Article

# Parallel Warnings - Number One

Parallella varningar – nummer ett

The Revelation of Jesus Christ: Understanding the Final Warning for Mankind

Jesu Kristi uppenbarelse: att förstå den sista varningen till mänskligheten

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “Revelation of Jesus Christ” is opened up to God’s people when “the time is at hand.” The final warning message for mankind is given just before the close of human probation and that final message is represented in several prophetic lines in the Bible. In Revelation fourteen that final warning message is represented by three angels.

”Jesu Kristi uppenbarelse” öppnas för Guds folk när ”tiden är nära”. Det sista varningsbudskapet till mänskligheten ges strax före människans nådatids slut, och detta sista budskap framställs i flera profetiska framställningslinjer i Bibeln. I Uppenbarelseboken fjorton framställs detta sista varningsbudskap genom tre änglar.

> And I saw another angel fly in the midst of heaven, having the everlasting gospel to preach unto them that dwell on the earth, and to every nation, and kindred, and tongue, and people, Saying with a loud voice, Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come: and worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.

> Och jag såg en annan ängel flyga mitt på himlen, och han hade ett evigt evangelium att förkunna för dem som bor på jorden, för alla folk och stammar och språk och nationer. Och han sade med hög röst: Frukta Gud och ge honom ära, ty stunden för hans dom har kommit. Tillbe honom som har gjort himlen och jorden och havet och vattenkällorna.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication.

> Och en annan ängel följde efter och sade: Fallet, fallet är det stora Babylon, därför att hon har gett alla folk att dricka av sin otukts vredes vin.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus. Revelation 14:6–12.

> Och den tredje ängeln följde efter dem och sade med hög röst: Om någon tillber vilddjuret och dess bild och tar emot dess märke på sin panna eller på sin hand, då skall också han få dricka av Guds vredes vin, som är utskänkt oblandat i hans vredes bägare; och han skall plågas med eld och svavel inför de heliga änglarna och inför Lammet. Och röken från deras plåga stiger upp i evigheters evighet; och de har ingen ro, varken dag eller natt, de som tillber vilddjuret och dess bild, och var och en som tar emot dess namns märke. Här är de heligas uthållighet: här är de som håller Guds bud och Jesu tro. Uppenbarelseboken 14:6–12.

In chapter eighteen of Revelation the very same message announces the fall of Babylon.

I Uppenbarelsebokens artonde kapitel tillkännager just detta budskap Babylons fall.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:1–5.

> Och efter detta såg jag en annan ängel komma ner från himlen, som hade stor makt; och jorden upplystes av hans härlighet. Och han ropade mäktigt med stark röst och sade: Fallet, fallet är det stora Babylon, och det har blivit en boning för onda andar och ett tillhåll för varje oren ande och ett näste för varje oren och avskyvärd fågel. Ty alla folk har druckit av vinet från hennes otukts vredesvin, och jordens kungar har bedrivit otukt med henne, och jordens köpmän har blivit rika genom överflödet av hennes yppighet. Och jag hörde en annan röst från himlen säga: Gå ut från henne, mitt folk, så att ni inte blir delaktiga i hennes synder och inte får del av hennes plågor. Ty hennes synder har nått ända upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes missgärningar. Uppenbarelseboken 18:1–5.

The prophetic line of history, or we might say, the sequence of events represented by the angel that lightens the earth with his glory in chapter eighteen represents the events that lead to the close of judgment, the close of probation and the seven last plagues. The prophetic history represented in chapter eighteen runs “parallel” to the line of prophetic history represented by the three angels of chapter fourteen.

Historiens profetiska linje, eller, kunde vi säga, den följd av händelser som representeras av den ängel som upplyser jorden med sin härlighet i kapitel arton, representerar de händelser som leder fram till domens avslutning, nådatidens slut och de sju sista plågorna. Den profetiska historia som framställs i kapitel arton löper ”parallellt” med den profetiska historiska linje som framställs av de tre änglarna i kapitel fjorton.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> ”Gud har gett budskapen i Uppenbarelseboken 14 deras plats i profetians kedja, och deras verk skall inte upphöra förrän denna jordens historia når sitt slut. Den förste och den andre ängelns budskap är fortfarande sanning för denna tid och skall löpa parallellt med det som följer. Den tredje ängeln förkunnar sin varning med hög röst. ’Efter detta’, sade Johannes, ’såg jag en annan ängel komma ner från himlen med stor makt, och jorden lystes upp av hans härlighet.’ I denna upplysning förenas ljuset från alla de tre budskapen.” The 1888 Materials, 803, 804.

The three angels of chapter fourteen flying in the midst of heaven, symbolizes a worldwide message that concludes with the mark of the beast and the close of probation. In chapter eighteen the entire earth is lightened by the glory of the angel whose message also concludes with the close of probation.

De tre änglarna i kapitel fjorton, som flyger mitt på himlen, symboliserar ett världsvidt budskap som avslutas med vilddjurets märke och nådatidens slut. I kapitel arton upplyses hela jorden av härligheten från den ängel vars budskap likaledes avslutas med nådatidens slut.

The message that is symbolically represented by three angels in chapter fourteen and that is also represented by the angel that descends in chapter eighteen are two illustrations of the same warning message. There is nothing redundant in the Bible, nothing wasted. The fact that the very same message is identified more than once by John is an emphasis on the importance of the message and it illustrates the divine method of teaching that is a biblical rule called “repeat and enlarge.” Bringing two lines of prophetic history together reveals truths that would not be recognized in either line when considered apart from the other line. Today if you brought two witnesses of the same event into court to testify, they might very well give opposite reports based upon their political or social ideology. This is not the case with Bible witnesses, they always agree, and if it appears to you that they don’t agree, then you are looking at something incorrectly.

Budskapet som symboliskt framställs av tre änglar i kapitel fjorton och som också framställs av den ängel som stiger ned i kapitel arton är två illustrationer av samma varningsbudskap. Det finns ingenting överflödigt i Bibeln, ingenting bortkastat. Att exakt samma budskap identifieras mer än en gång av Johannes är en betoning av budskapets betydelse, och det illustrerar den gudomliga undervisningsmetod som är en biblisk regel kallad ”upprepa och utvidga”. När två linjer av profetisk historia förs samman, uppenbaras sanningar som inte skulle kännas igen i någon av linjerna när de betraktas åtskilda från den andra. Om man i dag förde in två vittnen till samma händelse i en domstol för att vittna, skulle de mycket väl kunna avge motsatta utsagor utifrån sin politiska eller sociala ideologi. Så är det inte med Bibelns vittnen; de är alltid överens, och om det förefaller dig som om de inte är överens, då betraktar du något på ett felaktigt sätt.

The two illustrations we are considering are the very same warning message that the book of Malachi represents as the return of Elijah the prophet. All three of the messages arrive in advance of the close of probation—for the warning message contained in all three lines of prophecy are not simply given in advance of the close of probation, but the close of probation is the very point of reference, the subject if you will, of each of those warning messages. In fact, if any warning message is proclaimed or illustrated by any prophet, it’s the same warning as Revelation fourteen, eighteen and Malachi’s Elijah prophecy.

De två illustrationer som vi betraktar är samma varningsbudskap som Malakis bok framställer som profeten Elias återkomst. Alla tre budskapen kommer före nådatidens slut — ty varningsbudskapet, såsom det återfinns i alla tre profetiska linjerna, ges inte endast i förväg före nådatidens slut, utan nådatidens slut är själva referenspunkten, ämnet, om man så vill, för vart och ett av dessa varningsbudskap. Ja, om något varningsbudskap alls förkunnas eller illustreras av någon profet, så är det samma varning som i Uppenbarelseboken fjorton, arton och Malakis profetia om Elia.

These three lines of prophecy can easily be shown to run parallel to each other. That being said there are two primary sources of information in biblical prophecy. One is the identification of the sequence of events that unfold at the end of the world. The other source of information is the illustration of the prophets’ activities connected with the message outlining the future events.

Dessa tre profetiska linjer kan lätt påvisas löpa parallellt med varandra. Med detta sagt finns det två huvudsakliga informationskällor i den bibliska profetian. Den ena är identifieringen av den följd av händelser som utspelar sig vid världens slut. Den andra informationskällan är skildringen av profeternas verksamhet i samband med det budskap som beskriver de framtida händelserna.

There are two rules worth considering in connection with these ideas. The first is that all the prophets speak about the end of the world, which is where probation closes.

Det finns två regler som är värda att beakta i samband med dessa tankar. Den första är att alla profeterna talar om världens ände, vilket är den punkt där nådatiden avslutas.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Var och en av de forntida profeterna talade mindre för sin egen tid än för vår, så att deras profeterande gäller för oss. ’Men allt detta vederfors dem såsom förebilder; och det blev upptecknat till förmaning för oss, till vilka tidernas slut har kommit.’ 1 Korinthierbrevet 10:11. ’Och det blev uppenbarat för dem att det inte var sig själva, utan oss, som de tjänade med det som nu har förkunnats för er av dem som har predikat evangeliet för er genom den Helige Ande, sänd från himmelen; sådant som änglarna åstundar att blicka in i.’ 1 Petrusbrevet 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanbundit sina skatter för denna sista generation. Alla Gamla testamentets stora händelser och högtidliga skeenden har upprepats och upprepar sig i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

All the prophetic messages of the Bible are “in force for us” “upon whom the ends of the world are come.” That rule, in conjunction with another rule that identifies “matters” which the Holy Spirit has “shaped,” “both in the giving of the prophecy and” also “in the events portrayed” add strength to the claim that prophetic events at the beginning of a prophecy typify and run parallel to the prophetic events at the end of any given prophecy.

Alla Bibelns profetiska budskap är ”gällande för oss”, ”över vilka världens ände har kommit”. Den regeln, i förening med en annan regel som identifierar de ”förhållanden” som den Helige Ande har ”utformat”, ”både i profetians givande och” även ”i de framställda händelserna”, ger ytterligare styrka åt påståendet att de profetiska händelserna i början av en profetia förebildar och löper parallellt med de profetiska händelserna i slutet av varje given profetia.

> “There is need of a much closer study of the word of God; especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy; but we should call attention to what the prophets and apostles have written under the inspiration of the Holy Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and that the Lord God of heaven and His law are to be exalted. Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented.” Testimonies to Ministers, 112.

> ”Det finns behov av ett långt närmare studium av Guds ord; särskilt bör Daniel och Uppenbarelseboken ägnas uppmärksamhet som aldrig förr i vårt verks historia. Vi må ha mindre att säga på vissa områden beträffande den romerska makten och påvedömet; men vi bör rikta uppmärksamheten på vad profeterna och apostlarna har skrivit under inspiration av Guds Helige Ande. Den Helige Ande har så format förhållandena, både i meddelandet av profetian och i de händelser som skildras, att lära att det mänskliga redskapet ska hållas utom synhåll, dolt i Kristus, och att Herren, himmelens Gud, och hans lag ska upphöjas. Läs Daniels bok. Framhåll, punkt för punkt, historien om de riken som där framställs.” Testimonies to Ministers, 112.

The “Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed.” In “giving of the prophecy and in the events portrayed” “matters” have been “so shaped” by “the Holy Spirit” that both “the giving of the prophecy” and “the events portrayed,” are to be recognized as inspired and applied to the prophetic illustration of the end of the world.

Den Helige Ande har så format förhållandena, både i givandet av profetian och i de händelser som skildras. I ”givandet av profetian och i de händelser som skildras” har ”förhållandena” blivit ”så formade” av ”den Helige Ande” att både ”givandet av profetian” och ”de händelser som skildras” skall erkännas som inspirerade och tillämpas på den profetiska framställningen av världens ände.

John was given the prophecy from Gabriel and told to write it in a book and send it to the churches. He was then being persecuted by Rome; he was exiled in a fashion that would parallel what in the world today would call a black-site. In that history John was as isolated from mankind as is any prisoner at Guantanamo Bay.

Johannes fick profetian av Gabriel och blev tillsagd att skriva den i en bok och sända den till församlingarna. Han var då utsatt för förföljelse av Rom; han var förvisad på ett sätt som kan jämföras med vad man i världen i dag skulle kalla ett hemligt interneringsläger. I den historiska situationen var Johannes lika isolerad från mänskligheten som någon fånge i Guantánamobukten.

John identifies that the vision took place when he was worshipping on the seventh-day Sabbath, which is the Lord’s Day.

Johannes uppger att synen ägde rum medan han tillbad på sjundedagssabbaten, som är Herrens dag.

> For the Son of man is Lord even of the sabbath day. Matthew 12:8.

> Ty Människosonen är Herre också över sabbaten. Matteus 12:8.

While worshipping in the Spirit, he heard a great voice behind him.

Medan han tillbad i Anden, hörde han bakom sig en stark röst.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9–11.

> Jag, Johannes, som också är er broder och meddelaktig i bedrövelsen och i Jesu Kristi rike och tålamod, var på den ö som kallas Patmos, för Guds ords och för Jesu Kristi vittnesbörds skull. Jag var i Anden på Herrens dag och hörde bakom mig en stark röst, såsom ljudet av en basun, som sade: Jag är Alfa och Omega, den Förste och den Siste; och: Vad du ser, skriv i en bok och sänd den till de sju församlingarna som är i Asien: till Efesus och till Smyrna och till Pergamon och till Tyatira och till Sardes och till Filadelfia och till Laodicea. Uppenbarelseboken 1:9–11.

John, his surroundings and the circumstances identified describe him as one that is being persecuted for being a seventh-day Sabbath worshipper, but one who is also being persecuted because they believe in both the Bible and the writings of Ellen White, which is the “testimony of Jesus.” He hears a great voice behind him, which he turns to see, and in so doing he represents a Seventh-day Adventist at the end of the world who hear a voice behind them saying, “this is the way, walk ye in it.”

Johannes, hans omgivning och de omständigheter som anges beskriver honom som en som blir förföljd för att vara en sjundedagssabbatsdyrkare, men också som en som blir förföljd därför att man tror både på Bibeln och på Ellen Whites skrifter, vilka är ”Jesu vittnesbörd”. Han hör en stark röst bakom sig, vilken han vänder sig om för att se, och därigenom representerar han en sjundedagsadventist vid världens ände som hör en röst bakom sig säga: ”detta är vägen, vandra på den.”

All the lines of prophecy parallel each other at the end of the world.

Alla profetians linjer löper parallellt med varandra vid världens slut.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end.” Acts of the Apostles, 585.

> ”I Uppenbarelseboken möts och avslutas alla Bibelns böcker.” Apostlagärningarna, 585.

Any prophet that hears a voice behind them, aligns with John in the illustration of God’s people at the end of the world. John heard a voice behind him that gave him instructions. Isaiah also heard a voice of instruction.

Varje profet som hör en röst bakom sig stämmer överens med Johannes i skildringen av Guds folk vid världens ände. Johannes hörde en röst bakom sig som gav honom anvisningar. Jesaja hörde också en röst som gav undervisning.

> And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him.

> Därför skall Herren dröja, för att han må vara er nådig, och därför skall han upphöjas, för att han må förbarma sig över er; ty Herren är en domens Gud. Saliga är alla de som väntar på honom.

> For the people shall dwell in Zion at Jerusalem: thou shalt weep no more: he will be very gracious unto thee at the voice of thy cry; when he shall hear it, he will answer thee. And though the Lord give you the bread of adversity, and the water of affliction, yet shall not thy teachers be removed into a corner any more, but thine eyes shall see thy teachers: And thine ears shall hear a word behind thee, saying, This is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left. Isaiah 30:18–21.

> Ty folket skall bo i Sion, i Jerusalem; du skall inte mer gråta. Han skall sannerligen vara dig nådig när ditt rop ljuder; så snart han hör det, skall han svara dig. Och även om Herren ger er nödens bröd och bedrövelsens vatten, skall dina lärare inte mer gömmas undan, utan dina ögon skall få se dina lärare. Och dina öron skall höra ett ord bakom dig som säger: Detta är vägen, vandra på den, vare sig ni viker åt höger eller åt vänster. Jesaja 30:18–21.

God’s remnant people hear a voice behind them identifying which way they should walk. They then need to decide if they will listen or not listen. The people represented by John and Isaiah are people at the end of the world who wait for the Lord while He tarries, and Isaiah informs us he tarries because He is a God of judgment. From the beginning of Millerite history in 1798 until the close of probation for Adventism at the Sunday law, God is accomplishing the judgment in the heavenly sanctuary. The promise is that those who wait for the Lord during the judgment period will be blessed.

Guds kvarlevas folk hör en röst bakom sig som anger vilken väg de bör vandra. Därefter behöver de besluta om de vill lyssna eller inte lyssna. Det folk som representeras av Johannes och Jesaja är människor vid världens ände som väntar på Herren medan Han dröjer, och Jesaja upplyser oss om att Han dröjer därför att Han är en domens Gud. Från början av den milleritiska historien år 1798 till prövotidens slut för adventismen vid söndagslagen fullbordar Gud domen i den himmelska helgedomen. Löftet är att de som väntar på Herren under domsperioden skall bli välsignade.

God’s people who are blessed for waiting, are represented by the virgins who wait for the Bridegroom in the parable of the ten virgins. All ten fell asleep, and then at midnight a crisis arrives that separates the sleeping virgins into two classes. One class had heard a voice behind them and turned to see the voice which instructed them as to which way to proceed, and the other class refused to turn around and hear the voice—in spite of the fact that the message that runs throughout the book of Revelation is, “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Guds folk, som är välsignat för att det väntar, framställs genom jungfrurna som i liknelsen om de tio jungfrurna väntar på Brudgummen. Alla tio somnade, och sedan, vid midnatt, inträffar en kris som skiljer de sovande jungfrurna i två klasser. Den ena klassen hade hört en röst bakom sig och vänt sig om för att se rösten som gav dem anvisning om vilken väg de skulle gå vidare, och den andra klassen vägrade att vända sig om och höra rösten – trots att det budskap som löper genom hela Uppenbarelseboken är: ”Den som har öra, han höre vad Anden säger till församlingarna.”

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> ”Liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25 illustrerar också adventfolkets erfarenhet.” Den stora striden, s. 393.

John represents the Adventist people who turn to the past in order to understand the future. When they “hear a word behind” them as John did, the word also includes the instruction given in Isaiah’s testimony of this identical event. Isaiah’s instruction was, “this is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left.” The wise virgins in Daniel twelve understand the increase of knowledge at the end of the world, because they had “run to and fro” in the word to understand the life-giving knowledge that was unsealed.

Johannes representerar adventfolket, som vänder sig till det förflutna för att förstå framtiden. När de ”hör ett ord bakom” sig, såsom Johannes gjorde, innefattar ordet också den undervisning som ges i Jesajas vittnesbörd om denna identiska händelse. Jesajas undervisning var: ”detta är vägen, vandra på den”, när ni vänder er åt höger och när ni vänder er åt vänster. De visa jungfrurna i Daniel tolv förstår kunskapens tillväxt vid världens ände, därför att de hade ”farit hit och dit” i ordet för att förstå den livgivande kunskap som hade blivit avförseglad.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Men du, Daniel, tillslut orden och försegla boken intill ändens tid; många skall fara hit och dit, och kunskapen skall ökas. Daniel 12:4.

The prophets we are considering represent Seventh-day Adventists in the history where judgment comes to a conclusion and probation closes. Those represented as the wise virgins hear a voice behind them saying this is the way to walk and He promises to guide them on the path when they turn to the left or the right. “Running to and fro” as the wise virgins do when the book is unsealed is a symbol for Bible study. Nature informs us that in order to run, you first must learn to walk and Isaiah’s testimony says that if you listen to the voice behind you, he will guide you in the study of His Word whether you turn to the Old Testament (left) or the New Testament (right). Open the Bible and He will guide you by His voice. But for Seventh-day Adventists at the end of the world it also means He will guide you when you open the Bible (left) and when you open the Spirit of Prophecy (right).

De profeter som vi betraktar representerar sjundedagsadventisterna i den historia där domen når sin avslutning och nådatiden upphör. De som framställs som de visa jungfrurna hör en röst bakom sig säga: detta är vägen, vandra på den, och Han lovar att leda dem på stigen när de vänder sig åt vänster eller åt höger. Att ”löpa hit och dit”, såsom de visa jungfrurna gör när boken öppnas, är en symbol för bibelstudium. Naturen lär oss att man, för att kunna springa, först måste lära sig att gå, och Jesajas vittnesbörd säger att om du lyssnar till rösten bakom dig, skall han leda dig i studiet av sitt Ord, vare sig du vänder dig till Gamla testamentet (vänster) eller Nya testamentet (höger). Öppna Bibeln, och Han skall leda dig genom sin röst. Men för sjundedagsadventister vid världens slut betyder det också att Han skall leda dig när du öppnar Bibeln (vänster) och när du öppnar Profetians Ande (höger).

The way to walk is even more specific when Jeremiah’s testimony is added.

Vägen som man skall vandra blir ännu mer specifik när Jeremias vittnesbörd läggs till.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken.

> Så säger Herren: Stå på vägarna och se efter, och fråga efter de gamla stigarna, där den goda vägen är, och vandra på den, så skall ni finna ro för era själar. Men de sade: Vi vill inte vandra på den. Jag satte också väktare över er och sade: Hör på basunens ljud. Men de sade: Vi vill inte höra.

> Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Hör därför, ni folk, och märk, du församling, vad som finns bland dem. Hör, du jord: se, jag skall låta olycka komma över detta folk, deras tankars frukt, därför att de inte har lyssnat till mina ord, inte heller till min lag, utan förkastat den. Jeremia 6:16–19.

There are two classes of worshippers in the passage. One group considers all the “ways” and chooses the “old paths” to walk in. They were capable of selecting the “good way” from all the other possible “ways,” because they are those who listened to the voice behind them, and that voice informed them, “this is the way, walk ye in it.” John represents those that hear the voice from behind, a voice from the “old paths.”

Det finns två slag av tillbedjare i detta avsnitt. Den ena gruppen betraktar alla ”vägar” och väljer att vandra på de ”gamla stigarna”. De var i stånd att urskilja den ”goda vägen” bland alla andra möjliga ”vägar”, därför att de hörde rösten bakom sig, och den rösten sade till dem: ”detta är vägen, vandra på den.” Johannes representerar dem som hör rösten bakom sig, en röst från de ”gamla stigarna”.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> ”Så säger Herren: Stå på vägarna och se er omkring, och fråga efter de gamla stigarna, var den goda vägen går, och vandra på den.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> ”Må ingen söka rycka undan grunderna för vår tro — de grunder som lades i början av vårt verk genom bönfälligt studium av Ordet och genom uppenbarelse. På dessa grunder har vi byggt under de senaste femtio åren. Människor må mena att de har funnit en ny väg och att de kan lägga en starkare grund än den som redan har lagts. Men detta är ett stort bedrägeri. Ingen kan lägga en annan grund än den som är lagd.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> ”Tidigare har många företagit sig att bygga upp en ny tro, att upprätta nya principer. Men hur länge stod deras byggnad kvar? Den föll snart, ty den var inte grundad på Klippan.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> ”Måste inte de första lärjungarna bemöta människors påståenden? Måste de inte lyssna till falska teorier och sedan, när de gjort allt, stå fasta och säga: ’Ingen kan lägga en annan grund än den som är lagd’? 1 Korinthierbrevet 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> ”Så skall vi hålla början av vår tillförsikt fast orubbligt intill änden. Ord av kraft har sänts av Gud och av Kristus till detta folk och har steg för steg fört dem ut ur världen in i det klara ljuset av den närvarande sanningen. Med läppar rörda av helig eld har Guds tjänare förkunnat budskapet. Det gudomliga ordet har satt sitt insegel på äktheten hos den förkunnade sanningen.” Testimonies, band 8, 296, 297.

But there is another group in Jeremiah’s line and that “congregation” as he identifies them, have built a house representing a new faith, and that house falls because it was not built upon the rock. That house is the Seventh-day Adventist church, or as John identifies the very same church—the synagogue of Satan.

Men det finns ännu en annan grupp i Jeremias släktlinje, och den ”församling” som han identifierar har byggt ett hus som representerar en ny tro, och det huset faller, därför att det inte var byggt på klippan. Det huset är Sjundedagsadventistsamfundet, eller såsom Johannes identifierar just samma kyrka — Satans synagoga.

To refuse to hear is to reject, his “words” and his “law.” Due to their rebellion against returning and walking in the old paths and also their refusal to hear the trumpet message of the watchman, God is going to bring evil upon the people Jeremiah identifies as a “evil congregation.” How God deals with the Seventh-day Adventist church of Laodicea is a subject of Bible prophecy. The prophet Hosea contributes to the characteristics of the “evil congregation” when he speaks about why they are rejected.

Att vägra att höra är att förkasta hans ”ord” och hans ”lag”. På grund av deras uppror mot att vända tillbaka och vandra på de gamla stigarna, och även deras vägran att höra väktarens basunbudskap, skall Gud låta olycka komma över det folk som Jeremia identifierar som en ”ond församling”. Hur Gud handlar med Laodiceas sjundedagsadventistiska kyrka är ett ämne i Bibelns profetior. Profeten Hosea bidrar till kännetecknen på den ”onda församlingen” när han talar om varför de förkastas.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går under av brist på kunskap. Eftersom du har förkastat kunskap, skall också jag förkasta dig, så att du inte längre blir präst åt mig. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Hosea 4:6.

They are rejected for lacking knowledge, which represents a message that is unsealed at the time of the end. God is ending here His covenant relationship with His people in the passage, for He directly calls them, “My people!” Because they rejected Christ, and have forgotten His law they will be no priest for God. When God’s people enter into covenant with God, He makes them priests and kings. When God entered into covenant with ancient Israel he stated through Moses:

De förkastas därför att de saknar kunskap, vilket representerar ett budskap som avförseglas vid ändens tid. Gud avslutar här i textavsnittet sitt förbundsförhållande med sitt folk, ty han kallar dem uttryckligen: ”Mitt folk!” Eftersom de förkastade Kristus och har glömt hans lag, skall de inte vara präster åt Gud. När Guds folk ingår förbund med Gud, gör han dem till präster och kungar. När Gud ingick förbund med det forntida Israel, förklarade han genom Mose:

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> Så, om ni nu verkligen lyssnar till min röst och håller mitt förbund, skall ni vara min dyrbara egendom framför alla andra folk; ty hela jorden är min. Och ni skall för mig vara ett rike av präster och ett heligt folk. Detta är de ord som du skall tala till Israels barn. 2 Moseboken 19:5, 6.

When God entered into covenant with the Christian church he stated through Peter:

När Gud ingick förbund med den kristna kyrkan sade han genom Petrus:

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> Men ni är ett utvalt släkte, ett kungligt prästerskap, ett heligt folk, ett egendomsfolk, för att ni skall förkunna hans storverk, han som har kallat er ut ur mörkret till sitt underbara ljus; ni som förut inte var ett folk, men nu är Guds folk; ni som inte hade fått barmhärtighet, men nu har fått barmhärtighet. 1 Petrus 2:9, 10.

Peter in these verses addresses the transition from ancient Israel as God’s chosen covenant people unto the Christian church, when he states that “in times past were not a people, but now are the people of God.” When the Jews divorced themselves from God, the Lord entered into covenant with the Christian church. Both were considered as nations of priests while they were married to the Lord.

Petrus behandlar i dessa verser övergången från det forntida Israel som Guds utvalda förbundsfolk till den kristna kyrkan, när han säger att ”ni som förut inte var ett folk, men nu är Guds folk”. När judarna skilde sig från Gud, ingick Herren förbund med den kristna kyrkan. Båda betraktades som prästerliga folk, så länge de var förenade med Herren.

To be rejected as a priest indicates that you once were a covenant people. Seventh-day Adventists entered into covenant with the Lord at the beginning of Adventist history. The church in the wilderness came out of the Reformation but rejected the Millerite message, and thus divorced themselves from God during the history of the first and second angels’ messages. The final separation was the arrival of the second angel and the pronouncement was that they were no longer a daughter of Christ, but had become a daughter of Babylon. Immediately after, during the Midnight Cry, God called His new bride to the covenant marriage.

Att bli förkastad som präst visar att man en gång var ett förbundsfolk. Sjundedagsadventisterna ingick förbund med Herren i början av den adventistiska historien. Församlingen i öknen kom ut ur reformationen men förkastade milleritbudskapet och skilde sig därigenom från Gud under den första och den andra ängelns budskaps historia. Den slutliga skilsmässan utgjordes av den andra ängelns ankomst, och domen löd att de inte längre var en Kristi dotter, utan hade blivit en Babylons dotter. Omedelbart därefter, under midnattsropet, kallade Gud sin nya brud till förbundsäktenskapet.

The two tables that were the symbol of the covenant for ancient Israel were the two tables of the Ten Commandments, and the two tables for spiritual modern Israel are the two tables of Habakkuk as represented by the 1843 and 1850 charts. The covenant people that inspiration has identified repeatedly as Laodicea rejected the old paths, refused to listen to the voice behind them, and they therefore repeat the ending history of ancient Israel as they are spewed out of the mouth of the Lord. Why does this happen to those He calls, “My people?”

De två tavlor som var förbundets symbol för det forntida Israel var de två tavlorna med de tio budorden, och de två tavlorna för det andliga, moderna Israel är Habackuks två tavlor såsom de framställs i 1843- och 1850-diagrammen. Förbundsfolket, som inspirationen upprepade gånger har identifierat som Laodicea, förkastade de gamla stigarna, vägrade att lyssna till rösten bakom dem, och de upprepar därför det forntida Israels avslutande historia när de spys ut ur Herrens mun. Varför sker detta med dem som Han kallar ”mitt folk”?

The parable of the ten virgins, which illustrates the experience of Adventism is twice fulfilled, once at the beginning and then at the ending of Adventism. Sister White teaches that the parable has been and will be fulfilled to the very letter, and also that the parable is always to be understood as present truth, just as is the third angel.

Liknelsen om de tio jungfrurna, som åskådliggör adventismens erfarenhet, uppfylls två gånger, en gång vid adventismens början och därefter vid dess avslutning. Syster White lär att liknelsen har uppfyllts och kommer att uppfyllas i varje detalj, och också att liknelsen alltid skall förstås som nuvarande sanning, liksom den tredje ängeln.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Jag hänvisas ofta till liknelsen om de tio jungfrurna, av vilka fem var visa och fem oförståndiga. Denna liknelse har uppfyllts och kommer att uppfyllas in i minsta detalj, ty den har en särskild tillämpning för denna tid och har, liksom den tredje ängelns budskap, uppfyllts och kommer att fortsätta att vara närvarande sanning intill tidens slut.” Review and Herald, 19 augusti 1890.

Millerite Adventism fulfilled the waiting of the parable between their failed prediction of 1843 and the correct prediction of October 22, 1844. The prophetic details of this history are many and important, but I simply wish to identify that the parable of the ten virgins is directly connected to the third angel as Sister White just stated.

Den milleritiska adventismen uppfyllde liknelsens väntan mellan deras misslyckade förutsägelse för år 1843 och den korrekta förutsägelsen om den 22 oktober 1844. De profetiska detaljerna i denna historia är många och viktiga, men jag önskar helt enkelt påvisa att liknelsen om de tio jungfrurna är direkt förbunden med den tredje ängeln, såsom syster White just har sagt.

From 1798 until October 22, 1844, the message of the first angel announced the opening of the judgment. Just before the judgment began the Midnight Cry of the parable of the ten virgins was fulfilled. Therefore, when the third angel announces the close of judgment, the announcement of the Midnight Cry will once again be repeated.

Från 1798 till den 22 oktober 1844 förkunnade den förste ängelns budskap att domen hade inletts. Omedelbart innan domen började uppfylldes midnattsropet i liknelsen om de tio jungfrurna. Därför kommer, när den tredje ängeln förkunnar domens avslutning, förkunnelsen av midnattsropet återigen att upprepas.

The recognition that the Protestant churches had rejected God’s message, thus becoming the daughters of Babylon, was the arrival of the second angel’s message and the beginning of the tarrying time in the parable that was being “fulfilled to the very letter.” The Lord did not return in 1843, He tarried to test and bless the virgins. The announcement of the second angel identifying the Protestant churches as daughters of Babylon was a call for those still in those fallen churches to come out and stand with the Millerites and their understanding of the prophecies. At the Exeter camp meeting Samuel Snow provided the evidence necessary to confirm the Lord’s coming on October 22, 1844, and the message of the Midnight Cry swept across the land like a tidal wave. Then the third angel arrived at the Great Disappointment of October 22, 1844.

Insikten att de protestantiska kyrkorna hade förkastat Guds budskap och därmed blivit Babylons döttrar utgjorde den andra ängelns budskaps ankomst och början på dröjsmålstiden i liknelsen, som höll på att ”uppfyllas in i minsta bokstav”. Herren återvände inte år 1843; han dröjde för att pröva och välsigna jungfrurna. Förkunnelsen av den andra ängeln, som utpekade de protestantiska kyrkorna som Babylons döttrar, var en kallelse till dem som ännu befann sig i dessa fallna kyrkor att komma ut och ställa sig tillsammans med milleriterna och deras förståelse av profetiorna. Vid lägermötet i Exeter framlade Samuel Snow de bevis som var nödvändiga för att bekräfta Herrens ankomst den 22 oktober 1844, och midnattsropets budskap svepte över landet som en flodvåg. Därefter framträdde den tredje ängeln vid den stora besvikelsen den 22 oktober 1844.

This was a brief summation of a beginning history that I have left out many points, in order to isolate a few points that seem more relevant to what we are addressing.

Detta var en kortfattad sammanfattning av en inledande historik, ur vilken jag har utelämnat många punkter för att avskilja några få som synes vara mer relevanta för det vi behandlar.

We will continue these thoughts in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa tankegångar i nästa artikel.

Back to Articles