar sin väg till Habackuks två heliga tavlor, där de grundvalar som uppfördes genom Millers verk framställdes i grafisk form. Detta är anledningen till att inspirationen kunde säga om 1843 års karta att den var ledd av Herrens hand.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> ”Herren visade mig att 1843 års karta hade utformats under hans ledning och att ingen del av den borde ändras; att siffrorna var sådana som han ville ha dem. Att hans hand vilade över och dolde ett misstag i några av siffrorna, så att ingen kunde se det, förrän hans hand drogs tillbaka.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Sedan såg jag, beträffande det ”dagliga”, att ordet ”offer” hade tillagts genom människors vishet och inte hör till texten; och att Herren gav den rätta förståelsen av detta åt dem som förkunnade ropet om domens stund. När enhet rådde, före 1844, var nästan alla eniga om den rätta förståelsen av det ”dagliga”; men sedan 1844 har man i förvirringen omfattat andra uppfattningar, och mörker och förvirring har följt.” Review and Herald, 1 november 1850.

The truths assembled by Miller at the direction of angels was directed by the Lord, and within the endorsement of the 1843 chart, inspiration included that Miller’s understanding that “the daily” represented paganism was correct. Five times the Hebrew word “tamid” translated as “the daily,” occurs in the book of Daniel, and it always represents the relationship between the two desolating powers of paganism followed by papalism.

De sanningar som sammanställdes av Miller under änglars ledning leddes av Herren, och inom godkännandet av 1843 års karta innefattade inspirationen att Millers förståelse, att ”det dagliga” representerade hedendom, var riktig. Fem gånger förekommer det hebreiska ordet ”tamid”, översatt med ”det dagliga”, i Daniels bok, och det representerar alltid förhållandet mellan de två ödeläggande makterna: hedendom följd av påvedömet.

Miller’s understanding of “the daily,” as a symbol of paganism, was absolutely essential in the prophetic framework he employed, for the sequential relationship of paganism followed by papalism became his point of reference in aligning all the prophecies he was led to understand.

Millers förståelse av ”det dagliga” som en symbol för hedendomen var helt avgörande i den profetiska tolkningsram han använde, ty den successiva relationen mellan hedendom följd av påvedöme blev hans referenspunkt för att samordna alla de profetior som han leddes att förstå.

At “the time of the end,” in 1798, the book of Daniel was unsealed, and the primary passage that was what Sister White identified as the “central pillar” and “foundation” of the advent movement, was Daniel chapter eight, and verse fourteen.

Vid ”ändens tid”, år 1798, blev Daniels bok öppnad, och det huvudsakliga skriftställe som syster White identifierade som adventrörelsens ”centrala pelare” och ”grundval” var Daniel kapitel åtta, vers fjorton.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> Det skriftställe som mer än alla andra hade varit både grunden och den centrala pelaren för adventstron var förklaringen: ”Ända till två tusen tre hundra aftnar och morgnar; sedan skall helgedomen renas.” [Daniel 8:14.] Den stora striden, 409.

Verse fourteen is the answer to verse thirteen, and the answer is meaningless without the context of the question.

Vers fjorton är svaret på vers tretton, och svaret är meningslöst utan sammanhanget i frågan.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Sedan hörde jag en helig tala, och en annan helig sade till den som talade: Hur lång tid avser synen om det dagliga offret och den förödelsens överträdelse, genom vilken både helgedomen och härskaran blir givna till att förtrampas? Och han sade till mig: Intill två tusen tre hundra dagar; därefter skall helgedomen renas. Daniel 8:13, 14.

These two verses are the symbol of the increase of knowledge that was produced when the book of Daniel was unsealed at “the time of the end,” in 1798. Verse thirteen, identifies the two desolating powers that Miller formed his prophetic model upon. Miller identified “the daily,” in verse thirteen as paganism, and the “transgression of desolation” as papalism. It is important to recognize that the prophetic model the angels led Miller to recognize, is identified in the two verses that represent the increase of knowledge that arrived in history in 1798. Yet Miller was not given to see the next power to come upon the prophetic stage and persecute God’s people.

Dessa två verser är symbolen för den kunskapsökning som frambringades när Daniels bok avseglades vid ”ändens tid”, år 1798. Vers tretton identifierar de två förödande makter som Miller byggde sin profetiska modell på. Miller identifierade ”det dagliga” i vers tretton som hedendomen, och ”förödelsens överträdelse” som påvedömet. Det är viktigt att inse att den profetiska modell som änglarna ledde Miller att urskilja, identifieras i de två verser som representerar den kunskapsökning som trädde in i historien år 1798. Ändå gavs det inte åt Miller att se nästa makt som skulle träda fram på den profetiska scenen och förfölja Guds folk.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.” Spalding and Magan, 1.

> ”Jag såg att odjuret med de två hornen hade en drakes mun och att dess makt låg i dess huvud, och att påbudet skulle utgå ur dess mun. Sedan såg jag skökornas moder; att modern inte var döttrarna, utan skild och tydligt åtskild från dem. Hon har haft sin dag, och den är förbi, och hennes döttrar, de protestantiska sekterna, var de nästa som skulle träda fram på scenen och ge uttryck åt samma sinne som modern hade när hon förföljde de heliga. Jag såg att i samma mån som modern har avtagit i makt, har döttrarna vuxit, och snart kommer de att utöva den makt som en gång utövades av modern.” Spalding and Magan, 1.

Miller’s inability to see the third power forced him to make conclusions that were simply wrong. Miller identified the sea beast of Revelation thirteen as pagan Rome and the earth beast as papal Rome. His application of Revelation chapter seventeen, was also flawed by his inability to see prophetic history that extended beyond the second desolating power of papalism. For this reason, when Miller identified the Roman power in Daniel’s prophecy, he treated them as one power that came in two phases. That was and is an accurate application, but it prevented him from understanding the kingdoms of Bible prophecy as anything that reached beyond a fourth kingdom represented by Rome. He saw and identified that the fourth kingdom of Rome had two phases, represented as pagan Rome and papal Rome, but could not see that papal Rome was also the fifth kingdom which was to be followed by a sixth kingdom.

Millers oförmåga att urskilja den tredje makten tvingade honom att dra slutsatser som helt enkelt var felaktiga. Miller identifierade havsodjuret i Uppenbarelseboken tretton som det hedniska Rom och jordodjuret som det påvliga Rom. Hans tillämpning av Uppenbarelseboken kapitel sjutton var också bristfällig på grund av hans oförmåga att se den profetiska historia som sträckte sig bortom påvedömets andra ödeläggande makt. Av denna anledning behandlade Miller, när han identifierade den romerska makten i Daniels profetia, den som en enda makt som framträdde i två faser. Det var och är en riktig tillämpning, men det hindrade honom från att förstå rikena i Bibelns profetior som något som sträckte sig bortom ett fjärde rike representerat av Rom. Han såg och identifierade att Roms fjärde rike hade två faser, framställda som det hedniska Rom och det påvliga Rom, men kunde inte se att det påvliga Rom också var det femte riket som skulle följas av ett sjätte rike.

In Daniel chapter two, the Millerites brought the elements of the fifth kingdom of Bible prophecy together with the fourth kingdom. At the basic level their application was correct, but incomplete, for the first reference of the kingdoms of Bible prophecy must agree with the last reference of the kingdoms of Bible prophecy, because Jesus, as the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning. Unable to see a distinction of two sequential kingdoms made it impossible for Miller to recognize that Revelation chapter twelve, is identifying paganism (the dragon), and the sea beast of Revelation chapter thirteen, as papalism (the beast) and the earth beast of Revelation chapter thirteen as apostate Protestantism (the false prophet).

I Daniels andra kapitel förde milleriterna samman det femte rikets beståndsdelar i Bibelns profetia med det fjärde riket. På en grundläggande nivå var deras tillämpning korrekt, men ofullständig, ty den första hänvisningen till rikena i Bibelns profetia måste överensstämma med den sista hänvisningen till rikena i Bibelns profetia, eftersom Jesus, såsom Alfa och Omega, alltid framställer slutet genom början. Oförmågan att se åtskillnaden mellan två på varandra följande riken gjorde det omöjligt för Miller att inse att Uppenbarelseboken kapitel tolv identifierar hedendomen (draken), havsodjuret i Uppenbarelseboken kapitel tretton såsom påvedömet (odjuret) och jordens odjur i Uppenbarelseboken kapitel tretton såsom avfälligt protestantism (den falske profeten).

Miller was unable to see the dragon, the beast and the false prophet as three consecutive kingdoms in chapters twelve and thirteen of Revelation, and was thus forced by his prophetic logic to assume the two chapters were not a consecutive illustration of the three powers that lead the world to Armageddon. The light Miller was given was the perfect light for his generation, and his generation was tested by that light.

Miller kunde inte se draken, vilddjuret och den falske profeten som tre på varandra följande riken i Uppenbarelsebokens tolfte och trettonde kapitel, och blev därför genom sin profetiska logik tvungen att anta att de två kapitlen inte var en successiv framställning av de tre makter som leder världen till Harmagedon. Det ljus som gavs åt Miller var det fullkomliga ljuset för hans generation, och hans generation prövades genom det ljuset.

The light of the three desolating powers (the dragon, the beast and the false prophet), was given to Future for America at the “time of the end,” in 1989. The passage of Daniel which was unsealed with the collapse of the Soviet Union in fulfillment of Daniel chapter eleven, and verse forty was the light of the third angel, whereas Miller had been given the light of the first angel. The last six verses of Daniel eleven, were seen to be the foundation and central pillar of the movement of Future for America, and verse forty, of Daniel chapter eleven summarizes that light, just as verses thirteen and fourteen, of Daniel chapter eight summarized the light that was unsealed in the Millerite movement.

Ljuset om de tre ödeläggande makterna (draken, vilddjuret och den falske profeten) gavs åt Future for America vid ”ändens tid”, år 1989. Det avsnitt i Daniel som förseglades upp i och med Sovjetunionens sammanbrott, till uppfyllelse av Daniel kapitel elva, vers fyrtio, var den tredje ängelns ljus, medan Miller hade fått den första ängelns ljus. De sista sex verserna i Daniel elva kom att ses som grunden och den centrala pelaren i Future for Americas rörelse, och vers fyrtio i Daniel kapitel elva sammanfattar detta ljus, på samma sätt som verserna tretton och fjorton i Daniel kapitel åtta sammanfattade det ljus som förseglades upp i Milleritrörelsen.

> And at the time of the end shall the king of the south push at him: and the king of the north shall come against him like a whirlwind, with chariots, and with horsemen, and with many ships; and he shall enter into the countries, and shall overflow and pass over. Daniel 11:40.

> Och vid ändens tid skall kungen i söder stöta samman med honom; och kungen i norr skall komma mot honom såsom en stormvind, med vagnar och ryttare och med många skepp; och han skall tränga in i länderna och översvämma dem och dra vidare. Daniel 11:40.

The verse identifies a war that began at the “time of the end” in 1798, between the king of the south and the king of the north. The king of the south represented atheistic France, that delivered the deadly wound to the papacy in that very year. The papacy is there represented as the king of the north. France, prophetically in 1798, was one tenth of the ten kingdoms of Daniel chapter seven. Those ten kingdoms represent pagan Rome, and pagan Rome represents the dragon. The papacy (the king of the north) represents the beast. The verse identifies the king of the north (the papacy), who had been given its deadly wound at the opening of the verse, would ultimately retaliate against the king of the south (the king of atheism). When the papacy did retaliate, the king of atheism had moved from the nation of France, to the confederacy of the Soviet Union. France was one nation, yet when the papacy retaliated against the king of the south in the verse, the king of the south was identified as “countries,” as was the former Soviet Union.

Versen identifierar ett krig som började vid ”ändens tid” år 1798, mellan kungen i söder och kungen i norr. Kungen i söder representerade det ateistiska Frankrike, som just det året tillfogade påvedömet det dödliga såret. Påvedömet framställs där som kungen i norr. Frankrike var, profetiskt sett år 1798, en tiondel av de tio rikena i Daniels sjunde kapitel. Dessa tio riken representerar det hedniska Rom, och det hedniska Rom representerar draken. Påvedömet (kungen i norr) representerar vilddjuret. Versen visar att kungen i norr (påvedömet), som hade fått sitt dödliga sår i versens inledning, slutligen skulle slå tillbaka mot kungen i söder (ateismens kung). När påvedömet verkligen slog tillbaka, hade ateismens kung förflyttat sig från nationen Frankrike till Sovjetunionens konfederation. Frankrike var en nation, men när påvedömet i versen slog tillbaka mot kungen i söder, identifierades kungen i söder som ”länder”, liksom det forna Sovjetunionen.

When the king of the north (the papacy) did retaliate it brought with it “chariots,” “horsemen” and “many ships.” Chariots and horsemen are symbols of military strength, and ships are symbols of economic strength. The power that formed an unholy alliance with the papacy for the purpose of bringing down the Soviet Union was the United States, and the two strengths of the United States in Revelation chapter thirteen, is identified as its ability to force the world to receive the mark of papal authority by the force of arms and economics. Men will be forbidden to buy or sell without the mark, and then further, without the mark, men will be put to death.

När kungen i norr (påvedömet) slog tillbaka, förde det med sig ”vagnar”, ”ryttare” och ”många skepp”. Vagnar och ryttare är symboler för militär styrka, och skepp är symboler för ekonomisk styrka. Den makt som ingick en ohelig allians med påvedömet i syfte att störta Sovjetunionen var Förenta staterna, och de två styrkor hos Förenta staterna som identifieras i Uppenbarelsebokens trettonde kapitel är dess förmåga att tvinga världen att ta emot den påvliga auktoritetens märke genom vapenmakt och ekonomiskt tvång. Människor kommer att förbjudas att köpa eller sälja utan märket, och vidare kommer människor, utan märket, att dödas.

Verse forty directly identifies the dragon (the king of the south), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). The foundational verse for “the time of the end” in 1989, identifies the three desolating powers that lead the world to Armageddon, just as the foundational verses of the Millerite movement identified the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Vers fyrtio identifierar direkt draken (kungen i söder), vilddjuret (påvedömet) och den falske profeten (Förenta staterna). Den grundläggande versen för ”ändens tid” år 1989 identifierar de tre förödande makter som leder världen till Harmageddon, alldeles som millerrörelsens grundläggande verser identifierade de två förödande makterna: hedendomen, följd av påvemakten.

The verse begins with a battle between the king of the south and the king of the north. In the beginning of the verse (1798), the king of the south prevails, but in the verse, the king of the north retaliates and prevails over the king of the south. The beginning of the verse marks the battle between the king of the north and the king of the south, and in the ending of the message contained in the verse the same battle between the northern and southern kings is illustrated, but with the opposite results. The beginning marked the “time of the end” in 1798, and the ending battle marks the “time of the end” in 1989. The verse contains within its written testimony the signature Alpha and Omega, the beginning and the ending.

Versen inleds med en strid mellan kungen i söder och kungen i norr. I början av versen (1798) segrar kungen i söder, men längre fram i versen slår kungen i norr tillbaka och segrar över kungen i söder. Versens början markerar striden mellan kungen i norr och kungen i söder, och i avslutningen av det budskap som ryms i versen framställs samma strid mellan den nordlige och den sydlige kungen, men med motsatt utgång. Början markerade ”ändens tid” år 1798, och den avslutande striden markerar ”ändens tid” år 1989. Versen bär inom sitt skrivna vittnesbörd signaturen Alfa och Omega, begynnelsen och änden.

The actual history of the verse continues on past the collapse of the Soviet Union in 1989, through to the Sunday law of verse forty-one. At the Sunday law the three-fold union of modern Babylon is brought about by a series of rapid events. Verse forty therefore begins when the deadly wound is delivered in 1798, and the whore of Tyre is forgotten. The history represented by the verse completely ends at the Sunday law of verse forty-one, where the deadly wound is healed and the whore of Tyre is remembered. The signature of the beginning and ending is written not only upon the text found in the verse, but also the complete history represented by the verse. The verse identifies the prophetic framework that is based not upon simply paganism (the dragon) and papalism (the beast), but it identifies the structure of the three desolating powers that lead the world to Armageddon.

Versens faktiska historia fortsätter efter Sovjetunionens sammanbrott 1989, fram till söndagslagen i vers fyrtioett. Vid söndagslagen åstadkoms den trefaldiga föreningen i det moderna Babylon genom en rad snabba händelser. Vers fyrtio börjar därför när dödssåret tillfogas år 1798 och Tyrus sköka blir bortglömd. Den historia som representeras av versen avslutas helt vid söndagslagen i vers fyrtioett, där dödssåret helas och Tyrus sköka blir ihågkommen. Signaturen för början och slutet är inskriven inte bara i den text som finns i versen, utan också i den fullständiga historia som versen representerar. Versen identifierar den profetiska ramen, som inte enbart bygger på hedendomen (draken) och påvedömet (vilddjuret), utan den identifierar strukturen hos de tre förödande makterna som leder världen till Harmagedon.

Miller’s prophetic framework announced the arrival of God’s investigative judgment, and the prophetic framework of Future for America announces the arrival of God’s executive judgment. At the “time of the end” in 1989, a three-step testing and purification process began when the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the collapse of the Soviet Union. The distinction of Miller only seeing paganism and papalism, and not seeing apostate Protestantism, must be understood to rightly understand the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Millers profetiska ramverk tillkännagav ankomsten av Guds undersökande dom, och Future for Americas profetiska ramverk tillkännager ankomsten av Guds verkställande dom. Vid ”ändens tid” år 1989 började en trestegsprocess av prövning och rening, när de sista sex verserna i Daniel elva avseglades vid Sovjetunionens sammanbrott. Det förhållandet att Miller endast såg hedendomen och påvedömet, och inte såg den avfälliga protestantismen, måste förstås för att visionen om floden Ulai, som avseglades år 1798, rätt skall kunna förstås.

We will continue that consideration in the next article.

Vi kommer att fortsätta den betraktelsen i nästa artikel.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> ”Vi har ingen tid att förlora. Oroliga tider ligger framför oss. Världen är uppfylld av krigets anda. Snart skall de nödens scener som omtalas i profetiorna äga rum. Profetian i det elfte kapitlet av Daniel har nästan nått sin fullständiga uppfyllelse. Mycket av den historia som har ägt rum som uppfyllelse av denna profetia kommer att upprepas. ”

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> ”I den trettionde versen talas det om en makt som ’verserna 30 till och med trettiosex citerade.’”

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> ”Scener liknande dem som beskrivs i dessa ord kommer att äga rum.” Manuscript Releases, nr 13, 394.

Back to Articles