Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Five

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistförsamlingen – nummer fem

How Long? The Fifth Seal

Hur länge? Det femte sigillet

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

When “the light for that time is given” it is either “received” or “rejected.” The separation that is accomplished when the light is introduced is the work of the everlasting gospel, which includes not only the sealing of God’s people, but the separation of the wheat and the tares. The final testing and separation process began at 9/11, when the prophetic question asks, “how long?” and the prophetic answer is, “until the Sunday law.” The last mention of the symbol of “how long” is found in the fifth seal in the book of Revelation.

När ”ljuset för den tiden ges” blir det antingen ”mottaget” eller ”förkastat”. Den åtskillnad som åstadkoms när ljuset införs är det eviga evangeliets verk, vilket inte endast innefattar beseglingen av Guds folk, utan även åtskillnaden mellan vetet och ogräset. Den slutliga prövnings- och åtskillnadsprocessen började vid 11 september, när den profetiska frågan lyder: ”hur länge?” och det profetiska svaret är: ”till söndagslagen.” Det sista omnämnandet av symbolen ”hur länge” återfinns i det femte inseglet i Uppenbarelseboken.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth?

> Och när han hade öppnat det femte sigillet, såg jag under altaret själarna av dem som hade blivit dödade för Guds ords skull och för det vittnesbörds skull som de höll fast vid. Och de ropade med hög röst och sade: Hur länge, Herre, du helige och sanne, dröjer du med att döma och hämna vårt blod på dem som bor på jorden?

> And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> Och åt var och en av dem gavs vita kläder; och det blev sagt till dem, att de ännu en liten tid skulle vila, till dess att också deras medtjänare och deras bröder, som skulle dödas såsom de hade blivit dödade, hade blivit fulltaliga. Uppenbarelseboken 6:9–11.

Inspiration places the answer to the question of “how long” asked by the “souls of them that were slain” in future, when a second group of papal martyrs is made up. That begins at the Sunday law, and for this reason Sister White identifies Revelation chapter eighteen as the fulfilment of the second group of martyrs. There are two “voices” in the first five verses; the first voice marks 9/11 and the second voice calls men and women out of Babylon at the Sunday law. Sister White identifies the symbol of “how long” in the fifth seal with the first five verses of Revelation eighteen to outline 9/11 to the Sunday law. The focus is not on separation and sealing God’s people, but on the judgment of the papacy for murdering the martyrs of past history and those martyrs during the Sunday law crisis that make up the second group of papal martyrs.

Inspirationen förlägger svaret på frågan ”hur länge”, ställd av ”deras själar som hade blivit dräpta”, till framtiden, då en andra grupp påvliga martyrer har fullbordats. Detta börjar vid söndagslagen, och av denna anledning identifierar syster White Uppenbarelsebokens artonde kapitel som uppfyllelsen av den andra gruppen martyrer. Det finns två ”röster” i de fem första verserna; den första rösten markerar 11 september, och den andra rösten kallar män och kvinnor ut ur Babylon vid söndagslagen. Syster White identifierar symbolen ”hur länge” i det femte inseglet med de fem första verserna i Uppenbarelseboken arton för att utstaka perioden från 11 september till söndagslagen. Fokus ligger inte på att skilja ut och besegla Guds folk, utan på domen över påvedömet för mordet på martyrerna i den gångna historien och på de martyrer under söndagslagskrisen som utgör den andra gruppen påvliga martyrer.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> ”När det femte inseglet öppnades såg Johannes, uppenbarelsens mottagare, i en syn under altaret skaran av dem som hade blivit dödade för Guds ords och Jesu Kristi vittnesbörds skull. Därefter följde de scener som beskrivs i Uppenbarelsebokens artonde kapitel, när de som är trogna och sanna kallas ut från Babylon. [Uppenbarelseboken 18:1–5, citerat.]” Manuscript Releases, volym 20, 14.

In the other passage where she identifies the martyrs of the fifth seal and the future and second group of martyrs who are made up in the Sunday law crisis, she says those scenes “would be in a period of time in the future.” The two voices of Revelation eighteen represent the “period of time in the future.” The first voice in the beginning at 9/11 and the second voice at the Sunday law

I det andra avsnittet, där hon identifierar det femte sigillets martyrer och den framtida och andra gruppen av martyrer som fullbordas i söndagslagskrisen, säger hon att dessa scener ”skulle ligga i en framtida tidsperiod”. De två rösterna i Uppenbarelseboken arton representerar ”den framtida tidsperioden”. Den första rösten i början vid 11 september och den andra rösten vid söndagslagen

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> ”Och när han öppnade det femte sigillet, såg jag under altaret deras själar som hade blivit dödade för Guds ords skull och för det vittnesbörds skull som de höll fast vid; och de ropade med hög röst och sade: Hur länge, Herre, du Helige och Sanne, dröjer du med att döma och utkräva hämnd för vårt blod på dem som bor på jorden? Och åt var och en av dem gavs vita kläder [De förklarades rena och heliga]; och det sades till dem, att de ännu en liten tid skulle vila, till dess att också deras medtjänare och deras bröder, som skulle dödas såsom de, hade blivit fulltaliga” [Uppenbarelseboken 6:9–11]. Här framställdes för Johannes scener som inte var verklighet då, utan sådant som skulle inträffa under en framtida tidsperiod.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> ”Uppenbarelseboken 8:1–4 citerad.” Manuscript Releases, volym 20, 197.

Sister White associates the fulfillment of the formation of the second group of martyrs in the future and in the other passage she quotes Revelation 18:1–5, which identifies a voice in the first three verses and another voice in verses four and five. The first voice marks 9/11 when the great buildings of New York came down and the second voice is the Sunday law when God’s other flock is called out of Babylon. In the second passage she refers to Revelation chapter eight and the first four verses which identify the opening of the seventh seal, when coals from off the altar are cast to the earth which aligns with Pentecost, when fire came from heaven and illuminated the disciples, just as Elijah’s twelve stones were illuminated and as represented by tongues of fire upon the disciples.

Syster White förknippar fullbordandet av bildandet av den andra gruppen martyrer med framtiden, och i det andra avsnittet citerar hon Uppenbarelseboken 18:1–5, där en röst identifieras i de tre första verserna och en annan röst i verserna fyra och fem. Den första rösten markerar 11 september, då New Yorks stora byggnader föll samman, och den andra rösten är söndagslagen, när Guds andra hjord kallas ut ur Babylon. I det andra avsnittet hänvisar hon till Uppenbarelseboken kapitel åtta och de fyra första verserna, vilka identifierar öppnandet av det sjunde inseglet, då glödande kol från altaret kastas ned på jorden, vilket överensstämmer med pingsten, då eld kom från himlen och upplyste lärjungarna, liksom Elias tolv stenar blev upplysta och såsom det framställdes genom eldstungor över lärjungarna.

## How Long? Zechariah & John

Hur länge? Sakarja och Johannes

How long is a prophetic symbol of the period of time from 9/11 unto the Sunday law which has been typified in the story of Mount Carmel, the history of the Millerites from 1840 to 1844, the history of Moses’ from the eighth to tenth plague, the witness of the martyrs of the fifth seal and in Zechariah the question is asked “how long” would it be until God had mercy upon Jerusalem that had been in Babylon for seventy years.

Hur länge är en profetisk symbol för tidsperioden från 9/11 fram till söndagslagen, vilken har förebildats i berättelsen om berget Karmel, milleriternas historia från 1840 till 1844, Moses historia från den åttonde till den tionde plågan, vittnesbördet från martyrerna under det femte inseglet, och i Sakarja ställs frågan: ”Hur länge” skall det dröja innan Gud förbarmar sig över Jerusalem, som hade varit i Babylon i sjuttio år.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years?

> Då tog Herrens ängel till orda och sade: O Herre Sebaot, hur länge skall du undanhålla din barmhärtighet från Jerusalem och Juda städer, mot vilka du har varit förbittrad dessa sjuttio år?

> And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words.

> Och HERREN svarade ängeln som talade med mig med goda ord, trösterika ord.

> So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem. Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Zechariah 1:12–17.

> Så sade ängeln som talade med mig till mig: Ropa och säg: Så säger härskarornas Herre: Jag nitälskar för Jerusalem och för Sion med stor nitälskan. Och jag är mycket förtörnad på de hednafolk som känner trygghet; ty jag var endast litet förtörnad, men de hjälpte till att främja olyckan. Därför säger Herren så: Jag har återvänt till Jerusalem med barmhärtighet; mitt hus skall byggas där, säger härskarornas Herre, och mätsnöret skall sträckas ut över Jerusalem. Ropa vidare och säg: Så säger härskarornas Herre: Mina städer skall åter flöda över av välstånd; och Herren skall åter trösta Sion och åter utvälja Jerusalem. Sakarja 1:12–17.

Sister White directly aligns Zechariah’s “threescore and ten years” (seventy years) that literal ancient Israel was in bondage to literal Babylon with the twelve hundred and sixty years from 538 unto 1798 that spiritual Israel (Christians) were in bondage to spiritual Babylon (Roman Catholicism).

Syster White likställer uttryckligen Sakarias ”sjuttio år” — under vilka det bokstavliga forntida Israel var i fångenskap under det bokstavliga Babylon — med de ett tusen två hundra sextio åren från 538 till 1798, under vilka det andliga Israel (de kristna) var i träldom under det andliga Babylon (den romersk-katolska kyrkan).

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> ”Guds församling på jorden befann sig sannerligen i fångenskap under denna långa period av obeveklig förföljelse, lika visst som Israels barn hölls fångna i Babylon under exilens tid.” Prophets and Kings, 714.

In 1798, at the end of the twelve hundred and sixty years the first of three messages represented as angels in Revelation fourteen arrived. The second arrived on April 19, 1844 and the third on October 22, 1844. The history symbolized by the question, “how long” is from 9/11 unto the Sunday law, and that period of time was typified in the beginning of Adventism in the Millerite movement of August 11, 1840 unto October 22, 1844. That period is symbolically illustrated by John the Revelator in chapter ten when John eats the little book that was sweet in his mouth, but became bitter in his stomach.

År 1798, vid slutet av de ettusen tvåhundra sextio åren, kom det första av de tre budskap som i Uppenbarelseboken fjorton framställs som änglar. Det andra kom den 19 april 1844 och det tredje den 22 oktober 1844. Den historia som symboliseras av frågan: ”hur länge” sträcker sig från 9/11 till söndagslagen, och denna tidsperiod förebildades i adventismens början i den milleritiska rörelsen från den 11 augusti 1840 till den 22 oktober 1844. Denna period illustreras symboliskt av Johannes Uppenbararen i kapitel tio, när Johannes äter den lilla bokrullen som var söt i hans mun men blev bitter i hans buk.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter.

> Och rösten som jag hade hört från himlen talade åter till mig och sade: Gå och ta den lilla bokrullen som är öppen i handen på ängeln som står på havet och på jorden. Och jag gick till ängeln och sade till honom: Ge mig den lilla bokrullen. Och han sade till mig: Ta den och ät upp den; och den skall göra din buk bitter, men i din mun skall den vara söt såsom honung. Och jag tog den lilla bokrullen ur ängelns hand och åt upp den; och i min mun var den söt såsom honung. Men så snart jag hade ätit den, blev min buk bitter.

> And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:8–11.

> Och han sade till mig: Du måste åter profetera om många folk och nationer och tungomål och kungar. Uppenbarelseboken 10:8–11.

The history John is illustrating is represented by the book that was eaten, for the eating represented the Millerites coming to understand the message and their experience in proclaiming that message. So, when John is told immediately after that history is set forth that John must prophesy again, the prophesying that is being identified is the history of 1840 to 1844. John is told that the Millerite history from 1840 to 1844 is repeated in the history of the end of Adventism. As soon as John is told that he must prophesy again he is told to measure the temple.

Den historia som Johannes illustrerar representeras av boken som åts upp, ty ätandet representerade att milleriterna kom till förståelse av budskapet och deras erfarenhet av att förkunna detta budskap. När Johannes därför omedelbart efter att denna historia har framställts får höra att han måste profetera igen, är det profeterande som där identifieras historien från 1840 till 1844. Johannes får höra att milleriternas historia från 1840 till 1844 upprepas i adventismens sluthistoria. Så snart Johannes får höra att han måste profetera igen, får han befallning att mäta templet.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Och åt mig gavs ett rör, likt en stav; och ängeln stod där och sade: Stå upp och mät Guds tempel och altaret och dem som tillber därinne. Men förgården som ligger utanför templet skall du lämna åsido och inte mäta den, ty den är given åt hedningarna; och den heliga staden skall de trampa under sina fötter i fyrtiotvå månader. Uppenbarelseboken 11:1, 2.

The work given to Adventism post-October 22, 1844 was represented by John as measuring or building the temple, in agreement with the promise set forth in Zechariah that “a line would be stretched forth upon Jerusalem” again—for the Lord would “yet choose Jerusalem.” The history represented at the beginning of Adventism with the Philadelphian movement of Millerite Adventism is repeated at the ending of Adventism with the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At the great disappointment of October 22, 1844, a period of time, represented as “the days of the voice of the seventh angel” began.

Det verk som gavs åt adventismen efter den 22 oktober 1844 framställdes av Johannes som att mäta eller bygga templet, i överensstämmelse med det löfte som framläggs i Sakarja, att ”en mätsnodd åter skulle sträckas ut över Jerusalem” — ty Herren skulle ”ännu utvälja Jerusalem”. Den historia som framställs vid adventismens början genom den filadelfiska rörelsen inom den milleritiska adventismen upprepas vid adventismens slut genom den filadelfiska rörelsen hos de etthundrafyrtiofyra tusen. Vid den stora besvikelsen den 22 oktober 1844 började en tidsperiod, framställd som ”dagarna då den sjunde ängelns röst hörs”.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Men i de dagar då den sjunde ängelns röst ljuder, när han börjar blåsa i basunen, skall Guds hemlighet fullbordas, så som han har förkunnat för sina tjänare profeterna. Uppenbarelseboken 10:7.

The message was sweet to the Millerites when the Islamic time prophecy of the second woe was fulfilled just as the Millerites had predicted in advance of August 11, 1840. The message turned bitter in the stomach at the great disappointment of October 22, 1844. As soon as John finishes illustrating the history of 1840 to 1844, he is informed that he must do the very same thing (prophesy) again. Then he is told to measure Jerusalem, and when he does so he is aligning with Zechariah’s prophecy of the Lord choosing Jerusalem. From October 22, 1844 onward prophetic history is represented as the “days of the voice of the seventh angel.” The “days” of the message (voice) of the seventh angel (third woe) represent a period of time when the divinity of Christ would be permanently combined with humanity who were to be the one hundred and forty-four thousand. That work was delayed by the rebellion of 1863, and on 9/11 the sounding of the seventh angel (third woe) once again began to sound.

Budskapet var ljuvt för milleriterna när den islamiska tidsprofetian om det andra veet uppfylldes precis så som milleriterna i förväg hade förutsagt före den 11 augusti 1840. Budskapet blev bittert i magen vid den stora besvikelsen den 22 oktober 1844. Så snart Johannes har avslutat framställningen av historien från 1840 till 1844, får han veta att han måste göra exakt samma sak (profetera) igen. Därefter blir han tillsagd att mäta Jerusalem, och när han gör det stämmer han överens med Sakarjas profetia om att Herren utväljer Jerusalem. Från och med den 22 oktober 1844 framställs den profetiska historien som ”dagarna då den sjunde ängelns röst ljuder”. ”Dagarna” i den sjunde ängelns (det tredje veets) budskap (röst) betecknar en tidsperiod då Kristi gudom skulle för evigt förenas med den mänsklighet som skulle utgöra de etthundrafyrtiofyra tusen. Detta verk fördröjdes genom upproret år 1863, och den 11 september började den sjunde ängelns basunstöt (det tredje veet) återigen att ljuda.

In sacred history the Lord chose Jerusalem to place His name there, and his “name” is His character. Jerusalem and Zion are referenced by Zechariah when he states, “I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy” and thereafter with, “the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem.” Zion is comforted when it receives the Holy Spirit who is the “Comforter.” The comforting of the Holy Spirit began at 9/11 in agreement with Christ breathing on the disciples after His descent from meeting with the Father after His resurrection. The manifestation of the Holy Spirit was greatly increased at Pentecost. That season began with the first fruit offering being resurrected and it ended with the first fruit offering of Pentecost, when the entire world then heard the message.

I den heliga historien utvalde Herren Jerusalem till att låta sitt namn vara där, och hans ”namn” är hans karaktär. Jerusalem och Sion åsyftas av Sakarja när han säger: ”Jag brinner av nitälskan för Jerusalem och för Sion med stor nitälskan”, och därefter: ”Herren skall ännu trösta Sion och ännu en gång utvälja Jerusalem.” Sion blir tröstad när det tar emot den Helige Ande, som är ”Hjälparen”. Den Helige Andes tröst började vid 9/11, i överensstämmelse med att Kristus andades på lärjungarna efter sin nedstigning från mötet med Fadern efter sin uppståndelse. Den Helige Andes uppenbarelse ökade starkt vid pingsten. Den perioden började med att förstlingsoffret uppstod, och den slutade med pingstens förstlingsoffer, när hela världen därefter hörde budskapet.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 41:1, 2.

> Trösta, trösta mitt folk, säger er Gud. Tala ljuvligt till Jerusalem och ropa till henne, att hennes vedermöda är fullbordad, att hennes missgärning är förlåten; ty av Herrens hand har hon fått dubbelt igen för alla sina synder. Jesaja 41:1, 2.

The one hundred and forty-four thousand are sealed when “their iniquity is pardoned.” This occurs just before the Sunday law as they are lifted up as the Pentecostal first fruit offering while receiving the outpouring of the Holy Spirit without measure as the disciples typified at Pentecost. The sprinkling of rain that began at 9/11 becomes a full outpouring at the Sunday law. In the history the first fruit offering of 9/11 unto the first fruit offering at the Sunday law when the one hundred and forty-four thousand are sealed and prepared as an offering to be lifted up as an ensign from the Sunday law until the close of probation. That history is represented by the first three verses of Revelation eighteen announcing the fall of Babylon, which is the biblical symbol that represents a ‘doubling.’

De etthundrafyrtiofyra tusen förseglas när ”deras missgärning är försonad”. Detta sker strax före söndagslagen, då de upphöjs som det pingstliga förstlingsoffret medan de tar emot den Helige Andes utgjutelse utan mått, sådan lärjungarna förebildade vid pingsten. Det regnstänk som började vid 11 september blir en full utgjutelse vid söndagslagen. I historien sträcker sig det första förstlingsoffret vid 11 september fram till förstlingsoffret vid söndagslagen, när de etthundrafyrtiofyra tusen förseglas och bereds som ett offer att upphöjas såsom ett baner från söndagslagen intill nådatidens slut. Denna historia framställs genom de tre första verserna i Uppenbarelseboken arton, som förkunnar Babylons fall, vilket är den bibliska symbol som betecknar en ”fördubbling”.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> Och efter detta såg jag en annan ängel komma ned från himlen, som hade stor makt; och jorden upplystes av hans härlighet. Och han ropade mäktigt med stark röst och sade: Fallet, fallet är det stora Babylon, och det har blivit en boning för onda andar och ett tillhåll för alla orena andar och en bur för alla orena och avskyvärda fåglar. Ty alla folk har druckit av hennes otukts vredesvin, och jordens kungar har bedrivit otukt med henne, och jordens köpmän har blivit rika genom överflödet av hennes yppighet. Uppenbarelseboken 18:1–3.

Throughout the Scriptures a doubling of phrases or words represents the perfect fulfillment of the fall of Babylon in the last days. It is the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. Babylon’s two falls are represented as Nimrod and Belshazzar. Nimrod was the beginning of Babylon, when it was simply Babel. Nimrod’s fall represented Belshazzar’s fall and the message of the second angel and the angel of Revelation eighteen is that the fall of Nimrod at the beginning of Babylon represented the fall of Belshazzar at the end, for Alpha and Omega always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing

Genom hela Skriften representerar en fördubbling av uttryck eller ord det fullkomliga uppfyllandet av Babylons fall i de sista dagarna. Det är Alpha och Omegas kännetecken, han som alltid illustrerar slutet på en sak genom dess början. Babylons två fall representeras som Nimrod och Belsassar. Nimrod var Babylons början, när det helt enkelt var Babel. Nimrods fall representerade Belsassars fall, och den andre ängelns budskap och ängeln i Uppenbarelseboken artons budskap är att Nimrods fall vid Babylons början representerade Belsassars fall vid slutet, ty Alpha och Omega illustrerar alltid slutet på en sak genom dess början.

Nimrod’s tower was brought down as a symbol of his fall and he typified the fall of the Twin Towers on 9/11. Belshazzar’s fall was the writing on the wall, marking the end of Babylon’s seventy-year reign as the first kingdom of Bible prophecy, and thus typifying the fall of the United States at the end of Isaiah twenty-three’s symbolic “seventy years, according to the days of one king” representing the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. Belshazzar’s writing on the wall, represents when the wall of separation of church and state falls at the Sunday law, which is the very point where the sixth kingdom of Bible prophecy ends, just as Belshazzar was slain on that very night. The handwriting on the wall is the law that is written that overturns the wall of separation of church and state in the Constitution.

Nimrods torn störtades som en symbol för hans fall, och han var en förebild för Tvillingtornens fall den 11 september. Belsassars fall var skriften på väggen, som markerade slutet på Babylons sjuttioåriga välde som det första riket i Bibelns profetia, och var därmed en förebild för Förenta staternas fall vid slutet av de symboliska ”sjuttio år, såsom en konungs dagar” i Jesaja tjugotre, vilka representerar Förenta staternas historia från 1798 fram till söndagslagen. Belsassars skrift på väggen representerar den tidpunkt då skiljemuren mellan kyrka och stat faller vid söndagslagen, vilket är själva den punkt där det sjätte riket i Bibelns profetia upphör, alldeles såsom Belsassar blev dödad just den natten. Handskriften på väggen är den lag som skrivs och som omstörtar skiljemuren mellan kyrka och stat i konstitutionen.

The ‘history’ represented from 9/11 unto the Sunday law and thereafter to the close of human probation and the seven last plagues is the historical period that is symbolized within God’s word by a doubling of phrases or words. In that period the Holy Spirit is poured out, beginning with a sprinkling from 9/11 unto the Sunday law and thereafter the full outpouring. The Holy Spirit has been represented by Christ as the “Comforter” who, when he came would show God’s people all things.

Den ”historia” som representeras från 11 september fram till söndagslagen och därefter till avslutningen av människans nådatid och de sju sista plågorna är den historiska period som i Guds ord symboliseras genom en fördubbling av fraser eller ord. Under denna period utgjuts den Helige Ande, med början i ett stänkande från 11 september fram till söndagslagen och därefter i det fulla utgjutandet. Den Helige Ande har av Kristus framställts som ”Hjälparen”, vilken, när han kom, skulle visa Guds folk allting.

> But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:26.

> Men Hjälparen, den helige Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt er. Johannes 14:26.

The Holy Spirit is conveyed to the one hundred and forty-four thousand through the “golden oil,” which is also the “rain,” and is also the “Comforter.” When represented as the “Comforter” the Holy Spirit is identifying a special manifestation of the Holy Spirit.

Den helige Ande förmedlas till de etthundrafyrtiofyra tusen genom den ”gyllene oljan”, som också är ”regnet”, och som också är ”Hjälparen”. När den framställs som ”Hjälparen” identifierar den helige Ande en särskild manifestation av den helige Ande.

God’s people have always possessed the Holy Spirit when they have met the requirements of the gospel, but the times of genuine sacred revival, “as in former years,” when a special manifestation of the Holy Spirit for a corporate body, the Holy Spirit is represented as the Comforter. More importantly the corporate body are having their memories’ exercised by the Comforter as he “brings all things to their “remembrance.” This confirms that those people participating in the manifestation have the genuine experience, for the Holy Spirit is participating in the activities of their minds, for he is influencing the thinking process as he brings “all things to your remembrance.”

Guds folk har alltid ägt den helige Ande när de har uppfyllt evangeliets villkor, men i tider av verklig helig väckelse, ”såsom i forna år”, då en särskild uppenbarelse av den helige Ande ges åt en samlad kropp, framställs den helige Ande som Hjälparen. Än viktigare är att den samlade kroppen får sitt minne övat av Hjälparen, när han ”påminner” dem om ”allt”. Detta bekräftar att de människor som deltar i denna uppenbarelse har en äkta erfarenhet, ty den helige Ande deltar i deras sinnens verksamhet, eftersom han påverkar tankeprocessen när han för ”allt” till deras ”åminnelse”.

Human memory combines to make up the higher nature of man with the other components such as judgment, intelligence, reason and conscience, which the apostle Paul labels as “the mind.” The higher nature is either the carnal mind or it’s the mind of Christ.

Det mänskliga minnet utgör tillsammans med de andra beståndsdelarna, såsom omdöme, intelligens, förnuft och samvete, människans högre natur, vilken aposteln Paulus benämner ”sinnet”. Den högre naturen är antingen det köttsliga sinnet eller Kristi sinne.

> Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be. Romans 8:7.

> Ty köttets sinne är fiendskap mot Gud; det underordnar sig inte Guds lag, och det kan det inte heller. Romarbrevet 8:7.

> For who hath known the mind of the Lord, that he may instruct him? But we have the mind of Christ. 1 Corinthians 2:16.

> Ty vem har lärt känna Herrens sinne, så att han skulle kunna undervisa honom? Men vi har Kristi sinne. 1 Korinthierbrevet 2:16.

The lower nature, or flesh is made up of the nervous, emotional, and hormonal systems associated with the senses which are the “avenues of the soul.” The higher nature is designed to rule over the lower and as such is represented as the fortress, and the fortress is constantly under attack from the senses (the lower nature), and the attacks are made against the fortress through the avenues that lead into the fortress. Within the fortress of the higher nature there is a command center, or what Sister White calls the citadel. The citadel is the Most Holy Place in the sanctuary, which is divided into two basic divisions. The courtyard is the flesh, or lower nature, and to come into the courtyard or also to transfer the blood into the holy place required passing through a curtain or veil. The courtyard is bookended by the veils.

Den lägre naturen, eller köttet, utgörs av de nervösa, emotionella och hormonella systemen som är förbundna med sinnena, vilka är ”själens avenyer”. Den högre naturen är avsedd att härska över den lägre och framställs därför som fästningen, och fästningen är ständigt under angrepp från sinnena (den lägre naturen), och angreppen riktas mot fästningen genom de avenyer som leder in i fästningen. Inne i den högre naturens fästning finns ett kommandocentrum, eller det som syster White kallar citadellet. Citadellet är det allra heligaste i helgedomen, vilken är indelad i två grundläggande avdelningar. Förgården är köttet, eller den lägre naturen, och för att komma in i förgården eller också för att föra blodet in i det heliga krävdes det att man passerade genom ett förhänge eller en slöja. Förgården avgränsas i båda ändar av förhängena.

> By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh. Hebrews 10:20.

> genom en ny och levande väg, som han har invigt åt oss, genom förhänget, det vill säga sitt kött. Hebreerbrevet 10:20.

The sanctuary is divided into two parts; the courtyard and sanctuary. The sanctuary in turn is divided into two parts as is the higher nature. The higher nature breaks down into two areas. One of those areas is represented as the holy place and the other the Most Holy Place. The holy place represents the mental activities necessary for humanity to function, but the Most Holy Place is the area where God and Man meet. The Most Holy Place is the throne room of God, and those who are converted are seated in heavenly places with Christ.

Helgedomen är indelad i två delar: förgården och helgedomen. Helgedomen är i sin tur indelad i två delar, liksom den högre naturen. Den högre naturen delas upp i två områden. Det ena av dessa områden representeras av det heliga, och det andra av det allra heligaste. Det heliga representerar de mentala verksamheter som är nödvändiga för att människan skall fungera, men det allra heligaste är det område där Gud och människan möts. Det allra heligaste är Guds tronrum, och de som är omvända sitter med Kristus i den himmelska världen.

> And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 2:6.

> Och han har uppväckt oss tillsammans med honom och satt oss tillsammans med honom i den himmelska världen i Kristus Jesus. Efesierbrevet 2:6.

The verse is taken from a passage where several verses prior, but absolutely in the same flow of thought, Jesus is seated in heavenly places, just as are His people.

Versen är hämtad ur ett avsnitt där, flera verser tidigare men helt och hållet i samma tankeflöde, Jesus sitter i den himmelska världen, liksom också hans folk.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places. Ephesians 1:20.

> Som han verkade i Kristus, när han uppväckte honom från de döda och satte honom på sin högra sida i himlarna. Efesierbrevet 1:20.

Christ and His people are seated together in the Most Holy Place. Christ was resurrected and then sat down in heavenly places and His people are raised up and seated in the throne room of the Most Holy Place. Paul identifies that those who are raised in verse six have been resurrected from sin in the previous verse.

Kristus och hans folk sitter tillsammans i det Allraheligaste. Kristus uppstod och satte sig därefter i den himmelska världen, och hans folk har uppväckts och fått sitt säte i tronsalen i det Allraheligaste. Paulus visar att de som i vers sex har uppväckts, i den föregående versen har blivit uppväckta från synden.

> Even when we were dead in sins, hath quickened us together with Christ, (by grace ye are saved) And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:5, 6.

> Också när vi var döda i synder har han gjort oss levande tillsammans med Kristus, av nåd är ni frälsta, och han har uppväckt oss tillsammans med honom och satt oss tillsammans med honom i den himmelska världen i Kristus Jesus. Efesierbrevet 1:5, 6.

The perfect fulfillment of the passage from Ephesians are the two witnesses of Revelation eleven, eleven who are resurrected and then taken up into heaven as an ensign—but also to be seated in heavenly places. In the Most Holy Place the two witnesses are representing humanity in the very presence of God, and their justification for being seated there is the badge which they each possess. That badge is the seal of God, and the seal of God represents that the human has become one with the divine, and that seal is represented by the fact that the Comforter, who is the Holy Spirit is abiding within the Most Holy Place of ‘their’ higher nature. The Most Holy Place is the throne room of God where divine and human are combined, and it represents the human temple whose higher nature includes a Most Holy Place where both divinity and humanity are seated together.

Den fullkomliga uppfyllelsen av avsnittet i Efesierbrevet är de två vittnena i Uppenbarelseboken elva, de elva som uppväcks och därefter tas upp till himlen som ett banér — men också för att sättas på himmelska platser. I det Allraheligaste representerar de två vittnena mänskligheten i Guds egen närvaro, och deras rättfärdiggörelse för att vara sittande där är det märke som var och en av dem bär. Detta märke är Guds sigill, och Guds sigill betecknar att människan har blivit ett med det gudomliga, och detta sigill representeras av det faktum att Hjälparen, som är den Helige Ande, förblir i det Allraheligaste i ”deras” högre natur. Det Allraheligaste är Guds tronrum där det gudomliga och det mänskliga förenas, och det representerar det mänskliga templet vars högre natur inbegriper ett Allraheligaste där både gudomlighet och mänsklighet sitter tillsammans.

The outpouring of the “Comforter” is the sealing of the one hundred and forty-four thousand and it marks a change in salvational history, for at that time, the church changes from the church militant to the church triumphant. At that time, it changes from the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At that time, it changes from the experience of the seventh church unto the experience of the sixth church and the sixth church was the Millerites. A prophetic characteristic of the sixth church of Philadelphia as it was fulfilled by the Millerite movement, is that it was never a church. It was only a movement all the way to 1856 when both of the Whites identified the movement as Laodicean. Seven years later the legal church was formed.

Utgjutelsen av ”Hjälparen” är beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och den markerar en förändring i frälsningshistorien, ty vid den tiden övergår församlingen från den stridande församlingen till den triumferande församlingen. Vid den tiden förändras den från de etthundrafyrtiofyra tusens laodikeiska rörelse till de etthundrafyrtiofyra tusens filadelfiska rörelse. Vid den tiden förändras den från den sjunde församlingens erfarenhet till den sjätte församlingens erfarenhet, och den sjätte församlingen var milleriterna. Ett profetiskt kännetecken för den sjätte församlingen, Filadelfia, sådan den uppfylldes genom milleriternas rörelse, är att den aldrig var en församling. Den var endast en rörelse ända fram till 1856, då båda makarna White identifierade rörelsen som laodikeisk. Sju år senare bildades den lagliga församlingen.

The salvational change at the Sunday law was typified by the salvational change at Pentecost which marked the inauguration of Christ as High Priest.

Den frälsningsmässiga förändringen vid söndagslagen förebildades av den frälsningsmässiga förändringen vid pingsten, vilken markerade Kristi insättning som överstepräst.

> “The Pentecostal outpouring was Heaven’s communication that the Redeemer’s inauguration was accomplished. According to His promise He had sent the Holy Spirit from heaven to His followers as a token that He had, as priest and king, received all authority in heaven and on earth, and was the Anointed One over His people.” Acts of the Apostles, 38.

> ”Pingstutgjutelsen var himlens tillkännagivande att Återlösarens invigning hade fullbordats. Enligt sitt löfte hade Han sänt den helige Ande från himlen till sina efterföljare som ett tecken på att Han, såsom präst och konung, hade mottagit all makt i himlen och på jorden och var den Smorde över sitt folk.” Apostlagärningarna, 38.

When the latter rain is poured out without measure upon the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law it will be “Heaven’s communication” that the church militant has ended and the church triumphant has arrived. The inauguration of Christ at Pentecost in the sanctuary above, typifies the anointing of the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law.

När det sena regnet utan mått utgjuts över de etthundrafyrtiofyra tusen vid söndagslagen, kommer det att vara ”Himlens budskap” att den kämpande församlingen har nått sitt slut och den triumferande församlingen har trätt fram. Kristi insättning vid pingsten i helgedomen därovan typifierar smörjelsen av de etthundrafyrtiofyra tusen vid söndagslagen.

The “Pentecostal” outpouring identifying that Christ was the Anointed One represented His anointing in the inaugural ceremony in heaven, but He had also been anointed at His baptism. His baptism (9/11) unto Pentecost (the Sunday law) is also represented again three and a half years after His baptism by His actual death, burial and resurrection (feast of first fruits). 9/11 is therefore represented at His baptism and also at His resurrection. His symbolic resurrection and his literal resurrection mark the beginning of two prophetic lines that each end at Pentecost. Both histories begin with the resurrection of the first fruit offering.

Den ”pingstliga” utgjutelsen, som identifierade Kristus som den Smorde, representerade hans smörjelse i invigningsceremonin i himlen, men han hade också blivit smord vid sitt dop. Hans dop (9/11) fram till Pingsten (söndagslagen) representeras också på nytt tre och ett halvt år efter hans dop genom hans faktiska död, begravning och uppståndelse (förstlingsfruktens högtid). 9/11 representeras därför vid hans dop och också vid hans uppståndelse. Hans symboliska uppståndelse och hans bokstavliga uppståndelse markerar början på två profetiska linjer som båda slutar vid Pingsten. Båda historiska förloppen börjar med förstlingsfruktsoffrets uppståndelse.

> But now is Christ risen from the dead, and become the firstfruits of them that slept. For since by man came death, by man came also the resurrection of the dead. For as in Adam all die, even so in Christ shall all be made alive. But every man in his own order: Christ the firstfruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:20–23.

> Men nu har Kristus uppstått från de döda och blivit förstlingen av dem som har insomnat. Ty eftersom döden kom genom en människa, kom också de dödas uppståndelse genom en människa. Ty liksom alla dör i Adam, så skall också alla göras levande i Kristus. Men var och en i sin ordning: Kristus såsom förstlingen, därefter de som tillhör Kristus vid hans ankomst. 1 Korinthierbrevet 15:20–23.

Christ is the first fruit offering at His resurrection marking the beginning of the “Pentecostal season” which ends with the first fruit offering of Pentecost. Christ’s resurrection is barley and the wheat are those who “afterward” “are Christ’s at his coming.” Those who are “afterward” of Christ’s resurrection are “they that are Christ’s at his coming,” thus representing the final ingathering of faithful souls at the end of the world, as represented by those three thousand souls that were gathered at Pentecost.

Kristus är förstlingsoffret vid sin uppståndelse, vilket markerar början på den ”pingsttid” som avslutas med Pingstens förstlingsoffer. Kristi uppståndelse är kornskörden, och vetet är de som ”därefter” ”tillhör Kristus vid hans ankomst”. De som kommer ”därefter” i förhållande till Kristi uppståndelse är ”de som tillhör Kristus vid hans ankomst” och representerar således den slutliga inbärgningen av trofasta själar vid världens slut, sådan den framställdes genom de tre tusen själar som samlades vid Pingsten.

The verse also addresses the resurrection in terms of death. Death began with Adam and passes upon all men, but it does so “in” “order.” In the book of Acts Peter records that when the book of Joel was then being fulfilled, men were to send their sins beforehand to judgment that they might be blotted out, when the times of refreshing came from the presence of the Comforter. Christ was not looking at the books of judgment to blot out sin at that time, for judgment was over eighteen hundred years in the future.

Versen behandlar också uppståndelsen i termer av döden. Döden började med Adam och drabbar alla människor, men den gör det ”i” ”ordning”. I Apostlagärningarna återger Petrus att när Joels bok då uppfylldes, skulle människorna sända sina synder i förväg till domen, för att de måtte bli utplånade, när tider av vederkvickelse kom från Hjälparens närvaro. Kristus såg vid den tiden inte i domens böcker för att utplåna synden, ty domen låg mer än arton hundra år i framtiden.

The reference to “every man in his order” begins with Adam, and thus identifies the judgment of the dead from Adam onward until the times of refreshing arrive. When the latter rain arrives, the judgment passes from the dead unto the living. In the period of time represented by the verse (from Christ’s resurrection unto Pentecost), from the barley first fruits until the first fruits of the wheat, the rain is falling during the judgment of the living and as the rain falls, the message represented by the rain is separating the wheat from the tares. At the Sunday law, which is Pentecost, the wheat no longer is mixed with tares and the first fruit wheat offering of two wave loaves is lifted up. The purification process from 9/11 unto the Sunday law is also represented in Malachi three when the Messenger of the Covenant purifies and also purges the Levites and He does so by “fire.” “Fire” is a symbol of a message as represented by tongues of fire at Pentecost. In the history under consideration the separation of the two classes which produces the one hundred and forty-four thousand who are the two wave loaves represented by the first fruits of Pentecost were to be thoroughly baked, for they were the only offering that included an emblem of sin.

Hänvisningen till ”var och en i sin ordning” börjar med Adam och identifierar därmed domen över de döda från Adam och framåt till dess att tider av vederkvickelse kommer. När det sena regnet kommer, övergår domen från de döda till de levande. Under den tidsperiod som versen framställer (från Kristi uppståndelse till Pingsten), från kornets förstlingsfrukter till vetets förstlingsfrukter, faller regnet under domen över de levande, och medan regnet faller skiljer det budskap som regnet representerar vetet från ogräset. Vid söndagslagen, som är Pingsten, är vetet inte längre blandat med ogräs, och vetets förstlingsoffer i form av två viftoffrade bröd lyfts upp. Reningsprocessen från 11 september fram till söndagslagen framställs också i Malaki tre, när förbundets Budbärare renar och även luttrar leviterna, och Han gör det genom ”eld”. ”Eld” är en symbol för ett budskap, såsom framställt genom eldstungor vid Pingsten. I den historia som här behandlas skulle åtskillnaden mellan de två klasserna, vilken frambringar de ett hundra fyrtiofyra tusen som är de två viftoffrade bröden framställda genom Pingstens förstlingsfrukter, vara grundligt bakade, ty de var det enda offer som inneslöt ett sinnebildligt tecken på synd.

Those two wave loaves were leavened, and leaven is a symbol of sin. That leaven was destroyed in the fire of the oven, as represented by the refiner’s fire of the Messenger of the Covenant. Isaiah in chapter twenty-seven identifies a debate that begins at 9/11, which he calls “the day of the east wind.” The passage teaches that it is through the debate that the sins of Israel are atoned for. The “debate” is between the true latter rain message and all the other false latter rain messages that exist. A message is “fire,” and “fire” is what the Messenger of the Covenant employs to purify and purge. The debate over the latter rain message removes the leaven from the Pentecostal first fruit wheat offering that is lifted up at the Sunday law. The one hundred and forty-four thousand are the Pentecostal first fruit wheat offering, who overcome by the justification of His blood and the sanctification of their testimony for even though it is the Word that sanctifies it only does so when the word is conveyed as a message. The presentation of the message allows the one hundred and forty-four thousand to live and the presentation of a false latter rain message produces death.

Dessa två viftofferbröd var syrade, och surdeg är en symbol för synd. Denna surdeg förtärdes i ugnens eld, sådan den framställs genom Förbundets Budbärares renande eld. Jesaja identifierar i kapitel tjugosju en debatt som börjar vid 9/11, vilken han kallar ”östanvindens dag”. Avsnittet lär att det är genom debatten som Israels synder försonas. ”Debatten” står mellan det sanna budskapet om det sena regnet och alla de andra falska budskap om det sena regnet som finns. Ett budskap är ”eld”, och ”eld” är vad Förbundets Budbärare använder för att rena och luttra. Debatten om budskapet om det sena regnet avlägsnar surdegen från det pingstliga förstlingsvetets offer som lyfts upp vid söndagslagen. De etthundrafyrtiofyra tusen är det pingstliga förstlingsvetets offer, vilka övervinner genom hans blods rättfärdiggörelse och helgelsen genom sitt vittnesbörd, ty även om det är Ordet som helgar, sker det endast när Ordet förmedlas som ett budskap. Framläggandet av budskapet gör det möjligt för de etthundrafyrtiofyra tusen att leva, och framläggandet av ett falskt budskap om det sena regnet frambringar död.

> And they overcame him by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death. Revelation 12:11.

> Och de övervann honom genom Lammets blod och genom sitt vittnesbörds ord; och de älskade inte sina liv ända till döden. Uppenbarelseboken 12:11.

The one hundred and forty-four thousand follow Christ in overcoming as He overcame, for prophetically they follow Christ.

De etthundrafyrtiofyra tusen följer Kristus i att segra, såsom han segrade, ty profetiskt följer de Kristus.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Det är de som inte har befläckat sig med kvinnor, ty de är jungfrur. Det är de som följer Lammet varthelst det går. Dessa har blivit friköpta från människorna såsom en förstlingsfrukt åt Gud och Lammet. Uppenbarelseboken 14:4.

Here in verse four of Revelation fourteen the one hundred and forty-four thousand are identified as “first fruits.” They are also identified as “virgins” and inspiration has informed us that the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five illustrates the experience of the Adventist people. Not only are they “virgins” they are not “defiled with woman,” for the testing and separation process that produced the one hundred and forty-four thousand produced a distinction between the one hundred and forty-four thousand and “all” the false religions. “These” follow the Lamb whithersoever he goeth, and as first fruit offerings they must follow Christ in His death, burial and resurrection.

Här i den fjärde versen i Uppenbarelseboken fjorton identifieras de etthundrafyrtiofyra tusen som ”förstlingsfrukter”. De identifieras också som ”jungfrur”, och inspirationen har underrättat oss om att liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus tjugofem åskådliggör adventfolkets erfarenhet. De är inte bara ”jungfrur”, de är inte ”besmittade med kvinnor”, ty den prövnings- och avskiljningsprocess som frambringade de etthundrafyrtiofyra tusen frambringade en åtskillnad mellan de etthundrafyrtiofyra tusen och ”alla” de falska religionerna. ”Dessa” följer Lammet varthelst det går, och såsom förstlingsoffer måste de följa Kristus i hans död, begravning och uppståndelse.

In Revelation chapter eleven, verse eleven the two witnesses that are to be lifted up as an ensign are first killed, then in three and a half days they are resurrected as a first fruit offering, as was Christ. The first fruit offering that was and is Christ, included the blood of the covenant being shed in order to redeem those who had been bankrupt with a Laodicean experience. In one verse, (verse four) all this brief summary of the various lines of prophetic light associated with the one hundred and forty-four thousand is set forth. And it is set forth in Revelation 144 by the hand of Palmoni, the wonderful numberer. A doubling in Scripture represents the history of the latter rain and the latter rain is where and when the Comforter is poured out upon God’s people.

I Uppenbarelseboken, kapitel elva, vers elva, blir de två vittnen som skall uppresas såsom ett baner först dödade, och därefter, efter tre och en halv dag, uppväcks de såsom ett förstlingsoffer, liksom Kristus. Det förstlingsoffer som var och är Kristus innefattade att förbundets blod utgöts för att återlösa dem som hade blivit bankrutta genom en laodiceisk erfarenhet. I en enda vers, (vers fyra), framläggs hela denna korta sammanfattning av de olika linjerna av profetiskt ljus som är förbundna med de etthundrafyrtiofyra tusen. Och detta framläggs i Uppenbarelseboken 144 genom Palmonis hand, den underbare räknaren. En fördubbling i Skriften representerar den sena regnets historia, och det sena regnet är där och då Hjälparen utgjuts över Guds folk.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. The Lord hath made bare his holy arm in the eyes of all the nations; and all the ends of the earth shall see the salvation of our God. Depart ye, depart ye, go ye out from thence, touch no unclean thing; go ye out of the midst of her; be ye clean, that bear the vessels of the Lord. Isaiah 52:7–11.

> Hur ljuvliga är inte på bergen stegen av den som bär fram glada budskap, som förkunnar frid, som bär fram glada budskap om det goda, som förkunnar frälsning, som säger till Sion: Din Gud regerar! Dina väktare skall upplyfta sin röst; tillsammans skall de sjunga, ty de skall se det med egna ögon, när Herren återupprättar Sion. Brist ut i jubel, sjung tillsammans, ni Jerusalems öde platser; ty Herren har tröstat sitt folk, han har återlöst Jerusalem. Herren har blottat sin heliga arm inför alla hednafolkens ögon; och alla jordens ändar skall se vår Guds frälsning. Drag bort, drag bort, gå ut därifrån, rör inte vid något orent; gå ut ur hennes mitt; var rena, ni som bär Herrens kärl. Jesaja 52:7–11.

Zion H6726 is the same as H6725 which means “the sense of conspicuousness; a monumental or guiding pillar: – sign, title, waymark.” Zion is a symbol of the ensign of the one hundred and forty-four thousand and in the passage they have already received the latter rain for they have already published and presented the good tidings of peace. Just as specific to that fact is that they see “eye to eye” which represents the disciples at Pentecost, for the ten days prior to Pentecost represents a period of unification. The Lord “hath,” (representing past tense) has already accomplished three things for those who bring good tidings. He hath “comforted his people,” “redeemed Jerusalem” and “made bare his holy arm in the eyes of all the nations.”

Sion H6726 är detsamma som H6725, vilket betyder ”känslan av framträdande; en monumental eller vägledande pelare: – tecken, titel, vägvisare.” Sion är en symbol för baneret för de ett hundra fyrtiofyra tusen, och i avsnittet har de redan mottagit det sena regnet, ty de har redan förkunnat och framlagt de goda tidningarna om frid. Lika betecknande för detta faktum är att de ser ”öga mot öga”, vilket representerar lärjungarna vid pingsten, ty de tio dagarna före pingsten representerar en period av enhet. Herren ”har” (vilket anger förfluten tid) redan fullbordat tre ting för dem som bär fram goda tidningar. Han har ”tröstat sitt folk”, ”återlöst Jerusalem” och ”blottat sin heliga arm inför alla hednafolkens ögon”.

He “comforted” His people at 9/11, marking the beginning of a testing process of Malachi chapter three that concludes at the Sunday law when He lifts up the ensign of the first fruit offerings as represented by making “bare his holy arm in the eyes of all the nations.” He comforts, redeems and lifts up the one hundred and forty-four thousand. At 9/11 He comforts and begins the purification process where He redeems His people and then lifts them up as an ensign, or as Malachi says “the offering of Judah and Jerusalem be pleasant” “as in days of old.”

Han ”tröstade” sitt folk vid 11 september och markerade därmed början på den prövningsprocess i Malaki kapitel tre som avslutas vid söndagslagen, när Han upphöjer baneret för förstlingsoffer såsom det framställs genom att ”blotta sin heliga arm inför alla hednafolkens ögon”. Han tröstar, återlöser och upphöjer de etthundrafyrtiofyra tusen. Vid 11 september tröstar Han och inleder reningsprocessen, där Han återlöser sitt folk och sedan upphöjer dem som ett baner, eller, som Malaki säger, så att ”Judas och Jerusalems offergåva skall behaga” ”såsom i forna dagar”.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:3, 4.

> Och han skall sitta såsom en smältare och renare av silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet. Då skall Juda och Jerusalems offer behaga Herren, såsom i forna dagar och såsom i gången tid. Malaki 3:3, 4.

We will bring our considerations of “how long” to a conclusion in the next article.

Vi kommer att avsluta våra överväganden om ”hur länge” i nästa artikel.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> ”Hans kastskovel är i hans hand, och han skall noggrant rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan.” Matteus 3:12. Detta var en av rensningens tider. Genom sanningens ord höll agnarna på att skiljas från vetet. Därför att de var alltför fåfänga och självrättfärdiga för att ta emot tillrättavisning, alltför världsälskande för att godta ett liv i ödmjukhet, vände sig många bort från Jesus. Många gör fortfarande detsamma. Själar prövas i dag såsom dessa lärjungar prövades i synagogan i Kapernaum. När sanningen tillämpas på hjärtat, ser de att deras liv inte överensstämmer med Guds vilja. De ser behovet av en fullständig förändring hos sig själva; men de är inte villiga att ta sig an det självförnekande arbetet. Därför blir de förbittrade när deras synder uppenbaras. De går bort förargade, såsom lärjungarna lämnade Jesus, mumlande: ”Detta är ett hårt tal; vem står ut med att höra det?” The Desire of Ages, 392.

Back to Articles