Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Nine

Daniels bok – nummer trettionio

Unveiling the Prophetic Tapestry: William Miller’s Dream and the Restoration of Foundational Truths in the Last Days

Avtäckandet av den profetiska väven: William Millers dröm och återupprättandet av grundläggande sanningar i de sista dagarna

Author

Jeff Pippenger

Published

January 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic application of William Miller’s dream in the last days, which is where all prophecies find their perfect fulfillment. Miller’s dream identifies the discovery, establishment, rejection, burying and restoration of the foundational truths of Adventism that were assembled through the ministry of Miller. Those foundational truths represented the truths that were unsealed in 1798. Those truths are represented by the vision of the Ulai River. Miller’s dream, as recorded in the book Early Writings, was his second dream, and the dream had been typified by Nebuchadnezzar’s second dream, just as Miller himself had been typified by Nebuchadnezzar.

Vi behandlar den profetiska tillämpningen av William Millers dröm i de sista dagarna, där alla profetior finner sin fullkomliga uppfyllelse. Millers dröm identifierar upptäckten, upprättandet, förkastandet, nedgrävandet och återställandet av adventismens grundläggande sanningar, vilka sammanställdes genom Millers tjänst. Dessa grundläggande sanningar motsvarade de sanningar som förseglades upp i 1798. Dessa sanningar representeras av synen vid floden Ulai. Millers dröm, sådan den återges i boken Early Writings, var hans andra dröm, och drömmen hade förebildats av Nebukadnessars andra dröm, liksom Miller själv hade förebildats av Nebukadnessar.

Previous articles have demonstrated how the conclusion of Nebuchadnezzar’s life of “seven times” living with the heart of a beast, ended symbolically in 1798. His kingdom was then restored, and for the first time, Nebuchadnezzar represented a fully converted man. In terms of the “time of the end,” in 1798, he represented the “wise.” We have also identified that as the first king of Babylon, Nebuchadnezzar’s judgment of “seven times,” typified the judgment of Belshazzar’s twenty-five hundred and twenty (mene, mene, tekel, upharsin), who was the last king of Babylon.

Tidigare artiklar har visat hur avslutningen av Nebukadnessars liv med ”sju tider”, då han levde med ett djurs hjärta, symboliskt upphörde år 1798. Hans rike blev då återupprättat, och för första gången representerade Nebukadnessar en fullt omvänd människa. I fråga om ”ändens tid” representerade han år 1798 de ”visa”. Vi har också fastställt att Nebukadnessars dom om ”sju tider”, såsom Babylons förste kung, förebildade domen över Belsassars tvåtusenfemhundratjugo (mene, mene, tekel, ufarsin), han som var Babylons siste kung.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, … to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> ”Till Babylons siste härskare hade, liksom i förebild till dess förste, den gudomlige Väktarens dom kommit: ’O konung, … till dig blir det sagt: Riket har vikit ifrån dig.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

Sister White identified Belshazzar in his hour of judgment as the “foolish king.” In the conclusion of Nebuchadnezzar’s hour of judgment, he represents the “wise king,” for he was benefitted by the judgment of “seven times,” and Belshazzar, though he knew the history, refused to be benefitted.

Syster White identifierade Belsassar i hans domsstund som den ”dåraktige kungen”. I avslutningen av Nebukadnessars domsstund representerar han den ”vise kungen”, ty han drog nytta av domen under ”sju tider”, medan Belsassar, trots att han kände till historien, vägrade att låta sig gagnas.

> “But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.” Bible Echo, April 25, 1898.

> ”Men Belsassars kärlek till nöjen och självförhärligande utplånade de lärdomar han aldrig borde ha glömt, och han begick synder liknande dem som förde Nebukadnessar till särskilt stränga domar. Han förspillde de tillfällen som nådigt hade getts honom och försummade att använda de möjligheter som stod inom hans räckhåll för att lära känna sanningen. ’Vad måste jag göra för att bli frälst?’ var en fråga som den store men dåraktige kungen likgiltigt gick förbi.” Bible Echo, 25 april 1898.

Nebuchadnezzar is a symbol of “the wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end.

Nebukadnessar är en symbol för ”de visa” år 1798, vilka förstår kunskapens tillväxt vid ändens tid.

> “The proud boast had scarcely left his lips, when a voice from Heaven told him that God’s appointed time of judgment had come. In a moment his reason was taken away, and he became as a beast. For seven years he was thus degraded. At the end of this time his reason was restored to him, and then looking up in humility to the great God of Heaven, he recognized the divine hand in this chastisement, and was again restored to his throne.

> Det stolta skrytet hade knappt lämnat hans läppar, förrän en röst från himlen sade honom att Guds bestämda tid för dom hade kommit. På ett ögonblick togs hans förstånd ifrån honom, och han blev såsom ett djur. I sju år var han sålunda förnedrad. Vid slutet av denna tid återställdes hans förstånd, och när han då i ödmjukhet såg upp till himlens store Gud, erkände han den gudomliga handen i denna tuktan och blev åter insatt på sin tron.

> “In a public proclamation, King Nebuchadnezzar acknowledged his guilt, and the great mercy of God in his restoration. This was the last act of his life as recorded in Sacred History.” Review and Herald, February 1, 1881.

> ”I ett offentligt tillkännagivande erkände kung Nebukadnessar sin skuld och Guds stora barmhärtighet i hans återupprättelse. Detta var den sista handlingen i hans liv sådan den är nedtecknad i den heliga historien.” Review and Herald, 1 februari 1881.

At the end of Nebuchadnezzar’s “seven times,” he made a public proclamation, which included a public confession. Miller, as Nebuchadnezzar, symbolizes the “wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end. They both had two dreams, and both of their respective second dreams symbolically identify the “seven times.” The “seven times” has been shown in previous articles to mark a transition point.

Vid slutet av Nebukadnessars ”sju tider” utfärdade han en offentlig proklamation, som även innefattade en offentlig bekännelse. Miller, såsom Nebukadnessar, symboliserar de ”visa” år 1798, vilka förstår kunskapens tillväxt vid ändens tid. Båda hade två drömmar, och bådas respektive andra dröm identifierar symboliskt de ”sju tiderna”. Det har i tidigare artiklar visats att de ”sju tiderna” markerar en övergångspunkt.

In 1798, Nebuchadnezzar marks a transition from his proud condition, to the condition of the wise. It included his public confession. 1798, was also the transition point between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. It also marked the arrival of the first angel, thus marking a new dispensation, for the warning of the coming judgment could not take place until the fifth kingdom of Bible prophecy had received its deadly wound.

År 1798 markerar Nebukadnessar en övergång från sitt högmodiga tillstånd till de visas tillstånd. Detta inbegrep hans offentliga bekännelse. År 1798 var också övergångspunkten mellan det femte och det sjätte riket i Bibelns profetia. Det markerade även den första ängelns ankomst och därmed början på en ny tidsålder, ty varningen om den kommande domen kunde inte ges förrän det femte riket i Bibelns profetia hade fått sitt dödliga sår.

> “The message itself sheds light as to the time when this movement is to take place. It is declared to be a part of the ‘everlasting gospel;’ and it announces the opening of the judgment. The message of salvation has been preached in all ages; but this message is a part of the gospel which could be proclaimed only in the last days, for only then would it be true that the hour of judgment had come. The prophecies present a succession of events leading down to the opening of the judgment. This is especially true of the book of Daniel. But that part of his prophecy which related to the last days, Daniel was bidden to close up and seal ‘to the time of the end.’ Not till we reach this time could a message concerning the judgment be proclaimed, based on the fulfillment of these prophecies. But at the time of the end, says the prophet, ‘many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.’ Daniel 12:4.

> ”Budskapet självt kastar ljus över den tid då denna rörelse skall äga rum. Det förklaras vara en del av det ”eviga evangeliet”, och det förkunnar att domen har inletts. Frälsningens budskap har predikats i alla tidsåldrar; men detta budskap är en del av evangeliet som kunde förkunnas endast i de sista dagarna, ty först då skulle det vara sant att domens stund hade kommit. Profetiorna framställer en följd av händelser som leder fram till domens början. Detta gäller särskilt Daniels bok. Men den del av hans profetia som avsåg de sista dagarna befalldes Daniel att tillsluta och försegla ”till ändens tid”. Inte förrän vi når denna tid kunde ett budskap om domen förkunnas, grundat på uppfyllelsen av dessa profetior. Men vid ändens tid, säger profeten, ”många skola fara hit och dit, och kunskapen skall varda stor.” Daniel 12:4.

> “The apostle Paul warned the church not to look for the coming of Christ in his day. ‘That day shall not come,’ he says, ‘except there come a falling away first, and that man of sin be revealed.’ 2 Thessalonians 2:3. Not till after the great apostasy, and the long period of the reign of the ‘man of sin,’ can we look for the advent of our Lord. The ‘man of sin,’ which is also styled ‘the mystery of iniquity,’ ‘the son of perdition,’ and ‘that wicked,’ represents the papacy, which, as foretold in prophecy, was to maintain its supremacy for 1260 years. This period ended in 1798. The coming of Christ could not take place before that time. Paul covers with his caution the whole of the Christian dispensation down to the year 1798. It is this side of that time that the message of Christ’s second coming is to be proclaimed.

> ”Aposteln Paulus varnade församlingen för att i hans tid vänta Kristi ankomst. ”Den dagen kommer inte”, säger han, ”om inte avfallet först kommer och syndens människa uppenbaras.” 2 Thessalonikerbrevet 2:3. Först efter det stora avfallet och den långa perioden av ”syndens människas” välde kan vi vänta vår Herres återkomst. ”Syndens människa”, som också benämns ”laglöshetens hemlighet”, ”fördärvets son” och ”den laglöse”, representerar påvedömet, vilket, såsom förutsagt i profetian, skulle upprätthålla sin överhöghet i 1260 år. Denna period slutade år 1798. Kristi ankomst kunde inte äga rum före den tiden. Paulus låter sin varning omfatta hela den kristna tidsåldern fram till år 1798. Det är på denna sida om den tiden som budskapet om Kristi andra ankomst skall förkunnas.

> “No such message has ever been given in past ages. Paul, as we have seen, did not preach it; he pointed his brethren into the then far-distant future for the coming of the Lord. The Reformers did not proclaim it. Martin Luther placed the judgment about three hundred years in the future from his day. But since 1798 the book of Daniel has been unsealed, knowledge of the prophecies has increased, and many have proclaimed the solemn message of the judgment near.” The Great Controversy, 356.

> ”Inget sådant budskap har någonsin givits i gångna tidsåldrar. Paulus, såsom vi har sett, predikade det inte; han hänvisade sina bröder till den då ännu avlägsna framtiden för Herrens ankomst. Reformatorerna förkunnade det inte. Martin Luther förlade domen omkring tre hundra år fram i tiden från sin egen dag. Men sedan 1798 har Daniels bok blivit öppnad, kunskapen om profetiorna har tilltagit, och många har förkunnat det högtidliga budskapet om den nära förestående domen.” The Great Controversy, 356.

In 1798, a new dispensation of the work of salvation arrived, and that new dispensation gave a warning of another dispensation that would begin in 1844. At that change of dispensation, a door would be closed, and a door opened.

År 1798 inträdde en ny hushållning i frälsningens verk, och denna nya hushållning gav en varning om en annan hushållning som skulle börja år 1844. Vid detta hushållningsskifte skulle en dörr stängas och en dörr öppnas.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7, 8.

> Och skriv till ängeln för församlingen i Filadelfia: Så säger han som är helig, han som är sann, han som har Davids nyckel, han som öppnar så att ingen kan stänga, och stänger så att ingen kan öppna: Jag känner dina gärningar. Se, jag har satt för dig en öppen dörr, och ingen kan stänga den. Ty du har liten kraft och har hållit fast vid mitt ord och har inte förnekat mitt namn. Uppenbarelseboken 3:7, 8.

The opening of a door marks a new dispensation. There was a dispensational change of kingdoms and of message in 1798, at the end of the first indignation, that was accomplished from 723 BC through to 1798. There was also a dispensational change in 1844, at the end of the last indignation, that was accomplished from 677 BC through to 1844. In 1798, the dispensation of the first angel’s message, which warned of the approaching judgment, had arrived. Both Nebuchadnezzar and Miller are represented as the “wise,” at the “time of the end,” when “the door” was opened to the internal dispensation of the first angel’s message and to the external dispensation change from the sea beast unto the earth beast. The dispensation of the message of the first angel was fulfilled when the door into the Most Holy Place was opened on October 22, 1844, and the dispensation of the third angel, and the investigative judgment arrived.

Öppnandet av en dörr markerar en ny tidsutdelning. Det skedde en tidsutdelningsmässig förändring av riken och av budskap år 1798, vid slutet av den första vredesdomen, som fullbordades från 723 f.Kr. fram till 1798. Det skedde också en tidsutdelningsmässig förändring år 1844, vid slutet av den sista vredesdomen, som fullbordades från 677 f.Kr. fram till 1844. År 1798 hade den första ängelns budskaps tidsutdelning, som varnade för den annalkande domen, kommit. Både Nebukadnessar och Miller framställs som de ”visa” vid ”ändens tid”, när ”dörren” öppnades till den första ängelns budskaps inre tidsutdelning och till den yttre tidsutdelningsmässiga förändringen från vilddjuret från havet till vilddjuret från jorden. Tidsutdelningen för den första ängelns budskap fullbordades när dörren in till det allra heligaste öppnades den 22 oktober 1844, och den tredje ängelns tidsutdelning, samt den undersökande domen, inträdde.

Miller’s second dream begins when a door was opened in 1798, and it ends when a door was opened in the transitional period of the “two witnesses” who are brought back to life in order to proclaim the message of the Midnight Cry. Prophetically both Nebuchadnezzar and Miller represented the transition from the kingdom of the sea beast unto the kingdom of the earth beast in 1798. They both represent the announcement of the approach and the arrival of the investigative judgment in 1844. 1798, and 1844, represent the conclusion of the first and last “indignations” of God against His people that was accomplished over the period of “seven times,” as set forth in Leviticus twenty-six. The forty-six years from 1798, unto 1844, represent the erection of the spiritual temple which the messenger of the covenant suddenly came to on October 22, 1844, as Christ transitioned from the Holy Place unto the Most Holy Place.

Millers andra dröm börjar när en dörr öppnades år 1798, och den slutar när en dörr öppnades under övergångsperioden för de ”två vittnena”, vilka återförs till livet för att förkunna Midnattsropets budskap. Profetiskt representerade både Nebukadnessar och Miller övergången från havsodjurets rike till jordodjurets rike år 1798. De representerar båda tillkännagivandet av den undersökande domens annalkande och dess ankomst år 1844. Åren 1798 och 1844 representerar avslutningen på den första och den sista av Guds ”förbittringar” mot sitt folk, vilket fullbordades under perioden av ”sju tider”, såsom det framställs i Tredje Moseboken tjugosex. De fyrtiosex åren från 1798 till 1844 representerar uppförandet av det andliga templet, till vilket förbundets budbärare plötsligt kom den 22 oktober 1844, när Kristus övergick från det heliga till det allra heligaste.

1798, and 1844, identify transitions (more than one), that are marked by the “seven times.” The transition of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism in 1856, was also marked by an increase of knowledge of the “seven times,” that was thereafter rejected in 1863. In 1798, there had been an increase of knowledge from the book of Daniel, which included the same “seven times,” of Leviticus twenty-six, that was to be rejected at the end of Millerite Philadelphian Adventism.

1798 och 1844 identifierar övergångar (mer än en), vilka utmärks av de ”sju tiderna”. Övergången från milleritisk filadelfisk adventism till milleritisk laodiceisk adventism år 1856 utmärktes också av en ökning i kunskapen om de ”sju tiderna”, vilken därefter förkastades år 1863. År 1798 hade det skett en ökning av kunskapen från Daniels bok, vilken inbegrep samma ”sju tider” i Tredje Moseboken tjugosex, som skulle komma att förkastas vid slutet av den milleritiska filadelfiska adventismen.

The transition of the movement of the first angel from Philadelphia unto Laodicea was represented by the seven years from 1856 to 1863. The Laodicean message arrived in 1856, and for seven years, the new light of the “seven times” that had been unsealed produced a three-step testing process that was failed by Adventism in 1863. Seven years were given for the light of the “seven times,” to either be received or rejected. The transition of the movement of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism, typifies the reversal of the sequence at the end, the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

Övergången av den första ängelns rörelse från Filadelfia till Laodicea representerades av de sju åren från 1856 till 1863. Det laodiceiska budskapet anlände 1856, och under sju år frambringade det nya ljuset om ”de sju tiderna”, som hade blivit upplåst, en tredelad prövningsprocess, vilken adventismen misslyckades med år 1863. Sju år gavs åt ljuset om ”de sju tiderna”, för att antingen tas emot eller förkastas. Övergången av den milleritiska filadelfiska adventrörelsen till den milleritiska laodiceiska adventrörelsen utgör en förebild för omkastningen av ordningsföljden vid slutet, övergången av den tredje ängelns laodiceiska rörelse till den tredje ängelns filadelfiska rörelse.

The sixty-five-year prophecy of Isaiah, marks the beginning of the first and the last indignation of God against the northern and then the southern kingdoms of Israel.

Jesajas sextiofemårsprofetia markerar början på Guds första och sista förbittring mot Israels norra och därefter södra riken.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> Ty Syriens huvud är Damaskus, och Damaskus huvud är Resin; och inom sextiofem år skall Efraim krossas, så att det inte mer är ett folk. Jesaja 7:8.

Isaiah’s prophecy of sixty-five years was given in 742 BC, and within sixty-five years the northern kingdom would be gone. Nineteen years after 742 BC, in 723 BC, the northern kingdom was carried into slavery by Assyria. At the conclusion of the sixty-five years the southern kingdom’s indignation began in 677 BC, when Manasseh was taken captive by the Babylonians. The sixty-five years therefore represent a nineteen-year period to the first captivity of the northern kingdom, then another forty-six years until the captivity of Manasseh.

Jesajas profetia om sextiofem år gavs år 742 f.Kr., och inom sextiofem år skulle det norra riket vara borta. Nitton år efter 742 f.Kr., år 723 f.Kr., fördes det norra riket bort i fångenskap av Assyrien. Vid slutet av de sextiofem åren började det södra rikets förtrytelse år 677 f.Kr., då Manasse togs till fånga av babylonierna. De sextiofem åren utgör därför en nittonårsperiod fram till det norra rikets första fångenskap, och därefter ytterligare fyrtiosex år fram till Manasses fångenskap.

Those prophecies reached their respective fulfillments in 1798, 1844 and 1863. In 1798, an internal transition of the message of salvation occurred with the arrival of the first angel, and an external transition of the kingdoms of Bible prophecy also occurred. In 1844, an internal transition of the message of salvation occurred as the door was closed to the Holy Place and the investigative judgment began with the arrival of the third angel. In 1863, an external change occurred as both horns of the earth beast divided into two classes.

Dessa profetior nådde sina respektive uppfyllelser år 1798, 1844 och 1863. År 1798 inträffade en inre övergång i frälsningens budskap genom den förste ängelns ankomst, och även en yttre övergång i Bibelprofetians riken ägde rum. År 1844 inträffade en inre övergång i frälsningens budskap när dörren stängdes till det Heliga och den undersökande domen började genom den tredje ängelns ankomst. År 1863 inträffade en yttre förändring då båda hornen på vilddjuret från jorden delades i två klasser.

The Republican horn divided into the two political parties that would dominate the history of the earth beast from then onward. The Protestant horn divided into two apostate manifestations, one party claiming to be Protestant that claimed to keep the seventh-day Sabbath, and another class that claimed to be Protestant, but upheld the day of the sun as their chosen day of worship.

Det republikanska hornet delade sig i de två politiska partier som därefter skulle komma att dominera jorddjurets historia. Det protestantiska hornet delade sig i två avfälliga manifestationer: den ena parten gjorde anspråk på att vara protestantisk och påstod sig hålla sjundedagssabbaten, och en annan grupp gjorde anspråk på att vara protestantisk men upprätthöll solens dag som sin utvalda gudstjänstdag.

In that history, the Protestant horn that had come out of the Dark Ages, was tested from August 11, 1840 until October 22, 1844, and failed the testing process and transitioned from the Sunday-keeping Protestant people to the Sunday-keeping apostate Protestant people.

I den historien prövades det protestantiska horn som hade kommit ut ur den mörka medeltiden från den 11 augusti 1840 till den 22 oktober 1844, och det bestod inte prövningen utan övergick från det söndagshållande protestantiska folket till det söndagshållande avfälliga protestantiska folket.

In the history of the true Protestant horn that was established and identified in 1844, a testing process occurred from 1856 through to 1863. Then the true Sabbath-keeping Protestant horn transitioned both from Philadelphia unto Laodicea, and also from the true Sabbath-keeping Protestant people unto the Sabbath-keeping apostate Protestant horn. The “seven times,” is associated with 1798, 1844, 1856 and 1863. The “seven times,” is a symbol associated with a transition point and this truth is established upon several witnesses.

I det sanna protestantiska hornets historia, vilket upprättades och identifierades år 1844, ägde en prövningsprocess rum från 1856 till och med 1863. Därefter övergick det sanna sabbatshållande protestantiska hornet både från Filadelfia till Laodicea och även från det sanna sabbatshållande protestantiska folket till det sabbatshållande avfälliga protestantiska hornet. De ”sju tiderna” är förknippade med 1798, 1844, 1856 och 1863. De ”sju tiderna” är en symbol förbunden med en övergångspunkt, och denna sanning är grundad på flera vittnen.

In 1798, there was an increase of knowledge on the “seven times,” because the very first time-prophecy Miller discovered was that very truth. By 1863, that truth had been rejected, thus identifying the conclusion of the ending period of the sixty-five years of the prophecy set forth in Isaiah chapter seven.

År 1798 skedde en ökning av kunskap om de ”sju tiderna”, eftersom den allra första tidsprofetia som Miller upptäckte var just denna sanning. År 1863 hade denna sanning förkastats, vilket därmed identifierar avslutningen på den slutliga perioden av de sextiofem åren i den profetia som framläggs i Jesaja kapitel sju.

The complete twenty-five hundred and twenty year prophecy has a sixty-five year span at both the beginning and the ending in a reverse-image, mirror-like fashion. In the beginning of the ending sixty-five years (1798) typified by the beginning of the beginning sixty-five years in 742 BC when the prophecy was given, there was an increase of knowledge upon the “seven times,” which the “wise” Millerites understood and proclaimed. At the ending of the ending sixty-five years in 1863, there was another increase of knowledge on the same truth which was ultimately rejected by the recently crowned “priests” of the true Protestant horn.

Den fullständiga profetian om tvåtusen femhundratjugo år har ett tidsomfång om sextiofem år både i början och i slutet, på ett omvänt, spegelliknande sätt. I början av slutets sextiofem år (1798), som förebildades av början av begynnelsens sextiofem år år 742 f.Kr., då profetian gavs, skedde en ökning av kunskapen om de ”sju tiderna”, vilken de ”visa” milleriterna förstod och förkunnade. Vid slutet av slutets sextiofem år, år 1863, skedde ännu en ökning av kunskapen om samma sanning, vilken till slut förkastades av de nyligen krönta ”prästerna” i det sanna protestantiska hornet.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går under av brist på kunskap. Eftersom du har förkastat kunskap, skall också jag förkasta dig, så att du inte längre får vara min präst. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Hosea 4:6.

The increase of knowledge when the book of Daniel is unsealed is associated with the “seven times,” so it not only is a symbol of a transition point, but also of the unsealing of the prophetic message.

Kunskapens tillväxt när Daniels bok öppnas är förknippad med de ”sju tiderna”, så den är inte bara en symbol för en övergångspunkt, utan också för den profetiska budskapets öppnande.

Another transition began on July 18, 2020, with the first disappointment, which began the “tarrying time” and marked the beginning of Revelation chapter eleven’s three-and-a-half-days of the two witnesses laying dead in the street of the great city of Sodom and Egypt.

En annan övergång började den 18 juli 2020 med den första besvikelsen, vilken inledde ”dröjsmålstiden” och markerade början på de tre och en halv dagarna i Uppenbarelsebokens elfte kapitel, då de två vittnena låg döda på gatan i den stora staden Sodom och Egypten.

July 18, 2020, marks the beginning of three-and-a-half symbolic days (a “seven times”), that had been illustrated by the history of 1856 through to 1863. Both periods are symbols of the “seven times.” Both periods mark a change of dispensation (a transition). Both periods represent an increase of knowledge associated with the “seven times.”

Den 18 juli 2020 markerar början på tre och en halv symboliska dagar (”sju tider”), vilka hade illustrerats genom historien från 1856 till och med 1863. Båda perioderna är symboler för de ”sju tiderna”. Båda perioderna markerar en förändring av hushållning (en övergång). Båda perioderna representerar en ökning av kunskap förknippad med de ”sju tiderna”.

It was in the period of transition from the kingdom of Babylon unto the kingdom of Medo-Persia that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer, thus identifying the Leviticus twenty-six prayer as a waymark of the transition of the last days. In Miller’s dream, at the end of seven expressions of the word “scattering,” Miller both weeps and prays. The weeping marks the point when the Lion of the tribe of Judah (the dirt brush man), unseals a message that has been sealed.

Det var under övergångsperioden från Babylons rike till Medo-Persiens rike som Daniel bad bönen i 3 Mosebok tjugosex och identifierade därmed bönen i 3 Mosebok tjugosex som ett vägmärke för de sista dagarnas övergång. I Millers dröm, vid slutet av sju förekomster av ordet ”skingring”, både gråter och ber Miller. Gråten markerar den punkt då Lejonet av Juda stam (mannen med smutsborsten) öppnar ett budskap som har varit förseglat.

Miller’s prayer marks the Leviticus twenty-six prayer of Daniel, that is associated with “seven times,” and occurs when the door and windows were opened in Miller’s dream. But the prayer of Daniel, in chapter nine, also aligns with the prayer of Daniel in chapter two. It also aligns with Nebuchadnezzar’s prayer of confession at the conclusion of his “seven times.”

Millers bön utmärker den bön i Tredje Moseboken tjugosex som Daniels bön är förknippad med, det vill säga den som har samband med ”sju tider”, och som äger rum när dörren och fönstren öppnades i Millers dröm. Men Daniels bön i kapitel nio sammanfaller också med Daniels bön i kapitel två. Den sammanfaller också med Nebukadnessars bekännelsebön vid avslutningen av hans ”sju tider”.

Miller’s prayer was therefore represented by the Leviticus twenty-six prayer, which was a public prayer of confession and a prayer of request for the unsealing of the last prophetic secret, because all prophecy illustrates the last days. Therefore the secret of Daniel chapter two represents the last secret to be unsealed. Miller’s prayer, in his dream, was a prayer of anxiety and righteous indignation concerning the abominations that had happened to the jewels in his room. His anxiety was illustrated by those who sigh and cry in Ezekiel chapter nine, during the sealing time of the one-hundred and forty-four thousand.

Millers bön representerades därför av bönen i Tredje Moseboken tjugosex, vilken var en offentlig bekännelsebön och en bön om att den sista profetiska hemligheten skulle förseglingsbrytas, eftersom all profetia skildrar de sista dagarna. Därför representerar hemligheten i Daniels andra kapitel den sista hemlighet som skall förseglingsbrytas. Millers bön var, i hans dröm, en bön präglad av ångest och rättfärdig harm över de styggelser som hade drabbat juvelerna i hans rum. Hans ångest åskådliggjordes av dem som suckar och ropar i Hesekiel kapitel nio under de etthundrafyrtiofyratusens beseglingstid.

Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines, and which ultimately reached a point where the casket (the Bible itself) was destroyed. The destruction of Miller’s casket took place in the third generation of Adventism when there was a purposeful movement to set aside the King James Bible for the modern corrupted Catholic-based versions of the Bible.

Miller såg hur sanningarna gradvis begravdes av förfalskade läror och hur detta slutligen nådde en punkt då kistan (Bibeln själv) förstördes. Förstörelsen av Millers kista ägde rum i adventismens tredje generation, när en avsiktlig rörelse tog form för att åsidosätta King James-bibeln till förmån för de moderna fördärvade katolskbaserade bibelversionerna.

Miller wept, then prayed, and immediately a door opened, and the people all left. Then the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah) entered, opened the windows and began to clean. Then Miller expressed his concern for the scattered jewels, and the dirt brush man promised that he would take care of the jewels. In the bustle of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, and when he opened his eyes, the rubbish was gone. The jewels were scattered around the room, and the dirt brush man then placed the larger casket on the table, gathered the jewels and cast them into the casket and said, “come and see.”

Miller grät, bad sedan, och omedelbart öppnades en dörr, och folket gick allesammans ut. Därefter trädde mannen med smutsborsten (Lejonet av Juda stam) in, öppnade fönstren och började rengöra. Sedan gav Miller uttryck åt sin oro för de kringströdda juvelerna, och mannen med smutsborsten lovade att han skulle ta hand om juvelerna. Under vimlet i mannens med smutsborste rengöringsarbete slöt Miller sina ögon för ett ögonblick, och när han öppnade dem var skräpet borta. Juvelerna låg utspridda runtom i rummet, och mannen med smutsborsten ställde då det större skrinet på bordet, samlade ihop juvelerna och kastade dem i skrinet och sade: ”kom och se.”

The expression, “come and see,” is a symbol that a truth has just been unsealed. The truth that is unsealed for Miller is the final truth, for the next thing to happen is the awakening of Miller at the “shout,” representing the loud cry. Miller was the last to receive the message of the Midnight Cry in the history of the Millerites, and just before the shout that awakens him in the dream, he closed his eyes for a moment. The only passage in the Bible that references “a moment” and “eyes” is identifying the first resurrection.

Uttrycket ”kom och se” är en symbol för att en sanning just har blivit avförseglad. Den sanning som avförseglas för Miller är den sista sanningen, ty det nästa som skall ske är Millers uppvaknande vid ”ropet”, vilket representerar det höga ropet. Miller var den siste att ta emot Midnattsropets budskap i milleritrörelsens historia, och strax före det rop som väcker honom i drömmen slöt han sina ögon för ett ögonblick. Det enda stället i Bibeln som hänvisar till ”ett ögonblick” och ”ögon” identifierar den första uppståndelsen.

> Behold, I show you a mystery; We shall not all sleep, but we shall all be changed, In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed. For this corruptible must put on incorruption, and this mortal must put on immortality. 1 Corinthians 15:51–53.

> Se, jag kungör för er en hemlighet: Vi skall inte alla insomna, men vi skall alla förvandlas, i ett nu, på ett ögonblick, vid den sista basunen. Ty basunen skall ljuda, och de döda skall uppväckas oförgängliga, och vi skall förvandlas. Ty detta förgängliga måste ikläda sig oförgänglighet, och detta dödliga måste ikläda sig odödlighet. 1 Korinthierbrevet 15:51–53.

In the history of the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel, as represented in Revelation chapter eleven, Miller represents the very last of the wise virgins to receive the message of the Midnight Cry. The first to receive it were the most spiritual.

I historien om övergången från den laodiceiska rörelsen hos den tredje ängeln till den filadelfiska rörelsen hos den tredje ängeln, sådan den framställs i Uppenbarelseboken kapitel elva, representerar Miller den allra siste av de visa jungfrurna att ta emot Midnattsropets budskap. De första att ta emot det var de mest andliga.

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’” Early Writings, 238.

> ”Detta var midnattsropet, vilket skulle ge kraft åt den andre ängelns budskap. Änglar sändes från himlen för att väcka de modfällda heliga och bereda dem för det stora verk som låg framför dem. De mest begåvade männen var inte de första att ta emot detta budskap. Änglar sändes till de ödmjuka, hängivna, och drev dem att höja ropet: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom!’ De som hade anförtrotts detta rop skyndade sig och förkunnade budskapet i den helige Andes kraft och väckte sina modfällda bröder. Detta verk vilade inte på människors visdom och lärdom, utan på Guds kraft, och hans heliga, som hörde ropet, kunde inte stå emot det. De mest andliga tog emot detta budskap först, och de som tidigare hade lett i verket var de sista att ta emot det och hjälpa till att förstärka ropet: ’Se, brudgummen kommer; gå ut för att möta honom!’” Early Writings, 238.

At the end of the three and a half symbolic days of Revelation chapter eleven, the first of two messages, represented in Ezekiel chapter thirty-seven, is proclaimed. The first message brings the dead and scattered bones together, but they are still dead. The message was presented by the voice that cried “in the wilderness”, thus identifying that Ezekiel’s message begins before the three-and-a-half symbolic days concluded. Those three-and-a-half days represent a “wilderness”, and it is from the “wilderness” that the message is proclaimed. The “wilderness” is also a symbol of the “seven times,” which marks a transition and an unsealing that introduces a testing process.

Vid slutet av de tre och ett halvt symboliska dagarna i Uppenbarelsebokens elfte kapitel förkunnas det första av två budskap, framställt i Hesekiels trettiosjunde kapitel. Det första budskapet för samman de döda och kringspridda benen, men de är fortfarande döda. Budskapet framfördes genom rösten som ropade ”i öknen”, och därigenom identifieras att Hesekiels budskap börjar innan de tre och ett halvt symboliska dagarna hade avslutats. Dessa tre och ett halvt dagar representerar en ”öken”, och det är från ”öknen” som budskapet förkunnas. ”Öknen” är också en symbol för de ”sju tiderna”, vilket markerar en övergång och en avförsegling som inleder en prövningsprocess.

There is a progressive development of the message, and a progressive reception as illustrated with the Midnight Cry of the Millerite history. The most spiritual were the first to receive the message of the voice crying in the wilderness, and the historians of Adventism point to a letter written by William Miller just days before October 22, 1844, where Miller testifies that he finally understood and accepted Samuel Snow’s message of the Midnight Cry.

Det finns en fortskridande utveckling av budskapet och ett fortskridande mottagande, vilket illustreras av midnattsropet i milleriternas historia. De mest andliga var de första att ta emot budskapet från rösten som ropar i öknen, och adventismens historieskrivare hänvisar till ett brev skrivet av William Miller bara några dagar före den 22 oktober 1844, där Miller vittnar om att han slutligen förstod och tog emot Samuel Snows budskap om midnattsropet.

> “Dear Brother Himes: I see a glory in the seventh month which I never saw before. Although the Lord had shown me the typical bearing of the seventh month, one year and a half ago, yet I did not realize the force of the types. Now, blessed be the name of the Lord, I see a beauty, a harmony, and an agreement in the Scriptures, for which I have long prayed, but did not see until today. Thank the Lord, O my soul. Let Brother Snow, Brother Storrs, and others, be blessed for their instrumentality in opening my eyes. I am almost home. Glory! Glory! Glory! Glory!” William Miller, Signs of the Times, October 16, 1844.

> ”Käre broder Himes: Jag ser en härlighet i den sjunde månaden som jag aldrig tidigare har sett. Fastän Herren för ett och ett halvt år sedan hade visat mig den förebildliga innebörden av den sjunde månaden, förstod jag ändå inte förebildernas kraft. Nu, välsignat vare Herrens namn, ser jag en skönhet, en harmoni och en samstämmighet i Skrifterna, om vilken jag länge har bett, men som jag inte såg förrän i dag. Tacka Herren, o min själ. Må broder Snow, broder Storrs och andra bli välsignade för att de varit redskap till att öppna mina ögon. Jag är nästan hemma. Härlighet! Härlighet! Härlighet! Härlighet!” William Miller, Signs of the Times, 16 oktober 1844.

In the repetition of the history of the Midnight Cry, as represented in Miller’s dream, Miller closed his eyes for a moment. Thus “in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised.” In Miller’s dream he represents the last to receive the message of the Midnight Cry, as he did in his own history. He represents those that finally accept the message just before the dirt brush man gathers up the scattered jewels and casts them into the larger casket. In Revelation chapter eleven, the last to accept the second message of Ezekiel, which is the message of the four winds of Islam, that is also the sealing message, do so just before the last of seven trumpets sound, which is the “third Woe” trumpet. “In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed.” (1 Corinthians 15:52)

I upprepningen av Midnattsropets historia, såsom den framställs i Millers dröm, slöt Miller sina ögon för ett ögonblick. Således: ”I ett nu, i ett ögonblick, vid den sista basunen; ty basunen skall ljuda, och de döda skall uppstå.” I Millers dröm framställer han dem som sist tar emot Midnattsropets budskap, såsom han gjorde i sin egen historia. Han framställer dem som slutligen tar emot budskapet strax innan mannen med smutsborsten samlar upp de utspridda juvelerna och kastar dem i det större skrinet. I Uppenbarelseboken kapitel elva gör de som sist tar emot Hesekiels andra budskap, vilket är budskapet om Islams fyra vindar, och som också är beseglingsbudskapet, detta strax innan den sista av de sju basunerna ljuder, vilken är den ”tredje ve”-basunen. ”I ett nu, i ett ögonblick, vid den sista basunen; ty basunen skall ljuda, och de döda skall uppstå oförgängliga, och vi skall förvandlas.” (1 Korinthierbrevet 15:52)

The passage is identifying the first resurrection that occurs at the second coming, but there is also a resurrection of the dead dry bones (the two witnesses) that occurs in the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven. In the “hour” of that earthquake, the last trumpet of the seven trumpets sounds, and the dead witnesses that were in the street are brought back to life, not as Laodiceans, but as Philadelphians, for at the trumpet of the third Woe, the two witnesses have been sealed and are changed to incorruptible, for they will never again sin. Miller represents the last to receive the message which brings the two witnesses to life, which is the message of the four winds of Islam, and is the sealing message.

Avsnittet identifierar den första uppståndelsen som äger rum vid den andra tillkommelsen, men det finns också en uppståndelse av de döda, torra benen (de två vittnena) som äger rum i stunden för den stora jordbävningen i Uppenbarelsebokens elfte kapitel. I den jordbävningens ”stund” ljuder den sista basunen av de sju basunerna, och de döda vittnen som låg på gatan förs åter till liv, inte som laodicéer, utan som filadelfier, ty vid den tredje ve-basunen har de två vittnena blivit beseglade och förvandlas till oförgänglighet, eftersom de aldrig mer skall synda. Miller representerar den siste att ta emot det budskap som för de två vittnena till liv, vilket är budskapet om islams fyra vindar, och det är beseglingens budskap.

The sound of that trumpet raises the last of the dead dry bones that had been scattered in the street of Sodom and Egypt. Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines. Eventually Miller wept, marking the time when the unsealing was to begin, for the unsealing is a progressive work. That unsealing began in the ending period of the three-and-a-half days.

Ljudet av den trumpeten reser de sista av de döda, torra benen som hade varit kringspridda på Sodoms och Egyptens gata. Miller såg hur sanningarna gradvis begravdes av förfalskade läror. Till sist grät Miller och utmärkte den tid då avseglingen skulle börja, ty avseglingen är ett fortskridande verk. Den avseglingen började under avslutningsperioden av de tre och en halv dagarna.

After Miller wept, the One who had the power to unseal the sealed book entered into the narrative. In Miller’s dream that was the Dirt Brush Man. Miller then prayed, and immediately a door opened, marking the point where the Laodicean movement of the third angel was going to transition unto the Philadelphia movement of the third angel. His prayer was the Leviticus twenty-six prayer, it was the prayer for understanding of the final prophetic secret and a public confession of the rebellion that brought the three-and-a-half days upon the two witnesses, it was the prayer of those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

Efter att Miller hade gråtit trädde den som hade makt att bryta det förseglade sigillet på den förseglade boken in i berättelsen. I Millers dröm var det Smutsborstemannen. Miller bad sedan, och omedelbart öppnades en dörr, vilket markerade den punkt där den tredje ängelns laodiceiska rörelse skulle övergå till den tredje ängelns filadelfiska rörelse. Hans bön var Tredje Mosebokens tjugosjätte kapitels bön; det var bönen om förståelse av den sista profetiska hemligheten och en offentlig bekännelse av det uppror som förde de tre och en halv dagarna över de två vittnena; det var bönen hos dem som beseglas i Hesekiel, kapitel nio.

Following the prayer, Christ (the dirt brush man) entered and began to clean up the room. At the end of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, identifying the end of the period that the dead dry bones were to be resurrected. The dirt brush man then gathered the scattered jewels in Miller’s room, and placed them in a new, larger casket, upon a table in the center of Miller’s room, as the two witnesses are lifted up as the ensign. As the ensign, they then call unto God’s other flock that is still in Babylon to “come and see” the message that the Lion of the tribe of Judah has just cast into the new, larger casket.

Efter bönen trädde Kristus (mannen med smutsborsten) in och började städa upp rummet. När mannen med smutsborsten hade avslutat sitt rengöringsverk, slöt Miller ögonen ett ögonblick, vilket markerade slutet på den period då de döda, torra benen skulle uppväckas. Mannen med smutsborsten samlade därefter de utspridda juvelerna i Millers rum och lade dem i en ny, större kista på ett bord i mitten av Millers rum, när de två vittnena lyfts upp såsom baneret. Såsom baner kallar de sedan till Guds andra hjord, som ännu är i Babylon, att ”komma och se” det budskap som Lejonet av Juda stam just har kastat ned i den nya, större kistan.

We will begin to consider the vision of the Ulai River as the symbol of the truths from the book of Daniel that was unsealed in 1798 in the next article. We have placed a few points of reference in place in advance of that consideration. The first is that the message of the Millerites was perfect (at its stage of growth), but incomplete. It was placed in the framework of two, not three desolating powers. The second is that when Miller’s dream identifies the ultimate restoration of the foundational truths, the foundational truths then are “ten times brighter” than their original glory. A third point is that the movement of the first angel (the Millerite movement), is repeated in the movement of the third angel, but with a few important caveats. The Millerites as a symbol were Philadelphians, they were a converted Nebuchadnezzar, but who ultimately and unfortunately, “rebuilt Jericho” in 1863.

I nästa artikel kommer vi att börja betrakta synen om floden Ulai som symbolen för de sanningar ur Daniels bok som förseglades upp i 1798. Vi har i förväg fastställt några få hållpunkter inför detta övervägande. Den första är att milleritrörelsens budskap var fullkomligt (på sitt utvecklingsstadium), men ofullständigt. Det var inplacerat i en ram av två, inte tre, förödande makter. Den andra är att när Millers dröm identifierar det slutliga återställandet av de grundläggande sanningarna, är de grundläggande sanningarna då ”tio gånger klarare” än sin ursprungliga härlighet. En tredje punkt är att den första ängelns rörelse (milleritrörelsen) upprepas i den tredje ängelns rörelse, men med några viktiga förbehåll. Milleriterna var som symbol filadelfier; de var en omvänd Nebukadnessar, men som slutligen och olyckligtvis ”återuppbyggde Jeriko” år 1863.

The movement of the third angel began as Laodiceans, in need of conversion, but they would ultimately participate in the final destruction of Jericho (the Jericho of the last days).

Den tredje ängelns rörelse började som laodicéer, i behov av omvändelse, men de skulle till sist delta i den slutliga förstörelsen av Jeriko (den yttersta tidens Jeriko).

> “The Saviour had not come to set aside what patriarchs and prophets had spoken; for He Himself had spoken through these representative men. All the truths of God’s word came from Him. But these priceless gems had been placed in false settings. Their precious light had been made to minister to error. God desired them to be removed from their settings of error and replaced in the framework of truth. This work only a divine hand could accomplish. By its connection with error, the truth had been serving the cause of the enemy of God and man. Christ had come to place it where it would glorify God, and work the salvation of humanity.” The Desire of Ages, 287.

> ”Frälsaren hade inte kommit för att åsidosätta det som patriarker och profeter hade talat; ty Han själv hade talat genom dessa representativa män. Alla sanningar i Guds ord kom från Honom. Men dessa ovärderliga ädelstenar hade blivit infattade i falska fattningar. Deras dyrbara ljus hade fått tjäna villfarelsen. Gud önskade att de skulle tas bort från sina villfarelsens fattningar och åter sättas in i sanningens ram. Detta verk kunde endast en gudomlig hand utföra. Genom sitt samband med villfarelsen hade sanningen tjänat Guds och människans fiendes sak. Kristus hade kommit för att ställa den där den skulle förhärliga Gud och verka till mänsklighetens frälsning.” Messias, s. 287.

Back to Articles