Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Three

Daniels bok – nummer sjuttiotre

Unveiling the Historical Parallels: Jeroboam’s Deception and the Adventist Movement’s Test of Faith

Avslöjande av de historiska parallellerna: Jerobeams bedrägeri och adventiströrelsens trosprövning

Author

Jeff Pippenger

Published

February 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The northern and southern kingdoms were scattered under God’s indignation for twenty-five hundred and twenty years in fulfillment of the broken covenant of Leviticus twenty-five and twenty-six. The forty-six years between the conclusion of the first and last indignations represented the gathering of those two kingdoms into one kingdom of spiritual modern Israel in 1844. The gathering of those two nations was represented by the two sticks which Ezekiel joined together and the two sticks the widow of Zarephath gathered in the story of Elijah. On October 22, 1844 the prophetic history of the northern and southern kingdoms concluded and in so doing it repeated the history of the beginning of those two kingdoms.

Det norra och det södra riket skingrades under Guds förbittring i tvåtusenfemhundratjugo år, som en uppfyllelse av det brutna förbundet i Tredje Moseboken tjugofem och tjugosex. De fyrtiosex åren mellan avslutningen av den första och den sista förbittringen representerade sammanförandet av dessa två riken till ett rike av andligt, modernt Israel år 1844. Samlandet av dessa två nationer representerades av de två stavarna som Hesekiel fogade samman och de två vedträna som änkan i Sarefat samlade i berättelsen om Elia. Den 22 oktober 1844 avslutades det norra och det södra rikets profetiska historia, och därigenom upprepade den historien om början av dessa två riken.

Jeroboam instituted a counterfeit system of worship in the northern kingdom in order to prevent his subjects from travelling to Judah and worshipping God in the sanctuary in Jerusalem.

Jerobeam införde ett förfalskat tillbedjanssystem i det norra riket för att hindra sina undersåtar från att resa till Juda och tillbe Gud i helgedomen i Jerusalem.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Och Jerobeam sade i sitt hjärta: Nu skall riket återvända till Davids hus. Om detta folk drar upp för att bära fram offer i Herrens hus i Jerusalem, då skall detta folks hjärta åter vända sig till sin herre, till Rehabeam, Juda kung, och de skall döda mig och återvända till Rehabeam, Juda kung. Då rådgjorde kungen och gjorde två kalvar av guld och sade till dem: Det är för mycket för er att dra upp till Jerusalem; se, här är dina gudar, Israel, som har fört dig upp ur Egyptens land. Och den ena ställde han i Betel, och den andra satte han i Dan. Och detta blev till synd, ty folket gick för att tillbe inför den ena ända till Dan. Och han gjorde ett hus åt offerhöjderna och gjorde präster av folkets ringaste, sådana som inte var av Levi söner. Och Jerobeam instiftade en högtid i åttonde månaden, på femtonde dagen i månaden, lik den högtid som hålls i Juda, och han offrade på altaret. Så gjorde han i Betel och offrade åt kalvarna som han hade gjort; och han tillsatte i Betel prästerna för offerhöjderna som han hade gjort. Så offrade han på altaret som han hade gjort i Betel på femtonde dagen i åttonde månaden, i den månad som han hade uttänkt i sitt eget hjärta; och han instiftade en högtid för Israels barn och offrade på altaret och tände rökelse. 1 Kungaboken 12:26–33.

His system of worship was typical of Catholicism (paganism), for as with Aaron’s rebellion, it established an image to and of the beast. The two calf images were made of gold, symbolizing Babylon. The images were dedicated to the gods of Egypt, who were identified as Aaron had also identified them; as “the gods that had brought them up out of the land of Egypt.” He built two altars in two cities, which when considered together represent the combination of church (Bethel) and state (Dan). The altars were counterfeits of the true altar, which is Christ, just as Catholicism claims to be Christ’s earthly representative. He raised up a corrupted priesthood, as are the priests of Catholicism. He selected a day for his worship service that was specifically different from the days of any of God’s true feast days, thus representing the controversy over the true and false day of worship.

Hans system för gudsdyrkan var en förebild för katolicismen (hedendomen), ty liksom vid Arons uppror upprättade det en bild åt och av vilddjuret. De två kalvbilderna var gjorda av guld och symboliserade Babylon. Bilderna var invigda åt Egyptens gudar, vilka identifierades så som Aron också hade identifierat dem: som ”de gudar som hade fört dem upp ur Egyptens land”. Han byggde två altaren i två städer, vilka, när de betraktas tillsammans, representerar föreningen av kyrka (Betel) och stat (Dan). Altaren var förfalskningar av det sanna altaret, som är Kristus, liksom katolicismen gör anspråk på att vara Kristi jordiska representant. Han upprättade ett fördärvat prästerskap, såsom katolicismens präster är. Han valde en dag för sin gudstjänst som uttryckligen skilde sig från dagarna för någon av Guds sanna högtider och representerade därmed striden om den sanna och den falska gudstjänstdagen.

In the inauguration of his false system of worship, God sent a prophet from Judah to rebuke his counterfeit system of worship.

Vid invigningen av sitt falska gudstjänstsystem sände Gud en profet från Juda för att tillrättavisa hans förfalskade gudstjänstsystem.

> And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:1–3.

> Och se, en gudsman kom från Juda till Betel genom Herrens ord; och Jerobeam stod vid altaret för att tända rökelse. Och han ropade mot altaret genom Herrens ord och sade: O altare, altare, så säger Herren: Se, ett barn skall födas åt Davids hus, Josia till namn; och på dig skall han offra höjdprästerna som tänder rökelse på dig, och människoben skall brännas på dig. Och han gav ett tecken samma dag och sade: Detta är det tecken som Herren har talat: Se, altaret skall rämna, och askan som är på det skall spillas ut. 1 Kungaboken 13:1–3.

The prophet from Judah proclaimed a threefold prophecy identifying the future birth of king Josiah. He predicted that Josiah would slay the wicked priests who were employed at the counterfeit altar and that Josiah would also burn men’s bones upon that very altar. He also gave Jeroboam a sign, identifying that Jeroboam’s altar would be broken open and the ashes would pour out. All of these things were fulfilled according to the Word of the Lord, but when Jeroboam heard the proclamation of the prophet he was angered and sought to deal with the prophet, but God was in control.

Profeten från Juda frambar en trefaldig profetia som angav den framtida födelsen av kung Josia. Han förutsade att Josia skulle döda de onda präster som tjänstgjorde vid det falska altaret och att Josia också skulle bränna människoben på just det altaret. Han gav också Jerobeam ett tecken och angav att Jerobeams altare skulle rämna och att askan skulle rinna ut. Allt detta uppfylldes enligt Herrens ord, men när Jerobeam hörde profetens förkunnelse blev han vred och försökte göra upp med profeten, men Gud hade kontrollen.

> And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him. And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. 1 Kings 13:4, 5.

> Och det skedde, när kung Jerobeam hörde gudsmannens ord, han som hade ropat mot altaret i Betel, att han räckte ut sin hand från altaret och sade: Grip honom. Och hans hand, som han hade räckt ut mot honom, förtorkades, så att han inte kunde dra den tillbaka till sig. Altaret rämnade också, och askan spilldes ut från altaret, enligt det tecken som gudsmannen hade givit genom Herrens ord. 1 Kungaboken 13:4, 5.

The sign was immediately fulfilled, and Jeroboam’s hand was paralyzed.

Tecknet uppfylldes omedelbart, och Jerobeams hand blev förlamad.

> And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:6–10.

> Och kungen svarade och sade till gudsmannen: Bed nu till Herren, din Guds, ansikte och be för mig, att min hand må bli återställd åt mig igen. Och gudsmannen bönföll Herren, och kungens hand blev återställd åt honom igen och blev såsom den hade varit förut. Och kungen sade till gudsmannen: Följ med mig hem och vederkvick dig, så skall jag ge dig en belöning. Men gudsmannen sade till kungen: Om du än ville ge mig hälften av ditt hus, skulle jag inte följa med dig in, och jag skulle varken äta bröd eller dricka vatten på denna plats. Ty så blev det befallt mig genom Herrens ord: Du skall inte äta bröd och inte dricka vatten och inte vända tillbaka samma väg som du kom. Så gick han en annan väg och vände inte tillbaka den väg som han hade kommit till Betel. 1 Kungaboken 13:6–10.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the northern and southern kingdoms of literal ancient Israel end in the history where the two sticks are joined into one stick, representing the nation of spiritual modern Israel.

Jesus illustrerar alltid slutet av en sak med början av en sak, och början av de norra och södra rikena i det bokstavliga forntida Israel slutar i den historia där de två stavarna fogas samman till en enda stav, vilken representerar nationen det andliga moderna Israel.

In the history where the two sticks were joined a three-step testing process was initiated at the time of the end in 1798. Both sticks (kingdoms) were being gathered in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. At the first disappointment in the spring of 1844, the Protestants failed the testing process and became the daughters of Catholicism, thus repeating the inauguration of a counterfeit system of worship, as had been typified by Jeroboam.

I den historia där de två stavarna förenades inleddes en trestegs prövningsprocess vid ändens tid år 1798. Båda stavarna (rikena) höll på att samlas inför utgjutelsen av den Helige Ande i Midnattsropet. Vid den första besvikelsen våren 1844 underkändes protestanterna i prövningsprocessen och blev katolicismens döttrar och upprepade därmed invigningen av ett förfalskat gudstjänstsystem, såsom detta hade förebildats av Jerobeam.

The Protestant Reformation was a work which God accomplished in order to bring the church in the wilderness out of the superstitions, traditions and customs of the Roman church. From the time of Martin Luther more and more truths were revealed identifying the whore of Tyre as nothing more than a pagan system of worship covered with a false profession of Christianity. It was the Lord’s purpose to bring his captive people out of darkness, as He had done when His people were slaves in Egypt. He delivered them from the bondage of Egypt to give them His law. The Protestant’s refusal to follow after the increasing light of the knowledge that was unsealed in 1798, prevented them from recognizing the law and the true sanctuary work of Christ in 1844.

Den protestantiska reformationen var ett verk som Gud utförde för att föra församlingen i öknen ut ur den romerska kyrkans vidskepelser, traditioner och sedvänjor. Från Martin Luthers tid uppenbarades allt fler sanningar som visade att skökan från Tyros inte var något annat än ett hedniskt gudsdyrkanssystem övertäckt med en falsk bekännelse till kristendomen. Det var Herrens avsikt att föra sitt fångna folk ut ur mörkret, såsom Han hade gjort när Hans folk var slavar i Egypten. Han befriade dem från Egyptens träldom för att ge dem sin lag. Protestantens vägran att följa det tilltagande ljuset från den kunskap som upplåstes år 1798 hindrade dem från att känna igen lagen och Kristi sanna helgedomstjänst år 1844.

Their rejection of the judgment-hour message represented their becoming daughters of the Roman church, and they then raised up a false system of worship identified in the Scriptures as the false prophet (apostate Protestantism). The faithful Millerites that entered into the sanctuary by faith on October 22, 1844, received the light of the third angel and presented a rebuke to the false system of worship that professes to be Protestant, while holding to the primary tradition of paganism, that being the worship of the sun. The prophet from Judah typified Millerite Adventism recognizing and presenting the message of the third angel that arrived on October 22, 1844.

Deras förkastande av budskapet om domens stund innebar att de blev döttrar till den romerska kyrkan, och därefter upprättade de ett falskt gudsdyrkanssystem som i Skrifterna identifieras som den falske profeten (avfällig protestantism). De trogna milleriterna, som genom tro gick in i helgedomen den 22 oktober 1844, tog emot ljuset från den tredje ängeln och framförde en tillrättavisning mot det falska gudsdyrkanssystem som utger sig för att vara protestantiskt, samtidigt som det håller fast vid hedendomens främsta tradition, nämligen soldyrkan. Profeten från Juda var en förebild på milleritisk adventism, som igenkände och framförde den tredje ängelns budskap som anlände den 22 oktober 1844.

When confronted by Jeroboam’s request for the prophet to come to his home and refresh himself, the prophet expressed his specific directions that had been given to him by the Lord. That command was also given to Millerite Adventism. The command was to not return the way they had come, and Millerite Adventism had come out of the Protestant denominations. They had been separated from the Protestants at the first disappointment in the spring of 1844, and Jeremiah provides an example of the identical directions that had been given to the Judean prophet.

När profeten ställdes inför Jerobeams begäran att komma till hans hus och vederkvicka sig, framförde han de särskilda anvisningar som hade givits honom av Herren. Denna befallning gavs också åt den milleritiska adventismen. Befallningen var att inte återvända samma väg som de hade kommit, och den milleritiska adventismen hade kommit ut ur de protestantiska samfunden. De hade skilts från protestanterna vid den första besvikelsen våren 1844, och Jeremia ger ett exempel på de identiska anvisningar som hade givits åt den judéiske profeten.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Dina ord blev funna, och jag åt dem; och ditt ord blev för mig mitt hjärtas fröjd och glädje, ty jag är uppkallad efter ditt namn, HERRE, härskarornas Gud. Jag satt inte i bespottarnas församling och gladde mig inte; jag satt ensam för din hands skull, ty du hade fyllt mig med förbittring. Varför är min smärta beständig och mitt sår obotligt, eftersom det vägrar att helas? Skulle du då verkligen vara för mig såsom en lögnaktig bäck, såsom vatten som sviker? Därför säger HERREN så: Om du vänder om, skall jag föra dig tillbaka, och du skall stå inför mitt ansikte; och om du avskiljer det dyrbara från det usla, skall du vara såsom min mun. De må vända tillbaka till dig, men du skall inte vända tillbaka till dem. Och jag skall göra dig till en befäst mur av koppar inför detta folk; och de skall strida mot dig, men de skall inte bli dig övermäktiga, ty jag är med dig för att frälsa dig och rädda dig, säger HERREN. Och jag skall befria dig ur de ondas hand, och jag skall återlösa dig ur de våldsammas hand. Jeremia 15:16–21.

At the fulfillment of the time prophecy of the second Woe, on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended with a little book open in his hand, and John was told to go and take the book and eat it. Jeremiah represents those that ate the little book at that point in history, and the words were sweet as honey, for they were “the joy and rejoicing of” his “heart.” But because of God’s “hand,” Jeremiah was “filled” “with indignation,” he was “wounded” and in “perpetual pain.” Because of God’s “hand” Jeremiah suggested that God had been “unto” Jeremiah “as a liar,” and as “failed waters.” The Lord had held his “hand” over a mistake in some of the figures of the 1843 chart.

Vid uppfyllelsen av den andra Ve-ropets tidsprofetia, den 11 augusti 1840, steg den väldige ängeln i Uppenbarelseboken 10 ner med en liten bok öppen i sin hand, och Johannes fick befallning att gå och ta boken och äta den. Jeremia representerar dem som åt den lilla boken vid den tidpunkten i historien, och orden var söta som honung, ty de var ”mitt hjärtas fröjd och glädje”. Men på grund av Guds ”hand” blev Jeremia ”uppfylld” ”med harm”, han blev ”sårad” och i ”ständig smärta”. På grund av Guds ”hand” antydde Jeremia att Gud hade varit för Jeremia ”som en lögnare” och som ”uttorkade vatten”. Herren hade hållit sin ”hand” över ett misstag i några av figurerna på 1843 års karta.

Jeremiah represents the first disappointment of the Millerites, when the vision of Habakkuk tarried. It appeared to those represented by Jeremiah that the message, which is represented as “rain,” had failed. But Habakkuk had stated “the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” Jeremiah had thought God lied, and that the message (rain) had failed, but it had only tarried.

Jeremia representerar milleriternas första besvikelse, då Habackuks syn dröjde. För dem som representeras av Jeremia tycktes det som om budskapet, vilket framställs som ”regn”, hade slagit fel. Men Habackuk hade sagt: ”Ty synen gäller ännu för en bestämd tid, men till slutet skall den tala och inte ljuga; om den dröjer, så vänta på den; ty den skall förvisso komma, den skall inte utebli.” Jeremia hade trott att Gud ljög och att budskapet (regnet) hade slagit fel, men det hade endast dröjt.

Then God instructed Jeremiah that “if thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them.” After the disappointment Jeremiah, representing God’s people who must return to the service of the Lord and shake off the discouragement that had been produced when it appeared the message had failed. If Jeremiah would meet the designated requirements, God would allow him to be His spokesman.

Sedan undervisade Gud Jeremia att ”om du omvänder dig, skall jag låta dig åter träda fram, och du skall stå inför mig; och om du avskiljer det dyrbara från det usla, skall du vara såsom min mun. Låt dem vända tillbaka till dig; men du skall inte vända tillbaka till dem.” Efter besvikelsen representerar Jeremia Guds folk, som måste återvända till Herrens tjänst och skaka av sig det modlöshetstillstånd som hade uppstått när det såg ut som om budskapet hade misslyckats. Om Jeremia uppfyllde de angivna villkoren, skulle Gud låta honom vara sin talesman.

More importantly for our study at this time is what God told Jeremiah concerning the “assembly of mockers” who were “rejoicing” over his disappointment. He told Jeremiah that the mockers could return to Jeremiah, but he was never to return to them. Jeremiah represented those who stood against the Protestants who had just chosen to return to the fold of Catholicism and became the daughters of Babylon, the false prophets of Baal and Ashtaroth. Jeremiah represented the Judean prophet who at the same point in the prophetic line had rebuked Jeroboam’s false system of worship at the beginning of the northern kingdom, thus typifying the introduction of a false system of worship that was an image of Catholicism at the end of the history of the northern kingdom. The prophet told Jeroboam, when Jeroboam offered to form an alliance, that he was not to eat, drink or return the way he came.

Ännu viktigare för vår studie vid denna tid är vad Gud sade till Jeremia angående ”hånarnas församling”, som ”gladde sig” över hans besvikelse. Han sade till Jeremia att hånarna kunde vända tillbaka till Jeremia, men han fick aldrig vända tillbaka till dem. Jeremia representerade dem som stod emot protestanterna, vilka just hade valt att återvända till katolicismens fålla och blev Babylons döttrar, Baals och Astartes falska profeter. Jeremia representerade den judeiske profeten som vid samma punkt på den profetiska linjen hade tillrättavisat Jerobeams falska gudstjänstsystem vid början av det norra riket och därigenom förebildade införandet av ett falskt gudstjänstsystem som var en avbild av katolicismen vid slutet av det norra rikets historia. Profeten sade till Jerobeam, när Jerobeam erbjöd sig att ingå en allians, att han inte fick äta, dricka eller återvända den väg han hade kommit.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. 1 Kings 13:7–9.

> Och kungen sade till gudsmannen: Kom hem med mig och styrk dig, så skall jag ge dig en gåva. Men gudsmannen sade till kungen: Om du än ville ge mig hälften av ditt hus, skulle jag inte följa med dig in, och jag skall varken äta bröd eller dricka vatten på denna plats. Ty så blev det befallt mig genom Herrens ord: Du skall inte äta bröd eller dricka vatten och inte heller vända tillbaka samma väg som du kom. 1 Kungaboken 13:7–9.

The expression of the Judean prophet aligns with the work of the false prophets of Baal and Ashtaroth in the story of Elijah. Of course, the history of the Millerites is also the history of Elijah, for Miller was Elijah. In the story of Elijah, the prophets of Baal and Ashtaroth performed a dance of deception, which was exposed as foolishness when fire came down from God and consumed Elijah’s offering, thus typifying the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry of Millerite history. The confrontation of that history represented the confrontation of the second Elijah, which was John the Baptist during the dance of deception performed by the daughter of Herodias (Salome). Herodias was typified by Jezebel, and Jezebel is a symbol of the Catholic church.

Den judéiske profetens uttryck står i samklang med de falska profeterna åt Baal och Ashtoret i berättelsen om Elia. Naturligtvis är milleriternas historia också Elias historia, ty Miller var Elia. I berättelsen om Elia utförde Baals och Ashtorets profeter en bedrägeriets dans, vilken avslöjades som dårskap när eld kom ned från Gud och förtärde Elias offer; detta utgör således en förebild för den Helige Andes utgjutelse i midnattsropet i milleriternas historia. Konfrontationen i denna historia representerade den andre Elias konfrontation, vilken var Johannes Döparen under den bedrägeriets dans som utfördes av Herodias dotter (Salome). Herodias förebildades av Isebel, och Isebel är en symbol för den katolska kyrkan.

In 1844, the Protestant churches became Salome, the daughter of Herodias (Jezebel). In the dance of deception Herod had promised half his kingdom, and he did so on his birthday, thus typifying the last days when the ten kings, who are typified by Ahab (the king of the ten northern kingdoms), agree to give their kingdom to the papacy (Jezebel). Giving “half your kingdom” is a symbol of a confederacy, and the prophet from Judea was clearly informing Jeroboam that he would never form an alliance with the apostate king or support his counterfeit system of worship.

År 1844 blev de protestantiska kyrkorna Salome, Herodias’ (Isebels) dotter. I bedrägeriets dans hade Herodes lovat halva sitt rike, och detta gjorde han på sin födelsedag; därigenom förebildade han de sista dagarna, då de tio kungarna, som förebildas av Ahab (kungen över de tio nordliga rikena), samtycker till att ge sitt rike åt påvedömet (Isebel). Att ge ”halva ditt rike” är en symbol för en konfederation, och profeten från Judeen underrättade tydligt Jerobeam om att han aldrig skulle ingå någon allians med den avfällige kungen eller stödja hans förfalskade gudstjänstsystem.

That is what the Lord also told Jeremiah, when He said the “assembly of mockers” (apostate Protestantism) can return to Jeremiah, but Jeremiah must never return to them, or return by the way he came. But the Judean prophet did that very thing, for he was deceived by a false and lying prophet before he returned to Judea—before he finished the work he had been given.

Detta är också vad Herren sade till Jeremia, när han sade att ”hånarnas församling” (avfälligt protestantism) kan återvända till Jeremia, men Jeremia får aldrig återvända till dem eller återvända den väg han kom. Men den judéiske profeten gjorde just detta, ty han blev bedragen av en falsk och lögnaktig profet innan han återvände till Judeen—innan han hade fullbordat det verk som hade blivit honom givet.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers.

> Och i Betel bodde en gammal profet; och hans söner kom och berättade för honom allt det som gudsmannen den dagen hade gjort i Betel; också de ord som han hade talat till kungen berättade de för sin far. Och deras far sade till dem: Vilken väg gick han? Ty hans söner hade sett vilken väg gudsmannen hade gått, han som hade kommit från Juda. Och han sade till sina söner: Sadla åt mig åsnan. Så sadlade de åt honom åsnan, och han red på den och for efter gudsmannen och fann honom sittande under en ek. Och han sade till honom: Är du den gudsman som kom från Juda? Han svarade: Jag är. Då sade han till honom: Kom hem med mig och ät bröd. Men han sade: Jag kan inte vända tillbaka med dig eller gå in med dig; inte heller vill jag äta bröd eller dricka vatten med dig på denna plats. Ty det blev sagt till mig genom Herrens ord: Du skall där varken äta bröd eller dricka vatten, ej heller vända tillbaka och gå den väg som du kom. Han sade till honom: Också jag är en profet såsom du; och en ängel talade till mig genom Herrens ord och sade: För honom tillbaka med dig till ditt hus, så att han får äta bröd och dricka vatten. Men han ljög för honom. Så vände han tillbaka med honom och åt bröd i hans hus och drack vatten. Och det skedde, medan de satt till bords, att Herrens ord kom till profeten som hade fört honom tillbaka. Och han ropade till gudsmannen som hade kommit från Juda och sade: Så säger Herren: Eftersom du har varit olydig mot Herrens ord och inte hållit det bud som Herren, din Gud, befallde dig, utan har vänt tillbaka och ätit bröd och druckit vatten på den plats om vilken Herren sade till dig: Ät inte bröd och drick inte vatten, skall din döda kropp inte komma till dina fäders grav.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. And, behold, men passed by, and saw the carcase cast in the way, and the lion standing by the carcase: and they came and told it in the city where the old prophet dwelt. And when the prophet that brought him back from the way heard thereof, he said, It is the man of God, who was disobedient unto the word of the Lord: therefore the Lord hath delivered him unto the lion, which hath torn him, and slain him, according to the word of the Lord, which he spake unto him. And he spake to his sons, saying, Saddle me the ass. And they saddled him. And he went and found his carcase cast in the way, and the ass and the lion standing by the carcase: the lion had not eaten the carcase, nor torn the ass. And the prophet took up the carcase of the man of God, and laid it upon the ass, and brought it back: and the old prophet came to the city, to mourn and to bury him. And he laid his carcase in his own grave; and they mourned over him, saying, Alas, my brother! And it came to pass, after he had buried him, that he spake to his sons, saying, When I am dead, then bury me in the sepulchre wherein the man of God is buried; lay my bones beside his bones: For the saying which he cried by the word of the Lord against the altar in Bethel, and against all the houses of the high places which are in the cities of Samaria, shall surely come to pass. 1 Kings 13:11–32.

> Och det skedde, sedan han hade ätit bröd och druckit, att han sadlade åt honom åsnan, det vill säga åt profeten som han hade fört tillbaka. Och när han hade gett sig i väg, mötte ett lejon honom på vägen och dödade honom; och hans döda kropp blev liggande kastad på vägen, och åsnan stod bredvid den, också lejonet stod bredvid kroppen. Och se, män gick förbi och såg den döda kroppen ligga kastad på vägen och lejonet stå bredvid kroppen; och de kom och berättade det i staden där den gamle profeten bodde. När profeten som hade fört honom tillbaka från vägen hörde detta, sade han: Det är gudsmannen, som var olydig mot Herrens ord; därför har Herren utlämnat honom åt lejonet, som har slitit honom och dödat honom, enligt Herrens ord, som han talade till honom. Och han talade till sina söner och sade: Sadla åt mig åsnan. Och de sadlade den. Och han gick och fann hans döda kropp ligga kastad på vägen, och åsnan och lejonet stå bredvid kroppen; lejonet hade inte ätit av kroppen och inte heller slitit åsnan. Och profeten tog gudsmannens döda kropp och lade den på åsnan och förde den tillbaka; och den gamle profeten kom till staden för att sörja över honom och begrava honom. Och han lade hans döda kropp i sin egen grav; och de höll klagan över honom och sade: Ack, min broder! Och det skedde, sedan han hade begravt honom, att han talade till sina söner och sade: När jag är död, så begrav mig i den grav där gudsmannen är begraven; lägg mina ben vid sidan av hans ben. Ty det ord som han ropade ut genom Herrens ord mot altaret i Betel och mot alla offerhöjdshusen som finns i Samarias städer skall sannerligen gå i uppfyllelse. 1 Kungaboken 13:11–32.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No after suppositions contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light, which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit. A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat, and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard bearers who have fallen in death are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> ”När Guds kraft vittnar om vad som är sanning, skall den sanningen för alltid bestå som sanningen. Inga senare antaganden som strider mot det ljus Gud har gett får ges utrymme. Människor kommer att träda fram med tolkningar av Skriften som för dem är sanning, men som inte är sanning. Sanningen för denna tid har Gud gett oss som en grundval för vår tro. Han själv har lärt oss vad som är sanning. Den ene kommer att träda fram, och sedan ännu en, med nytt ljus, som motsäger det ljus Gud har gett under sitt heliga Andes bekräftelse. Några få är ännu i livet som gick igenom den erfarenhet som vanns vid upprättandet av denna sanning. Gud har nådigt bevarat deras liv för att de gång på gång, intill slutet av sina liv, skall återge den erfarenhet de gick igenom, såsom aposteln Johannes gjorde ända till slutet av sitt liv. Och de banérbärare som har fallit i döden skall tala genom nyutgivningen av sina skrifter. Jag har blivit undervisad om att deras röster på detta sätt skall höras. De skall bära sitt vittnesbörd om vad som utgör sanningen för denna tid.”

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.

> ”Vi skall inte ta emot orden från dem som kommer med ett budskap som motsäger de särskilda punkterna i vår tro. De samlar ihop en mängd bibelställen och hopar dem som bevis kring sina påstådda teorier. Detta har skett gång på gång under de gångna femtio åren. Och även om Skrifterna är Guds ord och skall vördas, är tillämpningen av dem, om en sådan tillämpning rubbar en enda pelare i den grund som Gud har uppehållit dessa femtio år, ett stort misstag. Den som gör en sådan tillämpning känner inte den Helige Andes underbara bekräftelse, som gav kraft och styrka åt de tidigare budskap som har kommit till Guds folk.

> “Elder G’s proofs are not reliable. If received, they would destroy the faith of God’s people in the truth that has made us what we are.

> ”Broder G:s bevis är inte tillförlitliga. Om de antogs, skulle de undergräva Guds folks tro på den sanning som har gjort oss till vad vi är.

> “We must be decided on this subject; for the points that he is trying to prove by Scripture, are not sound. They do not prove that the past experience of God’s people was a fallacy. We had the truth; we were directed by the angels of God. It was under the guidance of the Holy Spirit that the presentation of the sanctuary question was given. It is eloquence for everyone to keep silent in regard to the features of our faith in which they acted no part. God never contradicts Himself. Scripture proofs are misapplied if forced to testify to that which is not true. Another and still another will arise and bring in supposedly great light, and make their assertions. But we stand by the old landmarks. [1 John 1:1–10 quoted.]

> ”Vi måste vara fasta i denna fråga; ty de punkter som han försöker bevisa med Skriften är inte hållbara. De bevisar inte att Guds folks tidigare erfarenhet var en villfarelse. Vi hade sanningen; vi leddes av Guds änglar. Det var under den Helige Andes ledning som framställningen av helgedomsfrågan gavs. Det är vältalighet för var och en att tiga i fråga om de särdrag i vår tro i vilka de inte hade någon del. Gud motsäger aldrig sig själv. Skriftbevis missbrukas om de tvingas att vittna om det som inte är sant. Den ene efter den andre skall träda fram och komma med förment stort ljus och framföra sina påståenden. Men vi står fast vid de gamla landmärkena. [1 Joh. 1:1–10 citeras.]”

> “I am instructed to say that these words we may use as appropriate for this time, for the time has come when sin must be called by its right name. We are hindered in our work by men who are not converted, who seek their own glory. They wish to be thought originators of new theories, which they present claiming that they are truth. But if these theories are received, they will lead to a denial of the truth that for the past fifty years God has been giving to His people, substantiating it by the demonstration of the Holy Spirit.” Selected Messages, book 1, 161.

> ”Jag har fått befallning att säga att vi må använda dessa ord såsom passande för denna tid, ty tiden har kommit då synd måste kallas vid sitt rätta namn. Vi hindras i vårt verk av män som inte är omvända, som söker sin egen ära. De önskar bli ansedda som upphovsmän till nya teorier, vilka de framlägger under anspråk på att de är sanning. Men om dessa teorier tas emot, kommer de att leda till ett förnekande av den sanning som Gud under de gångna femtio åren har givit sitt folk och bekräftat genom den helige Andes bevisning.” Selected Messages, bok 1, 161.

Back to Articles