Article

# The Book of Daniel - Number Seven

Daniels bok – nummer sju

Seven Kings

Sju kungar

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The seven thunders represent the history of 1798, through to October 22, 1844. That history was typified by the last seven kings of the kingdom of Judah, from Manasseh in 677 BC through to Zedekiah in 586 BC.

De sju tordnen representerar historien från 1798 fram till den 22 oktober 1844. Denna historia förebildades av de sju sista kungarna i Juda rike, från Manasse i 677 f.Kr. till Sidkia i 586 f.Kr.

In the sacred reform lines, a characteristic of the empowerment of the first angel is a symbol which identifies something that is worldwide. On August 11, 1840, the first angel’s message was empowered and the message was then carried to every mission station in the world.

I de heliga reformlinjerna är ett kännetecken för den förste ängelns bemyndigande en symbol som identifierar något världsomfattande. Den 11 augusti 1840 blev den förste ängelns budskap bemyndigat, och budskapet fördes därefter till varje missionsstation i världen.

> “The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world.” The Great Controversy, 611.

> ”Adventrörelsen 1840–44 var en härlig uppenbarelse av Guds kraft; den förste ängelns budskap bars fram till varje missionsstation i världen.” The Great Controversy, 611.

Prophetically at that time, the angel of Revelation ten descended and placed one foot on the earth and the other on the sea. Sister White identified that as a symbol of the worldwide extent of the message.

Profetiskt sett steg vid den tiden ängeln i Uppenbarelseboken 10 ned och satte den ena foten på jorden och den andra på havet. Syster White identifierade detta som en symbol för budskapets världsomfattande utbredning.

> “The angel’s position, with one foot on the sea, the other on the land, signifies the wide extent of the proclamation of the message. It will cross the broad waters and be proclaimed in other countries, even to all the world.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> ”Ängelns ställning, med den ena foten på havet och den andra på landet, betecknar den vida utbredningen av förkunnelsen av budskapet. Det kommer att gå över de vida vattnen och förkunnas i andra länder, ja, till hela världen.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volym 7, 971.

Cyrus’s proclamation of the first decree was a worldwide decree.

Kyros’ kungörelse av det första dekretet var ett världsomfattande dekret.

> Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord by the mouth of Jeremiah might be fulfilled, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, The Lord God of heaven hath given me all the kingdoms of the earth; and he hath charged me to build him an house at Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? his God be with him, and let him go up to Jerusalem, which is in Judah, and build the house of the Lord God of Israel, (he is the God,) which is in Jerusalem. And whosoever remaineth in any place where he sojourneth, let the men of his place help him with silver, and with gold, and with goods, and with beasts, beside the freewill offering for the house of God that is in Jerusalem. Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem. Ezra 1:1–4.

> Och i den persiske kungen Koreshs första regeringsår, för att Herrens ord genom Jeremias mun skulle fullbordas, uppväckte Herren den persiske kungen Koreshs ande, så att han lät utropa i hela sitt rike och även satte det i skrift, och sade: Så säger Koresh, konung av Persien: Herren, himmelens Gud, har givit mig alla jordens riken, och han har ålagt mig att bygga ett hus åt honom i Jerusalem, som ligger i Juda. Vem bland er tillhör allt hans folk? Hans Gud vare med honom, och han må dra upp till Jerusalem, som ligger i Juda, och bygga huset åt Herren, Israels Gud, (han är Gud,) som är i Jerusalem. Och var och en som blir kvar på någon ort där han vistas som främling, honom må ortens män bistå med silver och guld, med ägodelar och boskap, förutom den frivilliga gåvan till Guds hus, som är i Jerusalem. Då stod huvudmännen för fädernehusen i Juda och Benjamin upp, likaså prästerna och leviterna, ja alla vilkas ande Gud hade uppväckt, för att dra upp och bygga Herrens hus, som är i Jerusalem. Esra 1:1–4.

Just as the first angel was carried to every mission station in the world on August 11, 1840, Cyrus identifies himself as the king of “all the kingdoms on earth,” as he proclaims the first decree. The descent of the angel of Revelation ten, the angel that Sister White identifies as “no less a personage than Jesus Christ,” possesses the same prophetic characteristics as the mighty angel of Revelation eighteen. Sister White identifies that the purpose of the first angel was the same as the purpose of the angel of Revelation eighteen.

Liksom den förste ängeln fördes till varje missionsstation i världen den 11 augusti 1840, identifierar Kyros sig själv som konungen över ”alla jordens riken”, när han utfärdar det första dekretet. Nedstigningen av ängeln i Uppenbarelseboken tio, den ängel som syster White identifierar som ”ingen mindre person än Jesus Kristus”, har samma profetiska kännetecken som den mäktige ängeln i Uppenbarelseboken arton. Syster White identifierar att den förste ängelns syfte var detsamma som syftet med ängeln i Uppenbarelseboken arton.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> ”Jesus gav en mäktig ängel uppdraget att stiga ner och varna jordens invånare att förbereda sig för hans andra tillkommelse. När ängeln lämnade Jesu närvaro i himlen, gick ett utomordentligt klart och härligt ljus framför honom. Jag fick veta att hans uppdrag var att upplysa jorden med sin härlighet och varna människan för Guds kommande vrede.” Early Writings, 245.

The empowerment of the first angel is a symbol that emphasizes a worldwide element. The first message in the time of Christ was empowered at the baptism of Christ. The Scriptures identify that all of Israel went out to the wilderness to hear the message of John.

Den första ängelns utrustande med kraft är en symbol som betonar ett världsomfattande inslag. Det första budskapet på Kristi tid utrustades med kraft vid Kristi dop. Skrifterna visar att hela Israel gick ut i öknen för att höra Johannes budskap.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. Matthew 3:5, 6.

> Då gick Jerusalem och hela Judeen och hela bygden omkring Jordan ut till honom och lät döpa sig av honom i Jordan, medan de bekände sina synder. Matteus 3:5, 6.

Christ’s ministry was directed to ancient Israel, and in that prophetic sense the entire world was drawn to the Jordan, the place of Christ’s baptism. Yet the rite of baptism, and what it represented when Christ was baptized, was directed at all the world.

Kristi tjänst var riktad till det forntida Israel, och i den profetiska bemärkelsen drogs hela världen till Jordan, platsen för Kristi dop. Ändå var dopets rit och det som den representerade när Kristus döptes riktad till hela världen.

The name Jehoiakim means “God will rise”, and at the baptism of Christ, as John brought Christ up out of the water, the emblem of “rising up” out of a watery grave became an element of that empowerment. In the first four verses of Ezra that we have already cited, verse five identifies the response of those that heard the decree with the words, “Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem.” When the first message is empowered, there is a rising up, as represented by the name of Jehoiakim.

Namnet Jojakim betyder ”Gud skall resa sig”, och vid Kristi dop, när Johannes förde Kristus upp ur vattnet, blev symbolen för att ”stiga upp” ur en vattengrav ett inslag i detta bemyndigande. I de fyra första verserna i Esra som vi redan har citerat, anger vers fem gensvaret hos dem som hörde påbudet med orden: ”Då stodo huvudmännen för Juda och Benjamins familjer upp, likaså prästerna och leviterna, ja alla vilkas ande Gud hade väckt, för att draga upp och bygga Herrens hus i Jerusalem.” När det första budskapet bemyndigas, sker ett uppresande, såsom det representeras av namnet Jojakim.

On September 11, 2001, the first message of the mighty movement of the third angel was empowered as typified by the empowerment of the first message of the mighty movement of the first angel. Sister White comments on the destruction of the Twin Towers on that date.

Den 11 september 2001 gavs det första budskapet i den mäktiga rörelsen under den tredje ängeln kraft, såsom detta förebildades genom kraftgivandet åt det första budskapet i den mäktiga rörelsen under den första ängeln. Syster White kommenterar förstörelsen av Tvillingtornen på detta datum.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Varifrån kommer påståendet att jag har förklarat att New York skall svepas bort av en flodvåg? Detta har jag aldrig sagt. Jag har sagt, när jag såg de stora byggnaderna uppföras där, våning efter våning: ’Vilka fruktansvärda scener skall inte utspelas när Herren reser sig för att på ett förskräckligt sätt skaka jorden! Då skall orden i Uppenbarelseboken 18:1–3 uppfyllas.’ Hela det artonde kapitlet i Uppenbarelseboken är en varning om vad som kommer över jorden. Men jag har inget särskilt ljus beträffande vad som skall komma över New York, endast att jag vet att de stora byggnaderna där en dag kommer att störtas ned genom vändandet och omstörtandet av Guds makt. Av det ljus som har givits mig vet jag att förstörelse finns i världen. Ett ord från Herren, en beröring av hans mäktiga kraft, och dessa väldiga byggnadsverk kommer att falla. Scener kommer att utspelas vilkas fasansfullhet vi inte kan föreställa oss.” Review and Herald, 5 juli 1906.

At the empowerment of the first message in the history of the one hundred and forty-four thousand, the Lord “rose up” to “shake terribly the earth”. Jehoiakim’s name symbolizes the empowerment of the first message. On August 11, 1840, the Lord arose from his throne and descended to earth and stood upon the land and the sea. At the first decree of Cyrus, the faithful arose. Jehoiakim is a symbol of not simply the arrival of the first angel, but he also represents the empowerment of the first angel.

Vid den första budskapets bemyndigande i de etthundrafyrtiofyratusens historia ”reste sig” Herren för att ”förskräckligt skaka jorden”. Jojakims namn symboliserar det första budskapets bemyndigande. Den 11 augusti 1840 reste sig Herren från sin tron och steg ned till jorden och stod över landet och havet. Vid Kyros första dekret reste sig de trogna. Jojakim är en symbol inte endast för den första ängelns ankomst, utan han representerar också den första ängelns bemyndigande.

Jehoiakim represents the first of the last three kings, but he also represents the fifth of seven kings that lead to the destruction of Jerusalem. The names of those seven kings are very informative. Those seven kings were Manasseh, Amon, Josiah, Jehoahaz, Jehoiakim, Jehoiachin and Zedekiah.

Jojakim representerar den förste av de tre sista kungarna, men han representerar också den femte av sju kungar som leder fram till Jerusalems förstörelse. Namnen på dessa sju kungar är mycket upplysande. Dessa sju kungar var Manasse, Amon, Josia, Joahas, Jojakim, Jekonja och Sidkia.

In the history of the Millerites, Manasseh represents the time of the end, in 1798. Manasseh means “causing to forget”, and it is in 1798 that the whore of Tyre is forgotten for seventy years. Manasseh was one of the most wicked kings, and possesses prophetic characteristics that should be considered.

I Milleriternas historia representerar Manasse tiden för slutet, år 1798. Manasse betyder ”att förorsaka glömska”, och det är år 1798 som Tyrus sköka blir bortglömd i sjuttio år. Manasse var en av de mest ogudaktiga kungarna och bär profetiska kännetecken som bör beaktas.

The last seven kings of Judah represent the history of the seven thunders from 1798, through October 22, 1844. Manasseh was the first of the seven kings, and as the first king of seven, he typified Zedekiah, the last of the seven kings. Jesus always identifies the end with the beginning. Zedekiah, the last king of the seven, was carried into the slavery of Babylonian captivity. The first king of the seven last kings was also carried into Babylonian captivity, typifying the carrying of the last king into Babylonian captivity.

De sju sista kungarna i Juda representerar de sju åskornas historia från 1798 till den 22 oktober 1844. Manasse var den förste av de sju kungarna, och som den förste kungen av de sju var han en förebild för Sidkia, den siste av de sju kungarna. Jesus identifierar alltid slutet med början. Sidkia, den siste kungen av de sju, fördes bort i den babyloniska fångenskapens slaveri. Den förste kungen av de sju sista kungarna fördes också bort i babylonisk fångenskap och förebildade därigenom bortförandet av den siste kungen till babylonisk fångenskap.

> And the Lord spake to Manasseh, and to his people: but they would not hearken. Wherefore the Lord brought upon them the captains of the host of the king of Assyria, which took Manasseh among the thorns, and bound him with fetters, and carried him to Babylon. And when he was in affliction, he besought the Lord his God, and humbled himself greatly before the God of his fathers, And prayed unto him: and he was entreated of him, and heard his supplication, and brought him again to Jerusalem into his kingdom. Then Manasseh knew that the Lord he was God. 2 Chronicles 33:10–13.

> Och Herren talade till Manasse och till hans folk, men de ville inte höra. Därför lät Herren härhövitsmännen i den assyriske kungens här komma över dem; de grep Manasse bland törnena, band honom med bojor och förde honom till Babylon. Och när han var i nöd, bönföll han Herren, sin Gud, och ödmjukade sig djupt inför sina fäders Gud och bad till honom; och han lät beveka sig av honom och hörde hans bön och förde honom åter till Jerusalem, till hans kungarike. Då insåg Manasse att Herren är Gud. 2 Krönikeboken 33:10–13.

The experience of Manasseh coming to know that the Lord was God, was accomplished by being removed from his kingdom, and then being restored to his kingdom. Nebuchadnezzar, as with Manasseh, came to know the Lord when he was removed from his kingdom and thereafter restored.

Manasses erfarenhet av att lära känna att Herren var Gud fullbordades genom att han blev avlägsnad från sitt rike och sedan återinsatt i sitt rike. Nebukadnessar, liksom Manasse, kom att lära känna Herren när han blev avlägsnad från sitt rike och därefter återinsatt.

> And at the end of the days I Nebuchadnezzar lifted up mine eyes unto heaven, and mine understanding returned unto me, and I blessed the most High, and I praised and honoured him that liveth forever, whose dominion is an everlasting dominion, and his kingdom is from generation to generation: And all the inhabitants of the earth are reputed as nothing: and he doeth according to his will in the army of heaven, and among the inhabitants of the earth: and none can stay his hand, or say unto him, What doest thou? At the same time my reason returned unto me; and for the glory of my kingdom, mine honour and brightness returned unto me; and my counsellors and my lords sought unto me; and I was established in my kingdom, and excellent majesty was added unto me. Now I Nebuchadnezzar praise and extol and honour the King of heaven, all whose works are truth, and his ways judgment: and those that walk in pride he is able to abase. Daniel 4:34–37.

> Och vid dagarnas slut lyfte jag, Nebukadnessar, mina ögon upp till himlen, och mitt förstånd återvände till mig, och jag prisade den Högste, och jag lovade och ärade honom som lever för evigt, han vars välde är ett evigt välde, och vars rike varar från släkte till släkte. Och jordens alla invånare räknas såsom intet; och han gör efter sin vilja med himlens här och med jordens invånare; och ingen kan hejda hans hand eller säga till honom: Vad gör du? Vid samma tid återvände mitt förstånd till mig; och till mitt rikes ära återvände min härlighet och min glans till mig; och mina rådsherrar och mina stormän sökte upp mig; och jag blev åter insatt i mitt rike, och ännu större majestät tillades mig. Nu prisar och upphöjer och ärar jag, Nebukadnessar, himlens Konung, han vars alla verk är sanning och vars vägar är rätt, och dem som vandrar i högmod förmår han förödmjuka. Daniel 4:34–37.

The experience of Manasseh was accomplished upon Nebuchadnezzar. Manasseh represents the “time of the end” in the history of the last three Judean kings, and the arrival of the prophecy of seventy years of captivity. Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the history of the three decrees, just as 1798 was the “time of the end” in the history of the seven thunders. In the verses just cited Nebuchadnezzar’s understanding returned to him at “the end of the days.” The “end of the days” is also referenced in Daniel chapter twelve.

Manasses erfarenhet fullbordades på Nebukadnessar. Manasse representerar ”ändens tid” i de sista tre judiska kungarnas historia, och ankomsten av profetian om sjuttio års fångenskap. Nebukadnessar representerar ”ändens tid” i de tre dekretens historia, liksom 1798 var ”ändens tid” i de sju åskornas historia. I de nyss anförda verserna återvände Nebukadnessars förstånd till honom vid ”dagarnas ände”. ”Dagarnas ände” omtalas också i Daniels tolfte kapitel.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Men gå du din väg intill ändens tid; ty du skall få vila och uppstå till din lott vid dagarnas ände. Daniel 12:13.

The “end of the days” in Daniel chapter twelve is the “time of the end”, for Daniel was told to go “till the end be.” At that time Daniel would “stand in his lot.” To “stand in his lot” means to fulfill his purpose, which Daniel did when his book was unsealed at the end of the days, which is the “time of the end.” At that time there would be an “increase of knowledge” that the wise would understand. At the end of Nebuchadnezzar’s days his “understanding” returned unto him.

”Ändens dagar” i Daniels tolfte kapitel är ”ändens tid”, ty Daniel blev tillsagd att gå ”till änden”. Vid den tiden skulle Daniel ”stå upp i sin lott”. Att ”stå upp i sin lott” betyder att fullborda sitt syfte, vilket Daniel gjorde när hans bok avförseglades vid ändens dagar, som är ”ändens tid”. Vid den tiden skulle det finnas en ”ökning av kunskap” som de visa skulle förstå. Vid slutet av Nebukadnessars dagar återvände hans ”förstånd” till honom.

> “When God gives a man a special work to do, he is to stand in his lot and place as did Daniel, ready to answer the call of God, ready to fulfill His purpose.” Manuscript Releases, volume 6, 108.

> ”När Gud ger en människa ett särskilt verk att utföra, skall hon stå på sin plats och i sin ställning såsom Daniel gjorde, redo att besvara Guds kallelse, redo att fullgöra hans syfte.” Manuscript Releases, band 6, 108.

Manasseh represents the “time of the end” in the history of the three last kings of Judah, Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the three decrees. Manasseh was followed by his son Amon.

Manasse representerar ”ändens tid” i historien om Juda tre sista kungar; Nebukadnessar representerar ”ändens tid” i de tre dekreten. Manasse följdes av sin son Amon.

Amon means “training” and represents the period of time when there was an “increase of knowledge” that would train the “wise” in the message that was unsealed. Amon was then followed by Josiah, the only king of the seven that has a fairly good, though complicated prophetic history.

Amon betyder ”undervisning” och representerar den tidsperiod då det skedde en ”kunskapsökning” som skulle undervisa de ”visa” i det budskap som hade blivit upplåst. Amon följdes sedan av Josia, den ende kungen av de sju som har en förhållandevis god, om än komplicerad, profetisk historia.

Josiah means “the foundation of God”, and represents the establishing of the truths that had been unsealed at the “time of the end”. The increase of knowledge that was represented by Amon was put together by William Miller, through the guidance of Gabriel and other holy angels. Miller’s work is represented by the name Josiah, for he established the foundations of the movement. There is much more to identify of Josiah, but we will move onto his son Jehoahaz.

Josia betyder ”Guds grundval” och representerar upprättandet av de sanningar som hade blivit öppnade vid ”ändens tid”. Den tilltagande kunskap som representerades av Amon sammanställdes av William Miller genom Gabriels och andra heliga änglars ledning. Millers verk representeras av namnet Josia, ty han lade rörelsens grundvalar. Det finns mycket mer att identifiera hos Josia, men vi går nu vidare till hans son Joahas.

> Jehoahaz was twenty and three years old when he began to reign; and he reigned three months in Jerusalem. And his mother’s name was Hamutal, the daughter of Jeremiah of Libnah. And he did that which was evil in the sight of the Lord, according to all that his fathers had done. And Pharaohnechoh put him in bands at Riblah in the land of Hamath, that he might not reign in Jerusalem; and put the land to a tribute of an hundred talents of silver, and a talent of gold. And Pharaohnechoh made Eliakim the son of Josiah king in the room of Josiah his father, and turned his name to Jehoiakim, and took Jehoahaz away: and he came to Egypt, and died there. 2 Kings 23:31–34.

> Joahas var tjugotre år gammal när han blev kung, och han regerade tre månader i Jerusalem. Hans moders namn var Hamutal, Jeremias dotter från Libna. Och han gjorde det som var ont i Herrens ögon, alldeles såsom hans fäder hade gjort. Och farao Neko satte honom i bojor i Ribla i Hamats land, för att han inte skulle regera i Jerusalem; och han pålade landet en skatt av etthundra talenter silver och en talent guld. Och farao Neko gjorde Eljakim, Josias son, till kung i sin fader Josias ställe och ändrade hans namn till Jojakim, och han förde bort Joahas; och han kom till Egypten och dog där. 2 Kungaboken 23:31–34.

Jehoahaz means “Jehovah has seized”, and he was seized by Pharaohnecho. Jehoahaz, the son of Josiah, was seized by Pharaohnechoh and replaced by his brother Eliakim, meaning the “God of raising”. Pharaohnechoh then changed Eliakim’s name to Jehoiakim, meaning “God will rise”. The change of a name is a symbol of a covenant relationship, and at the empowerment of the first message, God enters into covenant with a people, as He simultaneously passes by a former covenant people.

Jehoahaz betyder ”Jehova har gripit”, och han blev gripen av farao Neko. Jehoahaz, Josias son, greps av farao Neko och ersattes av sin bror Eljakim, vilket betyder ”uppresandets Gud”. Farao Neko ändrade därefter Eljakims namn till Jojakim, vilket betyder ”Gud skall resa sig”. Ett namnbyte är en symbol för ett förbundsförhållande, och när det första budskapet ges kraft träder Gud in i förbund med ett folk, samtidigt som han går förbi ett tidigare förbundsfolk.

On August 11, 1840, the Ottoman Empire that had been represented by four winds that were loosed for three hundred and ninety-one years and fifteen days were restrained, or as Jehoahaz means, they were “seized”. At the same time, Eliakim was made king and his name changed to Jehoiakim, meaning “God will rise”. Jehoiakim was followed by his son Jehoiachin who has three names in the Scriptures.

Den 11 augusti 1840 blev det osmanska riket, som hade framställts genom fyra vindar vilka varit lössläppta i trehundranittioett år och femton dagar, tygelbundna, eller, såsom Jehoahas betyder, de blev ”tagna i besittning”. Samtidigt gjordes Eljakim till kung och hans namn ändrades till Jojakim, vilket betyder ”Gud skall resa sig”. Efter Jojakim följde hans son Jojakin, som har tre namn i Skrifterna.

The name Jehoiachin means “the Lord will set up and establish”. He was the son of Jehoiakim and he marks the arrival of the second angel in the spring of 1844, as God “set up and established” the new, true, Protestant horn. The second angel’s message was empowered by the message of the Midnight Cry, and Jeconiah and Coniah mean “God will establish”. The three names, each with the same meaning, represent the joining of the Midnight Cry to the second angel’s message. It is in the final outpouring of the Holy Spirit during the Loud Cry that the one hundred and forty-four thousand are sealed. The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified in the Midnight Cry of the Millerite movement, and Jehoiachin, also called Jeconiah and Coniah, is a symbol of the sealing.

Namnet Jojakin betyder ”Herren skall upprätta och befästa”. Han var son till Jojakim, och han markerar den andra ängelns ankomst våren 1844, då Gud ”upprättade och befäste” det nya, sanna, protestantiska hornet. Den andra ängelns budskap fick kraft genom midnattsropets budskap, och Jekonja och Konja betyder ”Gud skall befästa”. De tre namnen, vart och ett med samma betydelse, representerar midnattsropets förening med den andra ängelns budskap. Det är i den slutliga utgjutelsen av den Helige Ande under det höga ropet som de etthundrafyrtiofyra tusen förseglas. Förseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen förebildades i milleritrörelsens midnattsrop, och Jojakin, även kallad Jekonja och Konja, är en symbol för förseglingen.

> As I live, saith the Lord, though Coniah the son of Jehoiakim king of Judah were the signet upon my right hand, yet would I pluck thee thence; And I will give thee into the hand of them that seek thy life, and into the hand of them whose face thou fearest, even into the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon, and into the hand of the Chaldeans. And I will cast thee out, and thy mother that bare thee, into another country, where ye were not born; and there shall ye die. But to the land whereunto they desire to return, thither shall they not return. Is this man Coniah a despised broken idol? is he a vessel wherein is no pleasure? wherefore are they cast out, he and his seed, and are cast into a land which they know not? O earth, earth, earth, hear the word of the Lord. Jeremiah 22:24–29.

> Så sant jag lever, säger Herren: om än Konja, son till Jojakim, Juda kung, vore sigillringen på min högra hand, skulle jag dock rycka dig därifrån. Och jag skall ge dig i handen på dem som står efter ditt liv, i handen på dem vilkas ansikte du fruktar, ja, i handen på Nebukadressar, kungen i Babel, och i kaldéernas hand. Och jag skall kasta ut dig och din mor, som födde dig, till ett annat land, där ni inte är födda; och där skall ni dö. Men till det land dit de längtar att få vända tillbaka, dit skall de inte återvända. Är då denne man, Konja, en föraktad, krossad avgudabild? Är han ett kärl som ingen har behag till? Varför har han och hans avkomma blivit utdrivna och kastade till ett land som de inte känner? O jord, jord, jord, hör Herrens ord. Jeremia 22:24–29.

Jehoiachin, Jeconiah and Coniah represent the sealing time, when the second angel is joined by the message of the Midnight Cry. He represents the sealing time of the foolish. The evil king represents those that are the foolish Laodicean virgins who in the sealing time are destined to receive the mark of the beast as they are forever spewed out of the mouth of the Lord.

Jojakin, Jekonja och Konja representerar beseglingstiden, då den andre ängeln förenas med Midnattsropets budskap. Han representerar de fåvitskas beseglingstid. Den onde kungen representerar dem som är de fåvitska laodiceiska jungfrurna, vilka under beseglingstiden är bestämda att ta emot vilddjurets märke, eftersom de för alltid utspys ur Herrens mun.

The signet on God’s right hand is His seal, and those that are spewed out of the mouth of the Lord during the sealing of the one hundred and forty-four thousand are contrasted with Zerubbabel, the man who had the plummet of the “seven times” in his hand.

Sigillringen på Guds högra hand är hans sigill, och de som spys ut ur Herrens mun under beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen ställs i kontrast till Serubbabel, mannen som hade lodet för de ”sju tiderna” i sin hand.

> Speak to Zerubbabel, governor of Judah, saying, I will shake the heavens and the earth; And I will overthrow the throne of kingdoms, and I will destroy the strength of the kingdoms of the heathen; and I will overthrow the chariots, and those that ride in them; and the horses and their riders shall come down, every one by the sword of his brother. In that day, saith the Lord of hosts, will I take thee, O Zerubbabel, my servant, the son of Shealtiel, saith the Lord, and will make thee as a signet: for I have chosen thee, saith the Lord of hosts. Haggai 2:21–23.

> Tala till Serubbabel, Juda ståthållare, och säg: Jag skall skaka himlen och jorden; och jag skall omstörta kungarikens tron och förgöra hednafolkens kungarikens makt; och jag skall omstörta vagnarna och dem som färdas i dem; och hästarna och deras ryttare skall falla, var och en genom sin broders svärd. På den dagen, säger Herren Sebaot, skall jag ta dig, o Serubbabel, min tjänare, Shealtiels son, säger Herren, och göra dig till en signetring; ty jag har utvalt dig, säger Herren Sebaot. Haggai 2:21–23.

The “stone of stumbling” that is the “seven times” is the “plummet” in the hand of Zerubbabel, and he is represented as the “signet” that God employs to seal the one hundred and forty-four thousand. The signet, or the “sign”, is placed upon those that “sigh and cry” for the abominations that are done in Jerusalem. The sighing and crying identifies the experience of those that are sealed, and the signing and crying is the symbol of their internal response to the remedy of the “seven times.” It is confession for their sins and for the sins of their fathers. It is the acknowledgment that they have not been walking with God and that God has not been walking with them ever since the disappointment of July 18, 2020. It is the test that was failed in 1863, during the period of time when Philadelphia was transitioning unto Laodicea. It typified the period of time when those represented by Coniah are forever established as foolish Laodicean virgins, and those represented by Zerubbabel are forever established as wise Philadelphian virgins.

Den ”anstötelsesten” som utgör de ”sju tiderna” är ”lodsänket” i Serubbabels hand, och han framställs som den ”sigillring” som Gud använder för att försegla de etthundrafyrtiofyra tusen. Sigillringen, eller ”tecknet”, sätts på dem som ”suckar och ropar” över de styggelser som begås i Jerusalem. Suckandet och ropandet identifierar erfarenheten hos dem som blir förseglade, och suckandet och ropandet är symbolen för deras inre gensvar på botemedlet för de ”sju tiderna”. Det är bekännelse av deras synder och deras fäders synder. Det är erkännandet att de inte har vandrat med Gud och att Gud inte har vandrat med dem allt sedan besvikelsen den 18 juli 2020. Det är det prov som underkändes år 1863, under den tidsperiod då Filadelfia övergick till Laodicea. Det förebildade den tidsperiod då de som representeras av Konja för alltid fastställs som dåraktiga laodiceiska jungfrur, och de som representeras av Serubbabel för alltid fastställs som visa filadelfiska jungfrur.

Jehoichin was followed by Zedekiah, the last of the seven kings. As Manasseh represented 1798, and the “time of the end,” Zedekiah must represent October 22, 1844, when the vision would “speak, and not lie”. Zedekiah is a name made up of the combination of two Hebrew words. The one word is “Jehovah”, and it is combined with the word that is translated in Daniel chapter eight, and verse fourteen as “cleansed.” Zedekiah means the cleansing of God’s temple, which began on October 22, 1844.

Jojakin följdes av Sidkia, den siste av de sju kungarna. Liksom Manasse representerade 1798 och ”ändens tid”, måste Sidkia representera den 22 oktober 1844, då synen skulle ”tala och icke ljuga”. Sidkia är ett namn sammansatt av två hebreiska ord. Det ena ordet är ”Jehova”, och det är förenat med det ord som i Daniel kapitel åtta, vers fjorton, översätts med ”renas”. Sidkia betyder reningen av Guds tempel, vilken började den 22 oktober 1844.

The last seven kings of Judah represent the progressive history of 1798 to October 22, 1844. Jehoiakim is the symbol of August 11, 1840, which in turn represents September 11, 2001. He is a symbol of the empowerment of the first angel’s message, and he is introduced in the first verse of Daniel chapter one. Thus, the setting and context of Daniel chapter one, is the empowerment of the first angel’s message, as represented in Revelation chapter ten. In Revelation chapter ten Christ descended with a little book in His hand that John was commanded to eat. This is why the first test in the book of Daniel has to do with eating.

Judas sju sista kungar representerar den progressiva historien från 1798 till den 22 oktober 1844. Jojakim är symbolen för den 11 augusti 1840, vilket i sin tur representerar den 11 september 2001. Han är en symbol för den första ängelns budskaps bemyndigande, och han introduceras i den första versen i Daniels första kapitel. Således är miljön och sammanhanget i Daniels första kapitel den första ängelns budskaps bemyndigande, såsom det representeras i Uppenbarelsebokens tionde kapitel. I Uppenbarelsebokens tionde kapitel steg Kristus ned med en liten bok i sin hand, som Johannes befalldes att äta. Detta är anledningen till att det första provet i Daniels bok har att göra med att äta.

We will continue these subjects in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa ämnen i nästa artikel.

> And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 3:3.

> Och han sade till mig: Du människobarn, mätta din buk och fyll ditt innersta med denna bokrulle som jag ger dig. Då åt jag den, och i min mun var den söt som honung. Hesekiel 3:3.

Back to Articles