Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Six

Daniels bok – nummer trettiosex

Nebuchadnezzar’s Prophetic Symbolism: Unveiling the Millerite Movement’s Historic Waymarks and the Sealed Vision of the Ulai River

Nebukadnessars profetiska symbolik: Avslöjandet av Milleritrörelsens historiska vägmarkeringar och den förseglade synen vid floden Ulai

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one represents the history of the first and second angels from August 11, 1840, until October 22, 1844. Daniel chapter four also addresses the history of the first and second angels from 723 BC, until October 22, 1844. Of course, this is impossible to see without the latter rain methodology of “line upon line.”

Daniels första kapitel representerar den förste och den andre ängelns historia från den 11 augusti 1840 till den 22 oktober 1844. Daniels fjärde kapitel behandlar också den förste och den andre ängelns historia från 723 f.Kr. till den 22 oktober 1844. Naturligtvis är detta omöjligt att se utan den sena regnets metodologi av ”rad på rad”.

Nebuchadnezzar, in chapter four, is a very complex prophetic symbol. It is important to remind ourselves of what he represents as we begin to consider the unsealing of the Ulai River vision in the history of William Miller. Nebuchadnezzar’s second dream, not unlike William Miller’s second dream, represented the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which is the prophetic thread that weaves the entire book of Daniel together. When Daniel interpreted Nebuchadnezzar’s dream of chapter four, he warned him of a coming judgment, and in so doing typified the first angel’s message that arrived into history at the “time of the end” in 1798.

Nebukadnessar är i det fjärde kapitlet en mycket komplex profetisk symbol. Det är viktigt att påminna oss om vad han representerar när vi börjar betrakta avförseglingen av Ulajflodens syn i William Millers historia. Nebukadnessars andra dröm, inte olik William Millers andra dröm, representerade ”de sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, vilken är den profetiska tråd som väver samman hela Daniels bok. När Daniel uttydde Nebukadnessars dröm i det fjärde kapitlet varnade han honom för en kommande dom, och därigenom förebildade han den förste ängelns budskap, som trädde in i historien vid ”ändens tid” år 1798.

When the judgment that Nebuchadnezzar was warned was to come arrived, the arrival typified October 22, 1844, when the investigative judgment began. In chapter four, both the warning message provided by Daniel, and the arrival of the judgment connected with the warning message were represented by the word “hour”. The “hour” of Nebuchadnezzar’s judgment represented the “hour” of God’s judgment in the first angel’s message. It also typified the “hour” of the Sunday law, when God’s executive judgment begins. The portion of Daniel chapter four that represents the arrival of the first angel’s message in 1798, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, which is symbolized by the word “hour,” is then repeated and enlarged upon. The technique of repeat and enlarge is a prophetic technique that occurs repeatedly in prophecy, but especially in the book of Daniel.

När den dom som Nebukadnessar hade varnats för kom, förebildade dess ankomst den 22 oktober 1844, då den undersökande domen började. I kapitel fyra framställdes både det varningsbudskap som gavs av Daniel och ankomsten av den dom som var knuten till varningsbudskapet genom ordet ”timme”. ”Timmen” för Nebukadnessars dom representerade ”stunden” för Guds dom i den första ängelns budskap. Den förebildade också ”stunden” för söndagslagen, då Guds verkställande dom börjar. Den del av Daniels fjärde kapitel som representerar den första ängelns budskaps ankomst år 1798, och den tredje ängelns ankomst den 22 oktober 1844, vilken symboliseras genom ordet ”timme”, upprepas därefter och utvecklas vidare. Tekniken att upprepa och utveckla är en profetisk teknik som återkommer gång på gång i profetian, men särskilt i Daniels bok.

Once Nebuchadnezzar arrived at the “hour” of judgment, the “seven times,” that was his judgment, began, and as the king of the north, he then represented the judgment brought upon the northern kingdom of Israel in 723 BC. He was given the heart of a beast, and a beast is a kingdom in Bible prophecy, and from 723 BC, through to 1798, he represented the two forms of paganism that are so often the subject of the book of Daniel.

När Nebukadnessar väl hade nått domens ”stund”, började de ”sju tiderna”, vilket var hans dom, och såsom nordens kung representerade han då den dom som drabbade Israels nordrike år 723 f.Kr. Han fick ett odjurs hjärta, och ett odjur är ett rike i Bibelns profetia, och från 723 f.Kr. fram till 1798 representerade han de två formerna av hedendom som så ofta utgör ämnet i Daniels bok.

For twelve hundred and sixty days, representing twelve hundred and sixty years, he represented the pagan desolating power, and then for another twelve hundred and sixty days, symbolizing twelve hundred and sixty years, he represented the papal desolating power. The heart of both desolating powers was the same, for papalism is simply paganism wearing the profession of Christianity.

Under ett tusen två hundra sextio dagar, som representerar ett tusen två hundra sextio år, representerade han den hedniska ödeläggande makten, och därefter under ytterligare ett tusen två hundra sextio dagar, som symboliserar ett tusen två hundra sextio år, representerade han den påvliga ödeläggande makten. Hjärtat i båda de ödeläggande makterna var detsamma, ty påvedömet är helt enkelt hedendom iklädd den kristna bekännelsen.

At the “end of the days,” which is a symbol identified in Daniel chapter twelve, that represents the “time of the end” in 1798, his kingdom was restored unto him. The testimony of Daniel four, and the Spirit of Prophecy, identifies that when his kingdom was restored at the “end of the days,” he was a converted man. He then becomes a prophetic symbol of four significant truths. He becomes the prophetic link between the dragon power of paganism, which he represented in the first half of his “seven times,” and of the beast power, which he represented in the last half of his “seven times.” As a symbol of those two powers, standing as a restored kingdom in 1798, he then represents the third desolating power (the false prophet), which was to reign for seventy symbolic years, while the whore of Tyre was forgotten. As the king of Babylon, Nebuchadnezzar represents the prophetic link between the three powers that would become modern Babylon in the last days, which then leads the world to Armageddon.

Vid ”dagarnas ände”, vilket är en symbol som identifieras i Daniels tolfte kapitel och som betecknar ”ändens tid” år 1798, blev hans rike återgivet åt honom. Vittnesbördet i Daniel 4 och Profetians Ande visar att när hans rike återgavs åt honom vid ”dagarnas ände”, var han en omvänd man. Han blir därefter en profetisk symbol för fyra betydelsefulla sanningar. Han blir den profetiska länken mellan hedendomens drakmakt, som han representerade under den första hälften av sina ”sju tider”, och vilddjursmakten, som han representerade under den sista hälften av sina ”sju tider”. Som en symbol för dessa två makter, stående som ett återupprättat rike år 1798, representerar han därefter den tredje ödeläggande makten (den falske profeten), som skulle regera i sjuttio symboliska år, medan skökan i Tyrus var glömd. Som konungen av Babylon representerar Nebukadnessar den profetiska länken mellan de tre makter som skulle bli det moderna Babylon i de sista dagarna, vilket sedan leder världen till Harmagedon.

He also represented the birth of the United States as the earth beast, which began in 1798 as a lamb, symbolized by his converted experience. He would simultaneously represent the two horns on the earth beast, which as Republicanism and Protestantism representing the strength of the United States, which was what allowed it to become the most favored nation in the world. Yet at the end of the seventy symbolic years those two horns would then be represented as apostate Republicanism and apostate Protestantism, with both horns divided into two classes. Republicanism’s horn would consist of the Democratic party that openly disregarded the sacred principles of the Constitution, and the Republican party that professed to be the defenders and champions of the Constitution, but in actuality denying the sacred principles of the Constitution, while choosing traditions and customs to supersede the principles within that sacred document.

Han representerade också Förenta staternas födelse som vilddjuret från jorden, vilket började år 1798 som ett lamm, symboliserat genom hans omvändelseerfarenhet. Han skulle samtidigt representera de två hornen på jordens vilddjur, vilka såsom republikanism och protestantism representerade Förenta staternas styrka, vilket var det som gjorde det möjligt för landet att bli den mest gynnade nationen i världen. Men vid slutet av de sjuttio symboliska åren skulle dessa två horn därefter representeras som avfällig republikanism och avfällig protestantism, där båda hornen var uppdelade i två klasser. Republikanismens horn skulle bestå av det demokratiska partiet, som öppet åsidosatte konstitutionens heliga principer, och det republikanska partiet, som bekände sig vara konstitutionens försvarare och förkämpar, men i verkligheten förnekade konstitutionens heliga principer, samtidigt som det valde traditioner och sedvänjor framför principerna i detta heliga dokument.

The two parties were typified by the Sadducees and Pharisees in the time of Christ. The spirit of the Sadducees and Pharisees would also be manifested in the horn of apostate Protestantism, with one class upholding Sunday worship and the other Sabbath worship. Nebuchadnezzar’s converted condition at the “end of the days,” in 1798, fitly represents the United States, and both horns of the earth beast. All three symbols—the earth beast and its two horns, were destined to change from a lamb unto a dragon.

De två partierna förebildades av sadducéerna och fariséerna på Kristi tid. Sadducéernas och fariséernas ande skulle också uppenbaras i det avfälliga protestantismens horn, där den ena klassen upprätthöll söndagsdyrkan och den andra sabbatsfirande. Nebukadnessars omvända tillstånd vid ”dagarnas slut”, år 1798, framställer på ett träffande sätt Förenta staterna och båda hornen på vilddjuret från jorden. Alla tre symbolerna — vilddjuret från jorden och dess två horn — var bestämda att förvandlas från ett lamm till en drake.

Nebuchadnezzar, at the end of his “seven times,” represented the link which identified his literal kingdom of Babylon as the symbol of modern Babylon in the last days, which is made up of the dragon, the beast and the false prophet. He also represented the three prophetic entities represented by the earth beast with two horns, that changes from a lamb unto a dragon during the seventy symbolic years that the whore of Tyre is forgotten. It is profound that his literal kingdom is the very kingdom that typifies the kingdom that reigns for seventy symbolic years.

Nebukadnessar representerade, vid slutet av sina ”sju tider”, den länk som identifierade hans bokstavliga rike Babylon som symbolen för det moderna Babylon i de sista dagarna, vilket består av draken, vilddjuret och den falske profeten. Han representerade också de tre profetiska makter som framställs genom jordens vilddjur med två horn, vilket förvandlas från ett lamm till en drake under de sjuttio symboliska år då Tyrus sköka är glömd. Det är djupt betydelsefullt att hans bokstavliga rike är just det rike som utgör en förebild till det rike som regerar i sjuttio symboliska år.

Nebuchadnezzar’s symbolism of chapter four, is to be laid over the top of chapter one. When that application is made, it brings together the waymarks of Millerite history, and confirms several truths of the Ulai River vision that were unsealed at that time. The foundation and central pillar of the Millerite movement was the question and answer of Daniel chapter eight, and verses thirteen and fourteen. The question was, “How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?”

Nebukadnessars symbolik i kapitel fyra skall läggas ovanpå kapitel ett. När denna tillämpning görs, sammanför den Milleritrörelsens vägmärken och bekräftar flera sanningar i synen vid floden Ulai, vilka då förseglades upp. Grundvalen och den centrala pelaren i Milleritrörelsen var frågan och svaret i Daniel kapitel åtta, verserna tretton och fjorton. Frågan löd: ”Hur länge skall synen gälla om det dagliga offret och förödelsens överträdelse, så att både helgedomen och härskarans skola bliva nedtrampade?”

Of the hundreds, if not thousands of added words in the Bible, it is only the added word “sacrifice” that inspiration identifies as not belonging to the text. When the word is properly removed it clearly identifies that “the daily and the transgression” are two distinct desolating powers. Sister White specifically identifies the word “sacrifice” was added by human wisdom and does not apply to the text, and in the same passage she also identifies that the Millerites were correct in identifying “the daily” as paganism. The grammatical terms within the question of verse thirteen, were carefully identified by Christ through the writings of Sister White, and when governed by the texts and the added inspired instructions, the question is, “How long shall be the vision concerning the two desolating powers of paganism and papalism, that were to trample down both the sanctuary and God’s people?”

Av de hundratals, om inte tusentals, tillagda ord i Bibeln är det endast det tillagda ordet ”offer” som inspirationen anger inte hör till texten. När ordet med rätta avlägsnas framgår det tydligt att ”det dagliga och överträdelsen” är två skilda förödande makter. Syster White anger uttryckligen att ordet ”offer” tillades av mänsklig vishet och inte gäller texten, och i samma avsnitt anger hon också att milleriterna hade rätt när de identifierade ”det dagliga” som hedendomen. De grammatiska leden i frågan i vers tretton identifierades noggrant av Kristus genom Syster Whites skrifter, och när de förstås i överensstämmelse med texterna och de tillagda inspirerade anvisningarna, lyder frågan: ”Hur länge skall synen vara bestående angående de två förödande makterna, hedendomen och påvedömet, som skulle nedtrampa både helgedomen och Guds folk?”

Therefore, when Nebuchadnezzar is located at the “time of the end,” in 1798, he is representing a converted man and therefore represents the “wise” that would understand the central pillar and foundation of Adventism. His conversion identifies the “wise” that understand the “increase of knowledge” which was unsealed at that time, but his own prophetic symbolism directly illustrates the history that is the subject of the question of, “how long would be the vision of the desolating power of paganism and papalism which would trample down God’s people (the host), and God’s sanctuary?” As a symbol of a “wise virgin” who understands the “increase of knowledge,” he represents William Miller, for Miller is the symbol of those who were “wise” in the history that began at the “time of the end,” in 1798.

Därför, när Nebukadnessar placeras vid ”ändens tid”, år 1798, representerar han en omvänd man och representerar därför de ”visa” som skulle förstå adventismens centrala pelare och grundval. Hans omvändelse identifierar de ”visa” som förstår den ”ökade kunskap” som då blev avförseglad, men hans egen profetiska symbolik illustrerar direkt den historia som är föremålet för frågan: ”hur länge skulle synen om hedendomens och påvedömets ödeläggande makt, som skulle trampa ner Guds folk (hären) och Guds helgedom, bestå?” Som en symbol för en ”vis jungfru” som förstår den ”ökade kunskapen” representerar han William Miller, ty Miller är symbolen för dem som var ”visa” i den historia som började vid ”ändens tid”, år 1798.

Nebuchadnezzar is a symbol of the waymark of the “time of the end,” and when laid over chapter one, he also represents the arrival of the first angel at that time, because in chapter four, the “hour” in which Daniel provides Nebuchadnezzar with the warning message, marks when the first angel arrived, and that was 1798. The “hour” when Nebuchadnezzar’s judgment arrived, represented the “hour” of the beginning of God’s investigative judgment on October 22, 1844. The waymarks produced by the symbolism of Nebuchadnezzar in chapter four, are 723 BC, 538, 1798 (the time of the end) and October 22, 1844.

Nebukadnessar är en symbol för vägmärket för ”ändens tid”, och när detta läggs över kapitel ett representerar han också den första ängelns ankomst vid den tiden, eftersom den ”stund” i kapitel fyra då Daniel ger Nebukadnessar varningsbudskapet markerar när den första ängeln anlände, och det var 1798. Den ”stund” då Nebukadnessars dom kom representerade den ”stund” då Guds undersökande dom började den 22 oktober 1844. De vägmärken som frambringas genom symboliken kring Nebukadnessar i kapitel fyra är 723 f.Kr., 538, 1798 (ändens tid) och den 22 oktober 1844.

The waymarks of Millerite history in Daniel chapter one, begin with Jehoiakim, who is a symbol of the empowerment of the first message which had arrived at the “time of the end,” in 1798. The empowerment of the first message, represented by Jehoiakim, marks August 11, 1840. The conquering of Jehoiakim begins the seventy years of Babylon’s reign, that ends with the decree of Cyrus. Chapter one of Daniel identifies a three-step testing process, represented as a dietary test, followed by a visual test that concludes with a litmus test. Those three tests represent August 11, 1840, when the mighty angel that was no less a personage than Jesus Christ, came down out of heaven with a little book that God’s people were then to “eat”, just as Daniel and the three worthies chose to eat the diet of pulse, rather than the diet of Babylon.

Milstolparna i den milleritiska historien i Daniels första kapitel börjar med Jojakim, som är en symbol för bemyndigandet av det första budskapet, vilket hade anlänt vid ”ändens tid” år 1798. Bemyndigandet av det första budskapet, representerat av Jojakim, markerar den 11 augusti 1840. Erövringen av Jojakim inleder de sjuttio åren av Babylons välde, vilket avslutas med Kyros dekret. Det första kapitlet i Daniel identifierar en prövningsprocess i tre steg, framställd som en kostprövning, följd av en visuell prövning som avslutas med ett lackmustest. Dessa tre prövningar representerar den 11 augusti 1840, då den mäktige ängeln, som inte var mindre än Jesus Kristus själv, kom ner från himlen med en liten bok som Guds folk då skulle ”äta”, alldeles som Daniel och de tre trogna valde att äta grönsakskost i stället för Babylons kost.

The second test of that process represented the manifestation of the Protestant churches’ rejection of Miller’s message (the first angel’s message), when a distinction could then be seen between the Millerite movement, and the Protestant churches that then began their prophetic role as apostate Protestantism. The distinction between those two classes was as marked as was Daniel and the three worthies’ flesh appearing fairer and fatter for eating the heavenly food, instead of the Babylonian diet. That distinction was marked at the end of the biblical year of 1843 (April 19, 1844), when the tarrying time of the parable of the ten virgins arrived.

Det andra provet i den processen representerade manifestationen av de protestantiska kyrkornas förkastande av Millers budskap (den förste ängelns budskap), då en åtskillnad sedan kunde ses mellan milleritrörelsen och de protestantiska kyrkor som då började sin profetiska roll som avfälligt protestantism. Åtskillnaden mellan dessa två grupper var lika tydlig som när Daniels och de tre männens utseende visade sig vara skönare och fylligare därför att de åt den himmelska födan i stället för den babyloniska kosten. Denna åtskillnad blev tydligt markerad vid slutet av det bibliska året 1843 (19 april 1844), när dröjsmålstiden i liknelsen om de tio jungfrurna inträdde.

The third test, which was the litmus test, represented October 22, 1844 when, after three years, the “hour” came when Nebuchadnezzar himself judged and pronounced Daniel and the three worthies “ten times” better than the Babylonian wise men. Placing Daniel chapter four, over chapter one, produces the waymarks of Millerite history beginning with the “time of the end” in 1798; the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840; the first disappointment on April 19, 1844; and the great disappointment of October 22, 1844.

Det tredje provet, som var lackmustestet, representerade den 22 oktober 1844, då, efter tre år, den ”stund” kom då Nebukadnessar själv dömde och förklarade Daniel och de tre värdiga vara ”tio gånger” bättre än de babyloniska vise männen. När Daniel kapitel fyra läggs över kapitel ett framträder Millerit-historiens vägmärken, med början vid ”ändens tid” år 1798; bemyndigandet av den förste ängelns budskap den 11 augusti 1840; den första besvikelsen den 19 april 1844; och den stora besvikelsen den 22 oktober 1844.

Beyond identifying the specific waymarks of Millerite history, the two chapters, when brought together “line upon line,” illustrate the message of the first angel, identify the two desolating powers that are the subject of the foundational doctrine of the twenty-three hundred days, and also the three-step testing process of Daniel twelve which always occurs when the book of Daniel is unsealed.

Utöver att identifiera de särskilda kännemärkena i milleritrörelsens historia illustrerar de två kapitlen, när de förs samman ”rad på rad”, den förste ängelns budskap, identifierar de två ödeläggande makter som utgör ämnet för den grundläggande läran om de tvåtusen trehundra dagarna, samt även den trestegs prövningsprocessen i Daniel tolv, vilken alltid inträffar när Daniels bok öppnas.

They also identify that Nebuchadnezzar, as the symbol of the wise in 1798, in conjunction with his second dream in chapter four, represents William Miller, whose movement was to become the true Protestant horn. The work of William Miller, that represents the foundational truths of Adventism, are represented upon Habakkuk’s two tables, and God directed in the production of both those sacred tables.

De identifierar också att Nebukadnessar, såsom symbolen för de vise år 1798, i samband med sin andra dröm i kapitel fyra, representerar William Miller, vars rörelse skulle komma att bli det sanna protestantiska hornet. William Millers verk, som representerar adventismens grundläggande sanningar, framställs på Habackuks två tavlor, och Gud ledde i framställningen av båda dessa heliga tavlor.

There were several prophetic truths that Miller did not see correctly because his vantage point of prophetic history disallowed him from recognizing that there are three desolating powers; not only paganism (the dragon), papalism (the beast), but also apostate Protestantism (the false prophet). In God’s providence those prophetic understandings of Miller, that were limited by his vantage point in history, were not represented upon the two sacred tables of Habakkuk.

Det fanns flera profetiska sanningar som Miller inte såg korrekt, eftersom hans utgångspunkt i den profetiska historien inte tillät honom att inse att det finns tre ödeläggande makter: inte endast hedendomen (draken), påvedömet (vilddjuret), utan också det avfälliga protestantismen (den falske profeten). I Guds försyn framställdes inte de profetiska insikter hos Miller, som var begränsade av hans utgångspunkt i historien, på Habackuks två heliga tavlor.

Nebuchadnezzar’s second dream in chapter four of Daniel, represents William Miller’s second dream. Both dreams address the “seven times,” and Miller’s dream identifies the rejection of his work that began in 1863, and escalates until the Midnight Cry. Both dreams end with a kingdom restored after a period of scattering. For this reason, we will consider Miller’s second dream, before we consider directly the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Nebukadnessars andra dröm i Daniels fjärde kapitel representerar William Millers andra dröm. Båda drömmarna behandlar de ”sju tiderna”, och Millers dröm identifierar förkastandet av hans verk, vilket började 1863 och trappas upp ända till midnattsropet. Båda drömmarna slutar med ett rike som återupprättas efter en period av skingring. Av denna anledning skall vi betrakta Millers andra dröm innan vi direkt behandlar synen vid floden Ulai, som avförseglades år 1798.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> ”Jag drömde att Gud, genom en osynlig hand, sände mig ett konstfärdigt arbetat skrin, omkring tio tum långt och sex tum i fyrkant, tillverkat av ebenholts med pärlor sinnrikt infällda. Vid skrinet var en nyckel fäst. Jag tog genast nyckeln och öppnade skrinet, och till min häpnad och förundran fann jag det fyllt med alla slag och storlekar av juveler, diamanter, dyrbara stenar samt guld- och silvermynt av varje mått och värde, vackert ordnade på sina särskilda platser i skrinet; och så ordnade återkastade de ett ljus och en härlighet som endast solen kunde mäta sig med.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> ”Jag ansåg att det inte var min plikt att ensam njuta av denna underbara syn, fastän mitt hjärta var uppfyllt av glädje över dess innehålls prakt, skönhet och värde. Jag ställde den därför på ett bord mitt i mitt rum och lät kungöra att alla som så önskade fick komma och se den mest härliga och strålande syn som någonsin skådats av människor i detta liv.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> ”Människorna började komma in, till en början få till antalet, men antalet växte till en folkskara. När de först såg in i skrinet, förundrades de och ropade av glädje. Men när åskådarna blev fler, började alla röra vid juvelerna, ta dem ur skrinet och sprida ut dem över bordet. Jag började tänka att ägaren åter skulle kräva skrinet och juvelerna av min hand; och om jag tillät dem att skingras, skulle jag aldrig mer kunna lägga dem på deras platser i skrinet såsom förut; och jag kände att jag aldrig skulle kunna svara inför ansvaret, ty det skulle vara oerhört. Då började jag bönfalla människorna att inte röra dem, ej heller ta dem ur skrinet; men ju mer jag bönföll, desto mer skingrade de dem; och nu tycktes de sprida dem över hela rummet, på golvet och på varje möbel i rummet.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> ”Jag såg då att de bland de äkta juvelerna och mynten hade strött ut en otalig mängd falska juveler och förfalskade mynt. Jag blev högeligen upprörd över deras skändliga handlingssätt och otacksamhet och tillrättavisade och förebrådde dem därför; men ju mer jag tillrättavisade dem, desto mer strödde de de falska juvelerna och de förfalskade mynten bland de äkta.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> ”Jag blev då bedrövad i min fysiska själ och började använda fysisk kraft för att driva dem ut ur rummet; men medan jag drev ut en, kom tre andra in och förde med sig smuts och spån och sand och allehanda skräp, till dess att de täckte var och en av de äkta juvelerna, diamanterna och mynten, så att allt detta doldes för blicken. De rev också min ask i stycken och spred den bland skräpet. Jag tyckte att ingen människa tog notis om min sorg eller min vrede. Jag blev fullkomligt modfälld och nedslagen och satte mig ned och grät.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> ”Medan jag sålunda grät och sörjde över min stora förlust och mitt ansvar, kom jag ihåg Gud och bad ivrigt att Han skulle sända mig hjälp. Omedelbart öppnades dörren, och en man trädde in i rummet, varpå alla människorna lämnade det; och han, med en dammborste i handen, öppnade fönstren och började borsta bort smutsen och skräpet ur rummet.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> ”Jag ropade till honom att avstå, ty där fanns några dyrbara juveler spridda bland bråten.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Han sade till mig: ”Frukta inte”, ty han skulle ”ta hand om dem.”

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> ”Sedan, medan han sopade undan smutsen och skräpet, de falska juvelerna och de förfalskade mynten, steg allt upp och for ut genom fönstret likt ett moln, och vinden förde bort det. I tumultet slöt jag ögonen ett ögonblick; när jag öppnade dem, var allt skräpet borta. De dyrbara juvelerna, diamanterna, guld- och silvermynten, låg utspridda i överflöd över hela rummet.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> ”Därefter ställde han på bordet ett skrin, vida större och mycket vackrare än det förra, och samlade upp juvelerna, diamanterna och mynten i handfullar och kastade dem i skrinet, tills inte en enda fanns kvar, fastän några av diamanterna inte var större än spetsen på en knappnål.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> ”Han kallade mig därefter att ’komma och se’.“

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> ”Jag såg in i kistan, men mina ögon bländades av synen. De glänste med tio gånger sin forna härlighet. Jag trodde att de hade skurats i sanden av fötterna på de ogudaktiga personer som hade spritt ut dem och trampat dem i stoftet. De var ordnade i vacker ordning i kistan, var och en på sin plats, utan några synliga mödor från den man som hade lagt dem där. Jag ropade högt av själva glädjen, och det ropet väckte mig.” Early Writings, 81–83.

We will address Miller’s dream in the next article.

Vi kommer att behandla Millers dröm i nästa artikel.

The following is an introduction of William Miller’s second dream, written by James White when he published Miller’s dream in the Advent Herald.

Det följande är en introduktion till William Millers andra dröm, skriven av James White när han publicerade Millers dröm i Advent Herald.

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past Second Advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> ”Följande dröm publicerades i Advent Herald för mer än två år sedan. Jag såg då att den tydligt utmärkte vår tidigare erfarenhet i samband med Kristi andra ankomst, och att Gud gav drömmen till gagn för den skingrade hjorden.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastics 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> ”Bland tecknen på den nära förestående ankomsten av Herrens stora och fruktansvärda dag har Gud satt drömmar. Se Joel 2:28–31; Apg. 2:17–20. Drömmar kan komma på tre sätt; för det första, ”genom mycken möda”. Se Predikaren 5:3. För det andra kan de som är under Satans orena ande och villfarelse ha drömmar genom hans inflytande. Se 5 Mos. 13:1–5; Jer. 23:25–28; 27:9; 29:8; Sak. 10:2; Jud. 8. Och för det tredje har Gud alltid undervisat, och undervisar alltjämt, sitt folk mer eller mindre genom drömmar, vilka kommer genom änglars och den Helige Andes medverkan. De som står i sanningens klara ljus skall veta när Gud ger dem en dröm; och sådana skall inte bli bedragna och vilseledda av falska drömmar.”

> “‘And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the Lord will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream.’ Numbers 12:6. Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, [Genesis 37:5–9], and then the interesting story of their fulfilment in Egypt. ‘In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night.’ 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> ”Och han sade: Hör nu mina ord: Om det finns en profet bland er, så skall jag, Herren, göra mig känd för honom i en syn och tala med honom i en dröm.” 4 Moseboken 12:6. Jakob sade: ”Herrens ängel talade till mig i en dröm.” 1 Moseboken 31:2. ”Och Gud kom till aramén Laban i en dröm om natten.” 1 Moseboken 31:24. Läs om Josefs drömmar, [1 Moseboken 37:5–9], och sedan den intressanta berättelsen om deras uppfyllelse i Egypten. ”I Gibeon uppenbarade sig Herren för Salomo i en dröm om natten.” 1 Kungaboken 3:5. Den stora betydelsefulla bilden i Daniels andra kapitel gavs i en dröm, likaså de fyra djuren etc. i det sjunde kapitlet. När Herodes sökte döda Frälsaren som barn, blev Josef varnad i en dröm att fly till Egypten. Matteus 2:13.

> “‘And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams.’ Acts 2:17.

> “’Och det skall ske i de SISTA DAGARNA, säger Gud, att jag skall utgjuta av min Ande över allt kött; och era söner och era döttrar skall profetera, och era unga män skall se syner, och era gamla män skall drömma drömmar.’ Apg. 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> ”Profetians gåva, genom drömmar och syner, är här den helige Andes frukt och skall i de sista dagarna uppenbaras i sådan omfattning att den utgör ett tecken. Den är en av evangelieförsamlingens gåvor.

> “‘And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ.’ Ephesians 4:11–12.

> ”Och han gav några till apostlar, andra till PROFETER, andra till evangelister och andra till herdar och lärare, för att utrusta de heliga till tjänandets verk, till Kristi kropps uppbyggelse.” Efesierbrevet 4:11–12.

> “‘And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS,’ etc. 1 Corinthians 12:28. ‘Despise not PROPHESYINGS.’ 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 7:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> ”Och Gud har satt några i församlingen, för det första apostlar, för det andra PROFETER” etc. 1 Korinthierbrevet 12:28. ”Förakta inte PROFETIOR.” 1 Thessalonikerbrevet 5:20. Se även Apostlagärningarna 13:1; 21:9; Romarbrevet 7:6; 1 Korinthierbrevet 14:1, 24, 39. Profeter eller profetior är till uppbyggelse för Kristi församling; och det finns inga bevis som kan framläggas från Guds ord för att de skulle upphöra innan evangelister, herdar och lärare skulle upphöra. Men, säger invändaren: ”Det har förekommit så många falska syner och drömmar att jag inte kan hysa förtroende för något sådant.” Det är sant att Satan har sina förfalskningar. Han har alltid haft falska profeter, och vi kan sannerligen förvänta oss dem nu i denna hans sista stund av bedrägeri och triumf. De som förkastar sådana särskilda uppenbarelser därför att förfalskningen existerar, kan med lika god rätt gå ett litet steg längre och förneka att Gud någonsin uppenbarade sig för människan i en dröm eller en syn, ty förfalskningen har alltid existerat.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> ”Drömmar och syner är det medel genom vilket Gud har uppenbarat sig för människan. Genom detta medel talade han till profeterna; han har insatt profetians gåva bland evangelii församlings gåvor och har räknat drömmar och syner bland de andra tecknen på de ”SISTA DAGARNA”. Amen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White.

> ”Mitt syfte med ovanstående anmärkningar har varit att på ett bibliskt sätt undanröja invändningar och att förbereda läsarens sinne för det följande.” James White.

Back to Articles