Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Five

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistförsamlingen – nummer tjugofem

Number Twenty-Five

Nummer tjugofem

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Joel confronts the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church with the testimony of its escalating rebellion over four generations. Those four generations are also illustrated in Ezekiel chapter eight, where the twenty-five men of that fourth-generation bow to the sun. In 1901, 13 years after the rebellion of 1888, the Adventist church organized a committee to lead the church.

Joels bok konfronterar ledarskapet i den laodiceiska Sjundedagsadventistkyrkan med vittnesbördet om dess tilltagande uppror under fyra generationer. Dessa fyra generationer framställs också i Hesekiel kapitel åtta, där de tjugofem männen i den fjärde generationen böjer sig för solen. År 1901, tretton år efter upproret 1888, organiserade adventistkyrkan en kommitté för att leda kyrkan.

The initial General Conference’s Executive Committee was established during the major reorganization at the 1901 General Conference Session, and it consisted of 25 members. This was a significant expansion from the pre-1901 committee, which had only 13 members. The members have increased through the years, but Jesus always identifies the end with the beginning. The beginning was 25 members, with one as the leader, paralleling a course in the sanctuary, which consisted of 24 priests and one high priest.

Generalkonferensens första exekutivkommitté inrättades under den stora omorganisationen vid Generalkonferensens sammanträde år 1901, och den bestod av 25 medlemmar. Detta var en betydande utvidgning jämfört med kommittén före 1901, som endast hade 13 medlemmar. Antalet medlemmar har ökat genom åren, men Jesus identifierar alltid slutet med början. Begynnelsen var 25 medlemmar, med en som ledare, vilket motsvarar en ordning i helgedomen, som bestod av 24 präster och en överstepräst.

Judas and the Sanhedrin are two symbols of rebellion in the time of Christ. The Sanhedrin represents the Laodicean Seventh-day Adventist church. The Sanhedrin’s participation in the crucifixion of Christ, typifies the role of Adventism in the Sunday law crisis. The Sanhedrin—the supreme Jewish council in Jerusalem, composed of chief priests, elders, and scribes, presided over by High Priest Caiaphas—played a central role in the events leading to Jesus’ death.

Judas och Sanhedrin är två symboler för uppror i Kristi tid. Sanhedrin representerar den laodiceiska sjundedagsadventistiska församlingen. Sanhedrins medverkan vid Kristi korsfästelse är en förebild för adventismens roll i söndagslagskrisen. Sanhedrin — det högsta judiska rådet i Jerusalem, bestående av överstepräster, äldste och skriftlärda, under ledning av översteprästen Kaifas — spelade en central roll i de händelser som ledde till Jesu död.

After Jesus’ arrest in Gethsemane (orchestrated with Judas’ betrayal), he was brought before the Sanhedrin at night in Caiaphas’ house. They sought testimony to condemn him, producing witnesses who accused him of blasphemy and insurrection.

Efter Jesu gripande i Getsemane (iscensatt genom Judas förräderi) fördes han nattetid inför Stora rådet i Kaifas hus. De sökte vittnesmål för att kunna döma honom och lät träda fram vittnen som anklagade honom för hädelse och uppror.

When Caiaphas directly asked Jesus if he was the Messiah (or Son of God), Jesus’ affirmative response, “You have said so” led the high priest to declare, “Blasphemy!” The council condemned Him as deserving death. Lacking authority under Roman rule to execute capital sentences, they handed Jesus over to Pontius Pilate, the Roman governor, accusing him of sedition to secure a Roman execution. The actual crucifixion was carried out by Roman soldiers under Pilate’s order, but only after Pilate yielded to pressure from the chief priests and a crowd (who demanded Jesus’ death and the release of Barabbas).

När Kaifas direkt frågade Jesus om han var Messias (eller Guds Son), ledde Jesu bekräftande svar, ”Du har själv sagt det”, till att översteprästen utropade: ”Hädelse!” Rådet fördömde honom såsom förtjänt av döden. Eftersom de under det romerska styret saknade befogenhet att verkställa dödsdomar, överlämnade de Jesus åt Pontius Pilatus, den romerske ståthållaren, och anklagade honom för uppror för att utverka en romersk avrättning. Själva korsfästelsen utfördes av romerska soldater på Pilatus befallning, men först sedan Pilatus hade gett efter för påtryckningar från översteprästerna och en folkmassa (som krävde Jesu död och Barabbas frigivning).

> “When Christ was upon this earth, the world preferred Barabbas. And today the world and the churches are making the same choice. The scenes of the betrayal, the rejection, and the crucifixion of Christ have been re-enacted, and will again be re-enacted on an immense scale. People will be filled with the attributes of the enemy, and with them his delusions will have great power. Just to that degree that light is refused will there be misconception and misunderstanding. Those who reject Christ and choose Barabbas work under a ruinous deception. Misrepresentation and false witness will grow to open rebellion. The eye being evil, the whole body will be full of darkness. Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie. They are ensnared and taken, and by their every action they cry, Release unto us Barabbas, but crucify Christ.

> ”När Kristus var här på jorden, föredrog världen Barabbas. Och i dag gör världen och kyrkorna samma val. Scenerna med Kristi förräderi, förkastelse och korsfästelse har återupprepats och kommer åter att upprepas i oerhörd skala. Människor kommer att uppfyllas av fiendens egenskaper, och genom dem kommer hans villfarelser att ha stor makt. I samma mån som ljuset förkastas kommer missuppfattning och missförstånd att råda. De som förkastar Kristus och väljer Barabbas handlar under ett fördärvligt bedrägeri. Förvrängning och falskt vittnesbörd kommer att växa till öppet uppror. Om ögat är ont, blir hela kroppen full av mörker. De som fäster sin tillgivenhet vid någon annan ledare än Kristus kommer att finna sig vara under en förblindelses herravälde som så förtrollar att själar under dess makt vänder sig bort från att höra sanningen för att tro lögnen. De snärjs och fångas, och genom varje handling ropar de: Frigiv Barabbas åt oss, men korsfäst Kristus.”

> “Even now this decision is being made. The scenes enacted at the cross are being re-enacted. In the churches that have departed from truth and righteousness it is being revealed what human nature can do and will do when the love of God is not an abiding principle in the soul. We need not be surprised at anything that may take place now. We need not marvel at any developments of horror. Those who trample under their unholy feet the law of God have the same spirit as had the men who insulted and betrayed Jesus. Without any compunction of conscience, they will do the deeds of their father, the devil. They will ask the question that came from the traitorous lips of Judas, What will you give me if I betray unto you Jesus the Christ? Even now Christ is being betrayed in the person of his saints.” Review and Herald, January 30, 1900.

> ”Redan nu fattas detta beslut. De scener som utspelades vid korset återupprepas. I de kyrkor som har avfallit från sanning och rättfärdighet uppenbaras vad den mänskliga naturen kan göra och kommer att göra när Guds kärlek inte är en bestående princip i själen. Vi behöver inte förvånas över något som nu kan ske. Vi behöver inte häpna över några yttringar av fasa. De som trampar Guds lag under sina oheliga fötter har samma ande som de män som smädade och förrådde Jesus. Utan någon samvetsbetänklighet kommer de att göra sin faders, djävulens, gärningar. De kommer att ställa den fråga som kom från Judas förrädiska läppar: Vad vill ni ge mig om jag förråder Jesus Kristus åt er? Redan nu blir Kristus förrådd i sina heligas person.” Review and Herald, 30 januari 1900.

If the passage truly means what it says, then those who were being identified as “choosing Barabbas,” will be unable to understand what the passage teaches. Those people are the people in 2 Thessalonians who receive strong delusion, because they loved not the truth. She says of those who choose Barabbas, “Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie.” Those who are choosing Barabbas, are under the control of Satan before the waymark of the cross and Sunday law. In that condition they cannot possibly understand what the passage teaches. They will therefore suggest that, “the conditions when Sister White penned these words were for that peculiar history, not now.” Perhaps they would say, “She is speaking about Christianity in a generic way, and this does not apply directly to Seventh-day Adventists.” Poppycock.

Om avsnittet verkligen betyder vad det säger, då kommer de som identifierades som sådana som ”väljer Barabbas” att vara oförmögna att förstå vad avsnittet lär. Dessa människor är de människor i 2 Thessalonikerbrevet som drabbas av en kraftig villfarelse, eftersom de inte älskade sanningen. Om dem som väljer Barabbas säger hon: ”De som skänker sina känslor åt någon annan ledare än Kristus kommer att finna sig stå under kontrollen, till kropp, själ och ande, av en hänförelse så förtrollande att själar under dess makt vänder sig bort från att höra sanningen för att tro lögnen.” De som väljer Barabbas står under Satans kontroll före vägmärket om korset och söndagslagen. I det tillståndet kan de omöjligen förstå vad avsnittet lär. De kommer därför att hävda att ”de förhållanden som rådde när syster White nedtecknade dessa ord hörde till den särskilda historien, inte till nu.” Kanske skulle de säga: ”Hon talar om kristendomen i allmän mening, och detta gäller inte direkt sjundedagsadventisterna.” Struntprat.

Of course, the circumstances of the history when Sister White wrote those words were actually a commentary on her personal history, but just as with John in the Revelation, when a prophet is told to write, he is told to write “the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter.” When a prophet records the things that are, he is simultaneously recording the things that will be.

Naturligtvis var de historiska omständigheterna när syster White skrev dessa ord i själva verket en kommentar till hennes personliga historia, men liksom med Johannes i Uppenbarelseboken gäller att när en profet får befallning att skriva, får han befallning att skriva ”vad du har sett och vad som är och vad som härefter skall ske”. När en profet nedtecknar det som är, nedtecknar han samtidigt det som skall vara.

The leadership of Adventism is represented by Ezekiel’s 25 men, who are also prophetically aligned with the 250 men who stood with Korah, Dathan and Abiram. Just as significantly the rebels of 1888 and the Minneapolis General Conference were identified by Sister White as repeating the rebellion of Korah, Dathan and Abiram. Sister White directly teaches that when the angel of Revelation eighteen descends and lightens the earth with his glory, the latter rain begins.

Adventismens ledarskap representeras av Hesekiels tjugofem män, vilka också profetiskt står i linje med de tvåhundrafemtio män som stod tillsammans med Kora, Datan och Abiram. Lika betydelsefullt är att upprorsmännen år 1888 och vid Generalkonferensen i Minneapolis av syster White identifierades som sådana som upprepade Kora, Datan och Abirams uppror. Syster White undervisar uttryckligen att när ängeln i Uppenbarelseboken arton stiger ned och upplyser jorden med sin härlighet, då börjar det sena regnet.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Det sena regnet skall falla över Guds folk. En mäktig ängel skall komma ned från himlen, och hela jorden skall upplysas av hans härlighet.” Review and Herald, 21 april 1891.

Sister White directly teaches that the angel of Revelation eighteen descended at the 1888 General Conference with the messages of A. T. Jones and E. J. Waggoner. When she was at the Conference she was so overwhelmed with the rebellion that she decided to pack up her things and leave, but an angel told her that she must stay and record the history, for it was a repetition of the rebellion of Korah. Why did the angel want it recorded, if it wasn’t for a testimony in the latter days? If it is a testimony for the latter days, what else could it mean; other than the Laodicean Seventh-day Adventist church will walk in the footsteps of the Sanhedrin during the Sunday law crisis, and particularly the history that leads up to it.

Syster White lär uttryckligen att ängeln i Uppenbarelseboken arton steg ned vid Generalkonferensen 1888 tillsammans med A. T. Jones’ och E. J. Waggoners budskap. När hon var vid konferensen blev hon så överväldigad av upproret att hon beslöt att packa ihop sina tillhörigheter och resa därifrån, men en ängel sade till henne att hon måste stanna och nedteckna historien, ty den var en upprepning av Koras uppror. Varför ville ängeln att detta skulle nedtecknas, om det inte var för ett vittnesbörd i de yttersta dagarna? Om det är ett vittnesbörd för de yttersta dagarna, vad annat skulle det då kunna betyda, annat än att den laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan kommer att vandra i Stora rådets fotspår under söndagslagskrisen, och särskilt den historia som leder fram till den.

The message of Jones and Waggoner was represented as the “message of justification by faith, in verity,” the “Laodicean message,” the “message of Christ’s righteousness” and the “third angel’s message.” The rebels resisted the message, and also rejected the guidance of the Spirit of Prophecy and the chosen messengers of the meeting. Sister White also teaches that when the great buildings of New York City are brought down, by a touch of God’s power, then Revelation 18:1–3, will be fulfilled. Since 9/11 the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church has been repeating the rebellion of Korah, the rebellion of the 25 ancient men, the rebellion of the leadership in 1888 and the rebellion of the Sanhedrin at the time leading up to the cross. Those 25 men, are a symbol representing a counterfeit Levitical priesthood.

Jones’ och Waggoners budskap framställdes som ”budskapet om rättfärdiggörelse genom tro, i sanning”, det ”laodiceiska budskapet”, ”budskapet om Kristi rättfärdighet” och ”den tredje ängelns budskap”. Rebellerna motsatte sig budskapet och förkastade även ledningen från Profetians Ande och mötets utvalda budbärare. Syster White lär också att när New York Citys stora byggnader bringas att falla genom en beröring av Guds kraft, då skall Uppenbarelseboken 18:1–3 uppfyllas. Sedan 11 september har ledarskapet för den laodiceiska sjundedagsadventistiska kyrkan upprepat Koras uppror, de 25 forntida männens uppror, ledarskapets uppror år 1888 och Stora rådets uppror under tiden fram till korset. Dessa 25 män är en symbol som representerar ett förfalskat levitiskt prästadöme.

A Levite was to 25 years old when he began to serve.

En levit skulle vara 25 år gammal när han började tjänstgöra.

> And the Lord spake unto Moses, saying, This is it that belongeth unto the Levites: from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service of the tabernacle of the congregation: And from the age of fifty years they shall cease waiting upon the service thereof, and shall serve no more: But shall minister with their brethren in the tabernacle of the congregation, to keep the charge, and shall do no service. Thus shalt thou do unto the Levites touching their charge. Numbers 8:23–26.

> Och HERREN talade till Mose och sade: Detta är vad som gäller för leviterna: från tjugufem års ålder och uppåt skall de träda in för att fullgöra tjänsten vid uppenbarelsetältet. Men från femtio års ålder skall de avträda från denna tjänst och inte längre tjäna. Dock skall de bistå sina bröder i uppenbarelsetältet med att vaka över det som åligger dem, men de skall inte utföra någon tjänst. Så skall du göra med leviterna beträffande vad som åligger dem. 4 Moseboken 8:23–26.

A Levite begins his service at age twenty-five and serves for twenty-five years, until he is fifty. The Messenger of the Covenant in Malachi three, is purging and also cleansing the Levites at the Sunday law, as He did on October 22, 1844.

En levit börjar sin tjänst vid tjugofem års ålder och tjänar i tjugofem år, tills han är femtio. Förbundets Budbärare i Malaki tre renar och renser också leviterna vid söndagslagen, såsom Han gjorde den 22 oktober 1844.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts.

> Se, jag skall sända min budbärare, och han skall bereda vägen för mig. Och Herren, som ni söker, skall plötsligt komma till sitt tempel, förbundets budbärare, som ni har er glädje i. Se, han skall komma, säger Herren Sebaot.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Men vem kan uthärda dagen för hans ankomst? och vem kan bestå när han uppenbarar sig? Ty han är såsom en guldsmeds eld och såsom valkares såpa. Och han skall sitta såsom den som smälter och renar silver; och han skall rena Levi söner och luttra dem såsom guld och silver, så att de kan bära fram åt Herren ett offer i rättfärdighet. Då skall Juda och Jerusalems offer vara välbehagligt för Herren, såsom i forna dagar och såsom i gångna år. Malaki 3:1–4.

The number “25” as a symbol, represents not only a faithful Levite, but a counterfeit Levite. “25” as a symbol is therefore identifying the separation of two classes of worshippers, whether they be wise and foolish virgins, sheep and goats, wheat and tares. The number twenty-five is a symbol of not only a Levite, but just as importantly it is a symbol of the separation (purging) of the Levites. That separation is at the Sunday law, and it is a primary subject of God’s prophetic Word. It is fitting that Matthew chapter twenty-five, is simply a continuation of Jesus’ prophecy of the end of the world in Matthew twenty-four.

Talet ”25” representerar som symbol inte endast en trogen levit, utan också en falsk levit. ”25” som symbol identifierar därför åtskillnaden mellan två klasser av tillbedjare, vare sig de är visa och oförståndiga jungfrur, får och getter, vete och ogräs. Talet tjugofem är en symbol inte endast för en levit, utan lika viktigt är det en symbol för leviternas åtskillnad (rening). Denna åtskillnad sker vid söndagslagen, och den är ett huvudämne i Guds profetiska ord. Det är passande att Matteus kapitel tjugofem helt enkelt är en fortsättning på Jesu profetia om världens ände i Matteus tjugofyra.

> And Jesus went out, and departed from the temple: and his disciples came to him for to shew him the buildings of the temple. And Jesus said unto them, See ye not all these things? verily I say unto you, There shall not be left here one stone upon another, that shall not be thrown down. Matthew 24:1, 2.

> Och Jesus gick ut och lämnade templet; och hans lärjungar kom fram till honom för att visa honom tempelbyggnaderna. Men Jesus sade till dem: Ser ni inte allt detta? Sannerligen säger jag er: Här skall inte lämnas sten på sten; allt skall brytas ner. Matteus 24:1, 2.

When Jesus departed the temple, He never returned again. In the final verses of chapter twenty-three, Jesus had pronounced judgment upon the Sanhedrin, and the judgment is expressed as “eight,” woes, thus counterfeiting the eight souls upon the ark, the eighth day of circumcision, the eighth day of resurrection, the eight generations of Abraham 430 years and on. The counterfeit number “eight,” aligns with the counterfeit Levite.

När Jesus lämnade templet, återvände Han aldrig mer. I de avslutande verserna i kapitel tjugotre hade Jesus uttalat dom över Stora rådet, och domen uttrycks som ”åtta” verop, och förfalskar därmed de åtta själarna på arken, den åttonde dagen för omskärelsen, den åttonde dagen för uppståndelsen, de åtta generationerna från Abraham, 430 år och vidare. Det förfalskade talet ”åtta” står i linje med den förfalskade leviten.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation.

> Sannerligen säger jag er: Allt detta skall komma över detta släkte.

> O Jerusalem, Jerusalem, thou that killest the prophets, and stonest them which are sent unto thee, how often would I have gathered thy children together, even as a hen gathereth her chickens under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate.

> O Jerusalem, Jerusalem, du som dräper profeterna och stenar dem som är sända till dig, hur ofta har jag inte velat samla dina barn, såsom hönan samlar sina kycklingar under sina vingar, men ni ville inte! Se, ert hus lämnas åt er öde.

> For I say unto you, Ye shall not see me henceforth, till ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Matthew 23:36–39.

> Ty jag säger er: Härefter skall ni inte se mig, förrän ni säger: Välsignad är han som kommer i Herrens namn. Matteus 23:36–39.

Matthew chapter twenty-two concludes with an illustration of the binding of the wicked into bundles, and concludes with the final interaction between Christ and the quibbling Jews. Then in chapter 24 He leaves the temple for the last time, ceasing His labors for ancient Israel. The chapter ends where it began, with the pronouncement that their house was left unto them empty, and what He called His Father’s house when He first cleansed the temple was now the empty Jewish house.

Matteusevangeliets tjugoandra kapitel avslutas med en illustration av de ogudaktigas sammanbindande i knippen, och avslutas med den sista växlingen mellan Kristus och de ordklyvande judarna. Sedan lämnar Han i kapitel 24 templet för sista gången och upphör med sitt verk för det forntida Israel. Kapitlet slutar där det började, med tillkännagivandet att deras hus hade lämnats åt dem tomt, och det som Han kallade sin Faders hus när Han först renade templet var nu det tomma judiska huset.

In chapter 24, Jesus is going to answer questions about the temple, and its approaching destruction. The destruction was to take place in that very generation, which was a generation of vipers. He left that temple never to return, so the predictions he sets forth are addressing spiritual not literal Israel. When Christ leaves the temple which is the Laodicean Seventh-day Adventist church as He did with ancient Israel; simultaneously, the human temple of the one hundred and forty-four thousand will be joined to the Divine temple for eternity. When Jesus left the temple of ancient Israel, He divorced His former covenant people for eternity.

I kapitel 24 ska Jesus besvara frågor om templet och dess annalkande förstörelse. Förstörelsen skulle äga rum just i det släktet, som var ett huggormssläkte. Han lämnade det templet för att aldrig återvända, och därför riktar sig de förutsägelser han framlägger till det andliga, inte det bokstavliga, Israel. När Kristus lämnar templet, vilket är den laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan, såsom han gjorde med det forntida Israel, kommer samtidigt de etthundrafyrtiofyra tusendens mänskliga tempel att för evigt förenas med det gudomliga templet. När Jesus lämnade det forntida Israels tempel, skilde han sig för evigt från sitt tidigare förbundsfolk.

Chapter eleven through to chapter twenty-two of Matthew is the omega to the line of chapter eleven to twenty-two in the book of Genesis. When the line begins in Genesis eleven, it also marks the beginning of Babel and Babel’s covenant of death, which reaches its omega fulfillment in Revelation chapter seventeen, verse eleven, the verse that is the dead center of the verses that make up chapter eleven through twenty-two. The middle of chapters eleven to twenty-two in Genesis, Matthew and Revelation each emphasize the ensign or its counterfeit ensign. In Genesis it was circumcision, in Matthew it was Peter and the Rock which Christ would build his church upon, and in Revelation it was the counterfeit beast that was and is and shall ascend, who is the eight, that is of the seven, and who is then married to the dragon.

Kapitel elva till och med kapitel tjugotvå i Matteus är omega till linjen från kapitel elva till tjugotvå i Första Moseboken. När linjen börjar i Första Moseboken elva, markerar den också början på Babel och Babels dödsförbund, vilket når sin omega-uppfyllelse i Uppenbarelseboken kapitel sjutton, vers elva, den vers som utgör det exakta mittpunkten bland de verser som bildar kapitel elva till tjugotvå. Mittpunkten i kapitel elva till tjugotvå i Första Moseboken, Matteus och Uppenbarelseboken framhäver var och en fälttecknet eller dess förfalskade fälttecken. I Första Moseboken var det omskärelsen, i Matteus var det Petrus och Klippan på vilken Kristus skulle bygga sin kyrka, och i Uppenbarelseboken var det det förfalskade vilddjuret som var och inte är och skall stiga upp, som är den åttonde, och som är av de sju, och som därefter är gift med draken.

Eleven and twenty-two are symbols that identify the combination of Divinity with humanity, which is the very issue represented by Christ writing His law upon our hearts and minds. 11 and 22 are symbols of the covenant of the one hundred and forty-four thousand. In Matthew, chapter twenty-three the false priesthood received eight woes, at the same point in time, the true priesthood is anointed. The priests were consecrated for seven days, and on the eighth day they began to serve.

Elva och tjugotvå är symboler som identifierar föreningen av gudomlighet med mänsklighet, vilket är själva den fråga som representeras av att Kristus skriver sin lag på våra hjärtan och i våra sinnen. 11 och 22 är symboler för de etthundrafyrtiofyratusens förbund. I Matteus, kapitel tjugotre, mottog det falska prästerskapet åtta verop; vid samma tidpunkt smörjs det sanna prästerskapet. Prästerna helgades i sju dagar, och på den åttonde dagen började de tjäna.

It is not an accident that the seven days of consecration of the priests that led to their service beginning on the eighth day begins in Numbers chapter eight and verse one, for “81” is a symbol of the priests.

Det är ingen tillfällighet att de sju dagarna av prästernas invigning, som ledde till att deras tjänst började på den åttonde dagen, inleds i Fjärde Moseboken kapitel åtta och vers ett, ty ”81” är en symbol för prästerna.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Take Aaron and his sons with him, and the garments, and the anointing oil, and a bullock for the sin offering, and two rams, and a basket of unleavened bread; And gather thou all the congregation together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses did as the Lord commanded him; and the assembly was gathered together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses said unto the congregation, This is the thing which the Lord commanded to be done. …

> Och Herren talade till Mose och sade: Tag Aron och hans söner med honom, och kläderna, och smörjelseoljan, och en tjur till syndoffret, och två vädurar, och en korg med osyrat bröd; och församla hela menigheten vid ingången till uppenbarelsetältet. Och Mose gjorde såsom Herren hade befallt honom; och menigheten församlades vid ingången till uppenbarelsetältet. Och Mose sade till menigheten: Detta är vad Herren har befallt att göra. …

> And ye shall not go out of the door of the tabernacle of the congregation in seven days, until the days of your consecration be at an end: for seven days shall he consecrate you. As he hath done this day, so the Lord hath commanded to do, to make an atonement for you. Therefore shall ye abide at the door of the tabernacle of the congregation day and night seven days, and keep the charge of the Lord, that ye die not: for so I am commanded. So Aaron and his sons did all things which the Lord commanded by the hand of Moses. And it came to pass on the eighth day, that Moses called Aaron and his sons, and the elders of Israel; And he said unto Aaron, Take thee a young calf for a sin offering, and a ram for a burnt offering, without blemish, and offer them before the Lord. … And Moses said, This is the thing which the Lord commanded that ye should do: and the glory of the Lord shall appear unto you. … And Aaron lifted up his hand toward the people, and blessed them, and came down from offering of the sin offering, and the burnt offering, and peace offerings. And Moses and Aaron went into the tabernacle of the congregation, and came out, and blessed the people: and the glory of the Lord appeared unto all the people. And there came a fire out from before the Lord, and consumed upon the altar the burnt offering and the fat: which when all the people saw, they shouted, and fell on their faces. Leviticus 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

> Och ni skall inte gå ut från dörren till uppenbarelsetältet på sju dagar, förrän dagarna för er invigning är till ända; ty i sju dagar skall han inviga er. Såsom han har gjort denna dag, så har Herren befallt att man skall göra, för att bringa försoning för er. Därför skall ni stanna vid dörren till uppenbarelsetältet dag och natt i sju dagar och iaktta Herrens föreskrift, för att ni inte må dö; ty så har jag blivit befalld. Och Aron och hans söner gjorde allt det som Herren hade befallt genom Mose hand. Och det skedde på åttonde dagen att Mose kallade på Aron och hans söner och Israels äldste; och han sade till Aron: Tag åt dig en ung kalv till syndoffer och en bagge till brännoffer, båda felfria, och offra dem inför Herren. … Och Mose sade: Detta är vad Herren har befallt att ni skall göra, och Herrens härlighet skall uppenbara sig för er. … Och Aron lyfte upp sin hand mot folket och välsignade dem och steg ned efter att ha framburit syndoffret och brännoffret och gemenskapsoffren. Och Mose och Aron gick in i uppenbarelsetältet och kom sedan ut och välsignade folket; och Herrens härlighet visade sig för allt folket. Då gick eld ut från Herren och förtärde på altaret brännoffret och fettstyckena; och när allt folket såg detta, ropade de högt och föll ned på sina ansikten. Tredje Moseboken 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

Chapter twenty-three is identifying the counterfeit Levites who are revealed at the time the genuine Levites are sealed. Chapter twenty-two of Matthew concludes with no man ever asking Jesus any more questions, then chapter twenty-three he sets forth the eight woes, identifying the Sanhedrin’s probation was closed, and that the executive judgment was then to begin. In chapter twenty-four, He identifies the temple as the Jews house. It is important to see the sequence in the chapters.

Det tjugotredje kapitlet identifierar de förfalskade leviterna, vilka uppenbaras vid den tid då de äkta leviterna förseglas. Det tjugoandra kapitlet i Matteus avslutas med att ingen människa någonsin mer ställde några frågor till Jesus; därefter framlägger han i det tjugotredje kapitlet de åtta veropen och visar därigenom att Sanhedrins prövotid hade avslutats och att den verkställande domen då skulle börja. I det tjugofjärde kapitlet identifierar han templet som judarnas hus. Det är viktigt att se ordningsföljden i kapitlen.

Chapters eleven to twenty-two of Matthew, is identifying the finishing of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in the context of God’s covenant with a chosen people. Palmoni’s symbolism of the alpha chapter eleven, and His symbolism of the omega chapter twenty-two, add to the story within the chapters.

Matteusevangeliets kapitel elva till tjugotvå identifierar fullbordandet av beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen i sammanhanget av Guds förbund med ett utvalt folk. Palmonis symbolik i det alfa kapitel elva och Hans symbolik i det omega kapitel tjugotvå tillför ytterligare innebörd åt berättelsen inom dessa kapitel.

Chapter twenty-three is the atonement, the combining of the Divine with the human as represented by the number twenty-three. But the chapter is telling of the executive judgment of the tares, the counterfeit priesthood, the counterfeit Levites. Every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Within the descendants of Levi, only the bloodline of Aaron, qualified for priesthood. The Bible identifies that the Levites would begin to serve at age twenty-five, but the sons of Kohath would serve at age 30.

Det tjugotredje kapitlet är försoningen, föreningen av det gudomliga med det mänskliga såsom representerad av talet tjugotre. Men kapitlet berättar om den verkställande domen över ogräset, det förfalskade prästadömet, de förfalskade leviterna. Varje präst var en levit, men inte varje levit var en präst. Bland Levis efterkommande var endast Arons blodslinje kvalificerad för prästadömet. Bibeln anger att leviterna skulle börja tjänstgöra vid tjugofem års ålder, men Kehats söner skulle tjänstgöra vid trettio års ålder.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, Take the sum of the sons of Kohath from among the sons of Levi, after their families, by the house of their fathers, From thirty years old and upward even until fifty years old, all that enter into the host, to do the work in the tabernacle of the congregation. Numbers 4:1–3.

> Och HERREN talade till Mose och till Aron och sade: Räkna Kehats söner bland Levi söner, efter deras släkter, efter deras fäders hus, från trettio års ålder och uppåt intill femtio års ålder, alla som träder i tjänst för att utföra arbetet i uppenbarelsetältet. 4 Moseboken 4:1–3.

The number “30” represents the priests that were in the bloodline of Kohath, who was the son of Levi, and Kohath’s son was Amram, who was the father of Aaron. Levi means “attached or joined to God.” Kohath means “assembled around His presence.” Amram means “exalted people,” and Aaron means “light bearer or exalted mediator.” Together, they trace a movement from the Red Sea to Sinai, thus typifying the covenant between God and the one hundred and forty-four thousand, who are the human temple that joins with the divine temple, when Christ stretches forth His hand a second time to gather His remnant people into His sanctuary, where He then lifts them up and exalts them as they are illuminated with the Heavenly High Priest, as He illuminated Shadrach, Meshach and Abednego.

Talet ”30” representerar de präster som stod i Kohats blodslinje, han som var Levis son, och Kohats son var Amram, som var Arons far. Levi betyder ”fäst vid eller förenad med Gud”. Kohat betyder ”församlade kring Hans närvaro”. Amram betyder ”upphöjt folk”, och Aron betyder ”ljusbärare eller upphöjd medlare”. Tillsammans utstakar de en rörelse från Röda havet till Sinai och är därmed en förebild för förbundet mellan Gud och de etthundrafyrtiofyra tusen, vilka är det mänskliga templet som förenas med det gudomliga templet, när Kristus räcker ut Sin hand för andra gången för att samla Sin kvarleva in i Sin helgedom, där Han sedan lyfter upp dem och upphöjer dem medan de upplyses av den himmelske Översteprästen, så som Han upplyste Shadrak, Meshak och Abed-Nego.

The number “30” represents a period for preparation for the priests and 25, as the age of the Levites, is to be applied to 30, line upon line, for every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Thirty represents the period of preparation which began in 1989, at the time of the end, and it ends at the Sunday law in the United States. The number twenty-five as a symbol of Levites, is also the symbol of separation between two classes, and in relation to the priests it identifies a separation. Twenty-five marks the separation of the Levites and counterfeit Levites at the Sunday law, and in the context of the genuine priests and the genuine Levites it also creates a distinction, howbeit, not a negative separation, as with the counterfeit Levites.

Talet ”30” representerar en förberedelsetid för prästerna, och 25, såsom leviternas ålder, skall tillämpas på 30, rad på rad, ty varje präst var en levit, men inte varje levit var en präst. Trettio representerar den förberedelsetid som började 1989, vid ändens tid, och den slutar vid söndagslagen i Förenta staterna. Talet tjugofem, såsom en symbol för leviterna, är också symbolen för åtskillnad mellan två klasser, och i förhållande till prästerna identifierar det en åtskillnad. Tjugofem markerar åtskillnaden mellan leviterna och de falska leviterna vid söndagslagen, och i sammanhanget med de äkta prästerna och de äkta leviterna skapar det också en åtskillnad, dock inte en negativ separation såsom med de falska leviterna.

Kohath was one of the three main branches of the Levites (along with Gershon and Merari). The priestly line came specifically through Kohath’s descendant Aaron. Aaron is the fourth-generational descendant of Levi, and the priestly privilege was restricted to his male descendants within this Kohathite branch. The Kohathites as a whole (all descendants of Kohath) had the honor of carrying the most sacred items, but only Aaron’s line could actually perform the priestly functions at the altar and in the sanctuary. Aaron represents the same fourth generation as Joel’s “old men,” or the “ancient men” in Ezekiel chapter eight, who bow to the sun.

Kehat var en av leviternas tre huvudgrenar (tillsammans med Gershon och Merari). Den prästerliga linjen kom särskilt genom Kehats ättling Aron. Aron är Levi i fjärde led, och det prästerliga privilegiet var begränsat till hans manliga ättlingar inom denna kehatitiska gren. Kehatiterna som helhet (alla Kehats ättlingar) hade äran att bära de allra heligaste föremålen, men endast Arons linje kunde faktiskt utöva de prästerliga funktionerna vid altaret och i helgedomen. Aron representerar samma fjärde generation som Joels ”gamla män”, eller de ”äldste” i Hesekiel kapitel åtta, som böjer sig för solen.

The system of 24 rotating courses (divisions) for the priests (and similarly for non-priestly Levites in supporting roles like musicians and gatekeepers) was established by King David. David organized the descendants of Aaron into 24 courses (divisions) to serve in rotation (1 Chronicles 24:1–19). David, with help from priests Zadok (from Eleazar’s line) and Ahimelech (from Ithamar’s line), divided them into 24 groups (16 from Eleazar’s larger family, 8 from Ithamar’s). Lots were cast to determine the order of service.

Systemet med 24 roterande tjänstgöringsavdelningar för prästerna (och på liknande sätt för de icke-prästerliga leviterna i understödjande uppgifter såsom sångare och dörrvaktare) inrättades av kung David. David organiserade Arons efterkommande i 24 tjänstgöringsavdelningar för att tjänstgöra i turordning (1 Krönikeboken 24:1–19). David delade, med hjälp av prästerna Sadok (från Eleasars släktlinje) och Ahimelek (från Itamars släktlinje), in dem i 24 grupper (16 från Eleasars större familj, 8 från Itamars). Lott kastades för att bestämma tjänstgöringsordningen.

Each course served for one week (from Sabbath to Sabbath), twice a year, plus all courses served together during the major festivals (Passover, Pentecost, Tabernacles). David similarly organized non-priestly Levites into 24 courses for music, gatekeeping, etc. (1 Chronicles 23–26). This system was implemented under Solomon (2 Chronicles 8:14) and continued through the Second Temple period. Zechariah, father of John the Baptist, was in the course of Abijah—Luke 1:5; 1 Chronicles 24:10. The order of the 24 courses of priests was selected by lot, and Zechariah was in the course of Abijah, who out of the twenty-four courses, represented the “eighth” course. Zechariah means “God remembers,” and his father’s name Abijah means “God is my father.”

Varje avdelning tjänstgjorde en vecka i taget (från sabbat till sabbat), två gånger om året, och dessutom tjänstgjorde alla avdelningar tillsammans under de stora högtiderna (påsk, pingst, lövhyddohögtiden). David organiserade på liknande sätt de icke-prästerliga leviterna i 24 avdelningar för musik, portvaktstjänst osv. (1 Krönikeboken 23–26). Detta system infördes under Salomo (2 Krönikeboken 8:14) och fortsatte genom den andra templets period. Sakarja, Johannes Döparens far, tillhörde Abias avdelning — Lukas 1:5; 1 Krönikeboken 24:10. Ordningen för prästernas 24 avdelningar fastställdes genom lottkastning, och Sakarja var i Abias avdelning, vilken bland de tjugofyra avdelningarna utgjorde den ”åttonde” avdelningen. Sakarja betyder ”Gud kommer ihåg”, och hans fars namn Abia betyder ”Gud är min fader”.

The heavenly Father remembered His promise to raise up a messenger who would prepare the way for the Messiah. But Zechariah also aligns with the Sunday law, for it is there that the Sabbath, the day men were to always remember—becomes the final test. Zechariah represents a priest, of the course of Abijah, which is the “eighth” course. Zechariah disbelieves the message of the angel and is made dumb, until the birth of his son John. When John is born Zechariah enters into the discussion about the name of John, and he then speaks. The prophetic speaking of the latter days is when the United States speaks as a dragon.

Den himmelske Fadern kom ihåg sitt löfte att uppresa en budbärare som skulle bereda vägen för Messias. Men Sakarja står också i samklang med söndagslagen, ty det är där som sabbaten, den dag människorna alltid skulle komma ihåg, blir det slutliga provet. Sakarja representerar en präst av Abias avdelning, vilken är den ”åttonde” avdelningen. Sakarja misstror ängelns budskap och blir stum ända till födelsen av sin son Johannes. När Johannes föds går Sakarja in i samtalet om Johannes namn, och då talar han. Det profetiska talandet i de yttersta dagarna är när Förenta staterna talar såsom en drake.

> And it came to pass, that on the eighth day they came to circumcise the child; and they called him Zacharias, after the name of his father. And his mother answered and said, Not so; but he shall be called John. And they said unto her, There is none of thy kindred that is called by this name. And they made signs to his father, how he would have him called. And he asked for a writing table, and wrote, saying, His name is John. And they marvelled all. And his mouth was opened immediately, and his tongue loosed, and he spake, and praised God. Luke 1:59–64.

> Och det skedde att de på åttonde dagen kom för att omskära barnet; och de kallade honom Sakarias, efter hans fars namn. Men hans mor svarade och sade: Nej, utan han skall kallas Johannes. Och de sade till henne: Det finns ingen bland dina släktingar som bär detta namn. Och de gav tecken åt hans far för att få veta vad han ville att barnet skulle kallas. Och han bad om en skrivtavla och skrev: Hans namn är Johannes. Och de förundrade sig alla. Och genast öppnades hans mun och hans tunga löstes, och han talade och prisade Gud. Luk. 1:59–64.

John the Baptist is of the eighth course of Abijah, as was his father. At John’s circumcision, on the eighth day his name is changed. John the Baptist represents those who are priests, of the fourth generation, who are in a covenant relation with God, who changes their name (from Laodicea unto Philadelphia), seals them with the sign of the covenant, when the United States speaks as a dragon.

Johannes Döparen tillhör den åttonde avdelningen av Abia, liksom hans far. Vid Johannes omskärelse, på åttonde dagen, ändras hans namn. Johannes Döparen representerar dem som är präster, av fjärde generationen, som står i förbundsrelation med Gud, vilken ändrar deras namn (från Laodicea till Filadelfia), förseglar dem med förbundets tecken, när Förenta staterna talar såsom en drake.

We are the temple of God. The prophetic lines which address the temple are speaking to men and women as individuals, and also corporately, for God’s church is also a temple. And of course there is a heavenly temple, and it is Christ who builds the temple of the Lord. It is He who lays the foundation and places the capstone upon the temple. In terms of the number “25” being a symbol, 25 represents the Levites, who are purged (separated) from counterfeit Levites in Malachi chapter three, and who are also purified in the same passage. In Ezekiel chapter 40 to 48 a symbolic temple is described with great detail. The water of life comes out of that temple and fills the earth.

Vi är Guds tempel. De profetiska linjer som riktar sig till templet talar till män och kvinnor som individer, och också kollektivt, ty Guds församling är också ett tempel. Och naturligtvis finns det ett himmelskt tempel, och det är Kristus som bygger Herrens tempel. Det är Han som lägger grunden och sätter slutstenen på templet. När det gäller talet ”25” som en symbol, representerar 25 leviterna, som i Malaki kapitel tre rensas (avskiljs) från falska leviter och som också renas i samma avsnitt. I Hesekiel kapitel 40 till 48 beskrivs ett symboliskt tempel i stor detalj. Livets vatten kommer ut från det templet och uppfyller jorden.

> “Wonderful is the work which God designs to accomplish through His servants, that His name may be glorified. God made Joseph a fountain of life to the Egyptian nation. Through Joseph the life of that whole people was preserved. Through Daniel God saved the life of all the wise men of Babylon. And these deliverances were as object lessons; they illustrated to the people the spiritual blessings offered them through connection with the God whom Joseph and Daniel worshiped. So through His people today God desires to bring blessings to the world. Every worker in whose heart Christ abides, everyone who will show forth His love to the world, is a worker together with God for the blessing of humanity. As he receives from the Saviour grace to impart to others, from his whole being flows forth the tide of spiritual life. Christ came as the Great Physician to heal the wounds that sin has made in the human family; and His Spirit, working through His servants, imparts to sin-sick, suffering human beings a mighty healing power that is efficacious for the body and the soul. ‘In that day,’ says the Scriptures, ‘there shall be a fountain opened to the house of David and to the inhabitants of Jerusalem for sin and for uncleanness.’ Zechariah 13:1. The waters of this fountain contain medicinal properties that will heal both physical and spiritual infirmities.

> ”Underbart är det verk som Gud avser att utföra genom sina tjänare, så att hans namn må bli förhärligat. Gud gjorde Josef till en livskälla för den egyptiska nationen. Genom Josef bevarades livet hos hela detta folk. Genom Daniel räddade Gud livet på alla de vise männen i Babylon. Och dessa räddningar var åskådningsundervisning; de åskådliggjorde för folket de andliga välsignelser som erbjöds dem genom förbindelsen med den Gud som Josef och Daniel tillbad. Så önskar Gud också i dag genom sitt folk bringa välsignelser åt världen. Varje arbetare i vars hjärta Kristus bor, var och en som vill uppenbara hans kärlek för världen, är en Guds medarbetare till mänsklighetens välsignelse. Allteftersom han från Frälsaren tar emot nåd att meddela åt andra, strömmar från hela hans varelse den andliga livets flod. Kristus kom som den store Läkaren för att hela de sår som synden har åstadkommit i människosläktet; och hans Ande, verksam genom hans tjänare, meddelar syndesjuka, lidande människor en mäktig helande kraft som verkar både för kropp och själ. ”På den dagen”, säger Skriften, ”skall det öppnas en källa för Davids hus och för Jerusalems invånare mot synd och orenhet.” Sakarja 13:1. Vattnet i denna källa äger läkedomskraft som skall hela både kroppslig och andlig svaghet.

> “From this fountain flows the mighty river seen in Ezekiel’s vision. ‘These waters issue out toward the east country, and go down into the desert, and go into the sea: which being brought forth into the sea, the waters shall be healed. And it shall come to pass, that everything that liveth, which moveth, whithersoever the rivers shall come, shall live…. And by the river upon the bank thereof, on this side and on that side, shall grow all trees for meat, whose leaf shall not fade, neither shall the fruit thereof be consumed: it shall bring forth new fruit according to his months, because their waters they issued out of the sanctuary: and the fruit thereof shall be for meat, and the leaf thereof for medicine.’ Ezekiel 47:8–12.” Testimonies, volume 6, 227.

> ”Från denna källa flyter den mäktiga flod som sågs i Hesekiels syn. ’Dessa vatten gå ut mot österlandet och rinna ned i öknen och ut i havet; när de föras ut i havet, skola vattnen bli helade. Och det skall ske, att allt levande som rör sig, varthelst strömmarna komma, skall leva …. Och vid floden, på dess strand, på denna sida och på den andra, skola alla slags träd växa till föda, vilkas blad icke skola vissna, och vilkas frukt icke skall ta slut; varje månad skola de bära ny frukt, eftersom deras vatten utgå från helgedomen; och deras frukt skall vara till föda och deras blad till läkedom.’ Hesekiel 47:8–12.” Testimonies, band 6, s. 227.

Ezekiel’s temple is prophetic symbolism of the highest nature, and John was commanded in Revelation chapter eleven, to measure the temple, but to leave off the courtyard. When we do that very thing to Ezekiel’s temple, we find that the two most prominent numbers within the temple dimensions represent the priesthood. 50 cubits is the most prominent number, and it is repeated 11 times as the overall length of each gate complex (Ezekiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36, etc.). 50 is also used for certain wall and chamber lengths (42:7–8). It defines the full gate passageway from outer to inner threshold.

Hesekiels tempel är profetisk symbolik av högsta slag, och Johannes fick i Uppenbarelseboken, kapitel elva, befallning att mäta templet men att lämna förgården utanför. När vi gör just detta med Hesekiels tempel, finner vi att de två mest framträdande talen i templets mått representerar prästadömet. 50 alnar är det mest framträdande talet, och det upprepas 11 gånger som den totala längden för varje portanläggning (Hesekiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36 osv.). 50 används också för vissa murars och kamrars längdmått (42:7–8). Det anger hela portpassagen från den yttre till den inre tröskeln.

25 cubits is the clear second-most prominent. It is repeated 10 times as the breadth and width of the gate complexes (Ezekiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Combined, 50 and 25 form the consistent 50 by 25 rectangular patterns for the six main gates. This 50 by 25 pairing dominates the architectural description of the gates leading into the inner areas. There is no other pair that repeats with such systematic frequency in the temple building itself.

25 alnar är det tydligt näst mest framträdande måttet. Det upprepas 10 gånger som bredden och vidden på portanläggningarna (Hesekiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Tillsammans bildar 50 och 25 de konsekventa rektangulära mönstren 50 gånger 25 för de sex huvudportarna. Denna kombination av 50 och 25 dominerar den arkitektoniska beskrivningen av portarna som leder in till de inre områdena. Det finns inget annat måttpar som upprepas med en sådan systematisk frekvens i själva tempelbyggnaden.

Levites entered active service at 25 (Numbers 8:24: “from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service”). They served until 50 (Numbers 4:3, 39, 43; 8:25: “until fifty years old”). This gives exactly 25 years of active service (50 – 25 = 25).

Leviterna trädde i aktiv tjänst vid 25 års ålder (4 Moseboken 8:24: ”från tjugufem års ålder och däröver skall de gå in för att fullgöra tjänsten”). De tjänade till 50 års ålder (4 Moseboken 4:3, 39, 43; 8:25: ”intill femtio års ålder”). Detta ger exakt 25 års aktiv tjänst (50 – 25 = 25).

Thus, the 25-year span of Levitical service is directly reflected in the 25 by 50-cubit measurements that dominate the temple gates and structure—the very place where the Levites served. The primary dimensions of Ezekiel’s temple, that is the temple of the church triumphant and the one hundred and forty-four thousand are architecturally designed into the very temple where they were to serve; JUST as the forty-six chromosomes are built into the very temple where God’s people are to serve. Palmoni has placed His signature upon the individual human temple and the corporate body temple that is to be His bride.

Så återspeglas den tjugofemåriga perioden av levitisk tjänst direkt i måtten tjugofem gånger femtio alnar, vilka dominerar templets portar och byggnad — just den plats där leviterna tjänade. Huvuddimensionerna i Hesekiels tempel, det vill säga den triumferande kyrkans och de etthundrafyrtiofyra tusens tempel, är arkitektoniskt inarbetade i själva det tempel där de skulle tjäna; PRECIS såsom de fyrtiosex kromosomerna är inbyggda i själva det tempel där Guds folk skall tjäna. Palmoni har satt sin signatur på det enskilda mänskliga templet och på det kollektiva kroppstempel som skall vara Hans brud.

We will continue these lines in the next article.

Vi kommer att fortsätta dessa tankegångar i nästa artikel.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> ”De som innehar ansvarsfulla ställningar får inte omvändas till världens självnjutande, slösaktiga principer, ty de har inte råd med det; och om de hade det, skulle kristuslika principer inte tillåta det. Mångahanda undervisning behöver ges. ’Vem vill han lära kunskap, och för vem vill han tyda sin lära? Dem som är avvanda från mjölken, dem som skilts från modersbröstet. Ty bud på bud, bud på bud, regel på regel, regel på regel, här litet, där litet.’ Så skall Herrens ord tåligt frambäras inför barnen och hållas levande för dem, av föräldrar som tror Guds ord. ’Ja, genom stammande läppar och på ett främmande tungomål skall han tala till detta folk. Han som sade till dem: Detta är vilan, låt den trötte få vila; detta är vederkvickelsen. Men de ville inte höra. Därför blev Herrens ord för dem bud på bud, bud på bud, regel på regel, regel på regel, här litet, där litet, för att de skulle gå åstad och falla baklänges och krossas och snärjas och fångas.’ Varför? — därför att de inte gav akt på Herrens ord som kom till dem.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> ”Detta betyder dem som inte har tagit emot undervisning, utan har hållit fast vid sin egen visdom och har valt att handla efter sina egna föreställningar. Herren ger dessa prövningen, så att de antingen skall inta sin plats för att följa hans råd, eller vägra och handla efter sina egna föreställningar, och då kommer Herren att överlämna dem åt det säkra resultatet. På alla våra vägar, i all vår tjänst för Gud, talar han till oss: ’Ge mig ditt hjärta.’ Det är den undergivna, läraktiga anden som Gud vill ha. Det som ger bönen dess förträfflighet är det faktum att den uppstiger ur ett kärleksfullt, lydigt hjärta.”

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> ”Gud kräver vissa ting av sitt folk; om de säger: Jag vill inte ge mitt hjärta åt att göra detta, låter Herren dem fortsätta i sitt förmenta visa omdöme utan himmelsk vishet, till dess att detta skriftställe [Jesaja 28:13] uppfylls. Ni skall inte säga: Jag vill följa Herrens ledning till en viss punkt som överensstämmer med mitt omdöme, och sedan hålla fast vid era egna idéer och vägra att formas efter Herrens likhet. Låt frågan ställas: Är detta Herrens vilja? inte: Är detta —–s åsikt eller omdöme?” Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles