Article

# Elijah - Number Eleven

Elia – nummer elva

The First Mistake

Det första misstaget

Author

Jeff Pippenger

Published

October 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Aaron’s golden calf at the beginning of ancient Israel, prophetically aligns with the rebellion of Jeroboam at the beginning of the ten tribes of the northern kingdom of Ephraim. These sacred histories typify the rebellion of Adventism in 1863.

Arons guldkalvs uppror i det gamla Israels begynnelse står i profetisk överensstämmelse med Jerobeams uppror i begynnelsen av de tio stammarna i Efraims nordrike. Dessa heliga historiska skeenden utgör förebilder för adventismens uppror år 1863.

There are of course other witnesses to 1863, but Aaron and king Jeroboam provide witnesses that lay over the top of the history of 1863, and all those histories illustrate the movement of the one hundred and forty-four thousand, which is the Protestant horn, not only during the final days of the sixth kingdom of Bible prophecy, but all the way to the close of probation. Those histories also address the parallel history of the Republican horn in the sixth kingdom.

Det finns naturligtvis andra vittnen till 1863, men Aron och kung Jerobeam tillhandahåller vittnen som ligger över historien om 1863, och alla dessa historier illustrerar de etthundrafyrtiofyra tusendes rörelse, vilket är det protestantiska hornet, inte bara under de sista dagarna av det sjätte riket i Bibelns profetia, utan ända fram till nådatidens slut. Dessa historier behandlar också den parallella historien om det republikanska hornet i det sjätte riket.

It is generally a very difficult truth for those that believe, that the Seventh-day Adventist church is God’s remnant people at the end of the world. That belief is our first mistake. There is no biblical evidence that the Laodicean church represents the people that are lifted up as an ensign during the Sunday law crisis. Our first mistake is accepting the false premise that this is so. The ensign at the end of the world is made up of those who were cast out by the members of the synagogue of Satan.

Det är i allmänhet en mycket svår sanning för dem som tror, att Sjundedagsadventistsamfundet är Guds kvarlevande folk vid världens ände. Denna tro är vårt första misstag. Det finns inget bibliskt stöd för att den laodiceiska församlingen representerar det folk som upphöjs som ett baner under söndagslagskrisen. Vårt första misstag är att acceptera den falska premissen att så är fallet. Baneret vid världens ände utgörs av dem som blev utdrivna av medlemmarna i Satans synagoga.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> Och han skall resa ett banér för folken och samla Israels fördrivna och föra tillsammans Judas kringspridda från jordens fyra hörn. Jesaja 11:12.

It is Laodicean Adventists that cast out those that are to be the ensign.

Det är de laodiceiska adventisterna som stöter ut dem som skall vara baneret.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. Isaiah 66:5.

> Hören Herrens ord, ni som bävar för hans ord; era bröder, som hatade er, som drev ut er för mitt namns skull, sade: ”Må Herren bli förhärligad.” Men han skall uppenbara sig till er glädje, och de skall komma på skam. Jesaja 66:5.

Those that are the ensign get cast out for the “name” of Christ. The name that produces the hatred is Alpha and Omega, for the principle of Alpha and Omega is what clearly identifies who the Seventh-day Adventist church represents in Bible prophecy. The parable of the ten virgins represents Adventism.

De som är baneret blir utkastade för Kristi ”namns” skull. Det namn som framkallar hatet är Alfa och Omega, ty principen om Alfa och Omega är det som tydligt identifierar vem Sjundedagsadventistsamfundet representerar i Bibelns profetior. Liknelsen om de tio jungfrurna representerar adventismen.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> ”Liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25 illustrerar också adventfolkets erfarenhet.” Den stora striden, 393.

The parable was fulfilled at the beginning of Adventism and it is fulfilled again to the very letter at the end.

Liknelsen uppfylldes vid adventismens början och uppfylls återigen bokstavligen in i minsta detalj vid slutet.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Jag blir ofta hänvisad till liknelsen om de tio jungfrurna, av vilka fem var visa och fem oförståndiga. Denna liknelse har blivit och kommer att uppfyllas in i minsta bokstav, ty den har en särskild tillämpning på denna tid och har, liksom den tredje ängelns budskap, blivit uppfylld och kommer att förbli nuvarande sanning intill tidens slut.” Review and Herald, 19 augusti 1890.

The foolish virgins that wake up and recognize they have no oil are the Laodiceans.

De oförståndiga jungfrur som vaknar upp och inser att de inte har någon olja är laodiceerna.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Det tillstånd i församlingen som representeras av de oförståndiga jungfrurna omtalas också som det laodiceiska tillståndet.” Review and Herald, 19 augusti 1890.

The struggle of the wise virgins, represented also as the Philadelphian church, is with a church that claims to be Jews, but they are not.

De visa jungfrurnas kamp, vilka också framställs som den filadelfiska församlingen, står mot en församling som säger sig vara judar, men de är det inte.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Se, jag skall låta dem som hör till Satans synagoga, dem som säger att de är judar och inte är det, utan ljuger, komma och falla ner vid dina fötter och inse att jag har älskat dig. Uppenbarelseboken 3:9.

Sister White addresses this verse in the very first publication after the great disappointment.

Syster White behandlar denna vers i den allra första publikationen efter den stora besvikelsen.

> “You think, that those who worship before the saint’s feet, (Revelation 3:9), will at last be saved. Here I must differ with you; for God shew me that this class were professed Adventists, who had fallen away, and ‘crucified to themselves the Son of God afresh, and put him to an open shame.’ And in the ‘hour of temptation,’ which is yet to come, to show out every one’s true character, they will know that they are forever lost; and overwhelmed with anguish of spirit, they will bow at the saint’s feet.” Word to the Little Flock, 12.

> ”Ni menar, att de som tillber inför de heligas fötter, (Uppenbarelseboken 3:9), till sist skall bli frälsta. Här måste jag skilja mig från er; ty Gud visade mig att denna grupp var bekännande adventister, som hade fallit av och ’på nytt korsfäst Guds Son för sig själva och utsatt honom för öppen skam.’ Och i ’frestelsens stund’, som ännu skall komma, för att uppenbara vars och ens sanna karaktär, skall de få veta att de är för evigt förlorade; och överväldigade av själens ångest skall de böja sig vid de heligas fötter.” Word to the Little Flock, 12.

In Isaiah chapter five the song of the vineyard, which Christ later employed is mentioned for the first time.

I Jesajas femte kapitel omnämns för första gången sången om vingården, som Kristus senare använde.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? Isaiah 5:1–4.

> Nu vill jag sjunga om min högt älskade, en sång om min älskade och hans vingård. Min högt älskade hade en vingård på en mycket bördig kulle. Och han inhägnade den och rensade bort stenarna därur och planterade den med den ädlaste vinstocken; mitt i den byggde han ett torn och högg också ut en vinpress i den. Och han väntade att den skulle bära druvor, men den bar vilddruvor. Och nu, ni Jerusalems invånare och Juda män, döm, jag ber er, mellan mig och min vingård. Vad mer kunde göras för min vingård, som jag inte har gjort för den? Varför bar den då vilddruvor, när jag väntade att den skulle bära druvor? Jesaja 5:1–4.

The parable whether in the Old Testament or the New identifies God’s church as being rejected by God for refusing to bring forth the fruits they were raised up to produce. In Isaiah five, at the conclusion of the parable, the punishment of the vineyard is identified, while also promising to lift up an ensign to the nations. Clearly the vineyard is not the ensign.

Liknelsen, vare sig i Gamla testamentet eller i Nya testamentet, utpekar Guds kyrka som förkastad av Gud därför att den vägrade att bära den frukt som den hade uppväckts för att frambringa. I Jesaja fem anges vid liknelsens avslutning vingårdens straff, samtidigt som det också utlovas att ett baner skall resas för folken. Det står alltså klart att vingården inte är baneret.

> Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:25, 26.

> Därför har Herrens vrede upptänts mot hans folk, och han har räckt ut sin hand mot dem och slagit dem; och bergen skälvde, och deras döda kroppar låg sönderslitna mitt på gatorna. För allt detta har hans vrede inte vänt sig bort, utan hans hand är ännu uträckt. Och han skall resa ett baner för hednafolken fjärran ifrån och vissla åt dem från jordens ända; och se, de skall komma med hast, snabbt. Jesaja 5:25, 26.

When Jesus later sang the song as a parable His conclusion was just as decisive.

När Jesus senare sjöng sången som en liknelse, var Hans slutsats lika avgörande.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Hören ännu en liknelse: En husbonde planterade en vingård och satte stängsel omkring den, högg ut en vinpress i den och byggde ett torn, och arrenderade ut den åt vingårdsmän och reste till ett främmande land. När tiden för frukten närmade sig, sände han sina tjänare till vingårdsmännen för att få in dess frukt. Men vingårdsmännen grep hans tjänare och misshandlade den ene, dödade den andre och stenade en tredje. Åter sände han andra tjänare, flera än de första, och de gjorde med dem på samma sätt. Till sist sände han till dem sin son och sade: De skall visa vördnad för min son. Men när vingårdsmännen såg sonen, sade de sinsemellan: Denne är arvingen; kom, låt oss döda honom och ta hans arv i besittning. Och de grep honom, kastade ut honom ur vingården och dödade honom. När nu vingårdens herre kommer, vad skall han då göra med dessa vingårdsmän? De sade till honom: De onda männen skall han med ett hårt straff förgöra, och vingården skall han arrendera ut åt andra vingårdsmän, som ger honom frukten i rätt tid. Jesus sade till dem: Har ni aldrig läst i skrifterna: Den sten som byggmästarna förkastade har blivit hörnstenen; från Herren har detta skett, och det är underbart i våra ögon? Därför säger jag er: Guds rike skall tas ifrån er och ges åt ett folk som bär dess frukt. Och den som faller på denna sten skall krossas; men den som stenen faller på, honom skall den mala till stoft. När översteprästerna och fariseerna hörde hans liknelser, märkte de att det var om dem han talade. Matteus 21:33–45.

The Laodicean Seventh-day Adventist church is not the ensign that is lifted up. The vineyard in the last days that has been typified by ancient Israel is the Laodicean Seventh-day Adventist church, but there will be a nation that brings forth the fruit which qualifies as the first fruits, which is what the one hundred and forty-four thousand are.

Den laodiceiska Sjundedagsadventistkyrkan är inte det baner som upphöjs. Vingården i de sista dagarna, som har förebildats av det forntida Israel, är den laodiceiska Sjundedagsadventistkyrkan, men det skall finnas ett folk som bär den frukt som kvalificerar som förstlingsfrukten, vilket är vad de etthundrafyrtiofyra tusen är.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Dessa är de som inte har befläckat sig med kvinnor, ty de är jungfrur. Dessa är de som följer Lammet varthelst det går. Dessa har blivit friköpta från människorna såsom förstlingsfrukt åt Gud och Lammet. Uppenbarelseboken 14:4.

As an ensign they will be employed by the Householder to bring in the final harvest. The Laodicean Seventh-day Adventist church is the vineyard who rejected the foundation stone of Moses’ seven times. From that point on it was a progressive descent into greater and greater darkness. The ensign shall be “a root of Jesse.” The root of Jesse, or David represents the very last truth Jesus presented to the quibbling Jews of His history. It is a symbol of the principle of Alpha and Omega, which the unfaithful husbandmen of both ancient and modern Israel refuse to understand.

Som ett baner ska de brukas av Husbonden för att bärga den sista skörden. Den laodiceiska sjundedagsadventistkyrkan är vingården som förkastade grundstenen i Moses’ sju tider. Från den tidpunkten var det en fortskridande nedgång i allt större och större mörker. Baneret skall vara ”en rot av Jesse”. Jesses rot, eller David, representerar den allra sista sanning som Jesus framställde för de trätande judarna i hans historia. Det är en symbol för principen om Alfa och Omega, vilken de otrogna vingårdsmännen i både det forntida och det moderna Israel vägrar att förstå.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. Isaiah 11:10.

> Och på den dagen skall en telning från Isais rot stå som ett baner för folken; till honom skall hednafolken söka sig, och hans viloplats skall vara härlig. Jesaja 11:10.

Sister White and James White clearly identify that by 1856 the movement had become Laodicea, so when does she identify that it ever accepted the message to the Laodiceans? She never did. Our first mistake is accepting the claim that the Seventh-day Adventist church has been a victorious church as she went through history. It is quite the opposite. If we accept that first mistaken premise, our eyes are closed to prophetic facts that teach otherwise. For instance, Sister White repeatedly identifies that the history of ancient literal Israel illustrates the experience and history of modern spiritual Israel. Often when she references ancient Israel as the example for modern Israel, she simultaneously quotes the apostle Paul’s classic statement of the same fact.

Syster White och James White identifierar tydligt att rörelsen år 1856 hade blivit Laodicea, så när identifierar hon då att den någonsin tog emot budskapet till laodicéerna? Det gjorde hon aldrig. Vårt första misstag är att godta påståendet att Sjundedagsadventistkyrkan har varit en segerrik kyrka under sin väg genom historien. Det förhåller sig tvärtom. Om vi accepterar denna första felaktiga premiss, sluts våra ögon för de profetiska fakta som lär något annat. Till exempel identifierar syster White gång på gång att det forntida, bokstavliga Israels historia åskådliggör det moderna, andliga Israels erfarenhet och historia. Ofta när hon hänvisar till det forntida Israel som förebilden för det moderna Israel citerar hon samtidigt aposteln Paulus’ klassiska utsaga om samma förhållande.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Men allt detta hände dem såsom förebilder; och det blev nedskrivet till varning för oss, över vilka tidernas slut har kommit. 1 Korinthierbrevet 10:11.

The apostle Paul in verse eleven is summarizing the previous ten verses.

Aposteln Paulus sammanfattar i vers elva de föregående tio verserna.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. 1 Corinthians 10:1–10.

> Jag vill inte, bröder, att ni skall vara okunniga om att våra fäder alla var under molnskyn, och alla gick genom havet; och alla blev döpta till Mose i molnskyn och i havet; och alla åt samma andliga mat; och alla drack samma andliga dryck; ty de drack ur den andliga klippa som följde dem, och den klippan var Kristus. Men till de flesta av dem hade Gud inte behag; ty de blev nedgjorda i öknen. Dessa ting blev till förebilder för oss, för att vi inte skall ha begär till det onda, såsom också de hade begär. Bli inte heller avgudadyrkare, såsom några av dem blev, såsom det står skrivet: Folket satte sig ned för att äta och dricka och steg upp för att leka. Låt oss inte heller begå otukt, såsom några av dem gjorde, och tjugotre tusen föll på en dag. Låt oss inte heller fresta Kristus, såsom några av dem också frestade honom och blev dödade av ormarna. Knorra inte heller, såsom några av dem också knorrade och blev förgjorda av fördärvaren. 1 Korinthierbrevet 10:1–10.

Paul and Sister White do not use ancient Israel as an example of a victorious and righteous people. Quite the opposite. Paul summarizes those first ten verses, in verse eleven, and then in the next verse states the lesson that the history of ancient Israel is to convey to those who will see.

Paulus och syster White använder inte det forntida Israel som ett exempel på ett segerrikt och rättfärdigt folk. Tvärtom. Paulus sammanfattar dessa första tio verser i vers elva och anger sedan i nästa vers den lärdom som det forntida Israels historia är avsedd att förmedla till dem som vill se.

> Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. 1 Corinthians 10:12.

> Därför må den som menar sig stå se till, att han inte faller. 1 Korinthierbrevet 10:12.

Ancient Israel provides an example of a people that were called of God, led of God, fulfilled the prophecies of God and rebelled against God every step of the way, and ultimately crucified the Creator of heaven and earth! Adventists have no problem admitting these facts about ancient Israel, but rarely do they allow the intended warning to break through their Laodicean blindness. They may quote the passages where Sister White identifies the church as the apple of God’s eye, and it is, but God’s love for His people does not throw a cloak over their actual condition. Those who He loves He rebukes and chastens. As much as God’s church is the apple of God’s eye, Jesus very plainly summarized His relationship with that apple, His apple.

Det forntida Israel utgör ett exempel på ett folk som var kallat av Gud, lett av Gud, uppfyllde Guds profetior och gjorde uppror mot Gud vid varje steg på vägen, och som till sist korsfäste himmelens och jordens Skapare! Adventister har inga svårigheter att medge dessa fakta om det forntida Israel, men sällan tillåter de den avsedda varningen att tränga igenom deras laodiceiska blindhet. De kan citera de avsnitt där syster White identifierar församlingen som Guds ögonsten, och det är den, men Guds kärlek till sitt folk lägger inte en mantel över deras verkliga tillstånd. Dem som Han älskar tillrättavisar och tuktar Han. Hur mycket Guds församling än är Guds ögonsten, sammanfattade Jesus mycket tydligt sitt förhållande till denna ögonsten, sin ögonsten.

> O Jerusalem, Jerusalem, which killest the prophets, and stonest them that are sent unto thee; how often would I have gathered thy children together, as a hen doth gather her brood under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate: and verily I say unto you, Ye shall not see me, until the time come when ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Luke 13:34, 35.

> O Jerusalem, Jerusalem, du som dödar profeterna och stenar dem som är sända till dig! Hur ofta har jag inte velat samla dina barn, såsom en höna samlar sin kull under vingarna, men ni ville inte! Se, ert hus lämnas åt er öde. Och sannerligen säger jag er: Ni skall inte se mig, förrän den tid kommer då ni säger: Välsignad är han som kommer i Herrens namn. Lukas 13:34, 35.

The questions should be asked, “Does Jesus truly illustrate the end with the beginning? Does ancient Israel actually illustrate modern Israel?” The problem with ancient Israel throughout their history was that they believed that their heritage proved they were God’s people, and therefore that they could not be anything, but God’s people. That is why in Jeremiah’s day they professed to be the temple of the Lord.

Följande frågor bör ställas: ”Illustrerar Jesus verkligen slutet genom början? Illustrerar det forntida Israel verkligen det moderna Israel?” Problemet med det forntida Israel genom hela deras historia var att de trodde att deras härkomst bevisade att de var Guds folk, och därför att de inte kunde vara något annat än Guds folk. Det är därför de på Jeremias tid bekände sig vara Herrens tempel.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. Jeremiah 7:1–4.

> Detta är det ord som kom till Jeremia från Herren: Ställ dig i porten till Herrens hus och ropa där ut detta ord och säg: Hör Herrens ord, ni alla av Juda, som går in genom dessa portar för att tillbe Herren. Så säger Herren Sebaot, Israels Gud: Bättra era vägar och era gärningar, så skall jag låta er bo på denna plats. Förtrösta inte på lögnaktiga ord, när man säger: Herrens tempel, Herrens tempel, Herrens tempel är detta. Jeremia 7:1–4.

This very same delusion was also emphasized by John the Baptist.

Just denna villfarelse betonades också av Johannes Döparen.

> And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Matthew 3:6–10.

> och de lät döpa sig av honom i Jordan och bekände sina synder. Men när han såg många av fariseerna och sadduceerna komma till hans dop, sade han till dem: Ni huggormars avföda, vem har varnat er för att fly undan den kommande vreden? Bär därför frukt som hör till omvändelsen. Och tro inte att ni kan säga inom er: Vi har Abraham till fader; ty jag säger er att Gud av dessa stenar kan uppväcka barn åt Abraham. Redan är också yxan satt till trädens rot; därför blir vart och ett träd som inte bär god frukt nerhugget och kastat i elden. Matteus 3:6–10.

The very same misguided understanding within Adventism that is symbolized by the expression “The temple of the Lord, are we,” and that we are Abraham’s spiritual “seed” is the primary manifestation of the blindness of Laodicea.

Just den missriktade förståelse inom adventismen som symboliseras av uttrycket ”Herrens tempel är vi” och att vi är Abrahams andliga ”säd” är det främsta uttrycket för Laodiceas blindhet.

> “God sends messengers to tell His people what they must be and do in order to obey His laws of righteousness, which if a man do, he shall also live in them. They are to love God supremely, having no other gods before Him; and they are to love their neighbor as themselves, doing to him as they would wish him to do to them.

> ”Gud sänder budbärare för att säga sitt folk vad de måste vara och göra för att lyda hans rättfärdighets lagar, vilka, om en människa gör dem, hon också skall leva i. De skall älska Gud över allting och inte ha några andra gudar vid sidan av honom; och de skall älska sin nästa som sig själva och göra mot honom så som de önskar att han skall göra mot dem.

> “Not one tittle of God’s holy law is to be treated lightly or disrespectfully. Those who transgress a ‘Thus saith the Lord,’ stand under the banner of the prince of darkness, in rebellion against their Maker and their Redeemer. They claim the promises given to the obedient, saying, The temple of the Lord, the temple of the Lord are we, while they dishonor God by misrepresenting His character, by doing the very things He has told them not to do. They set up a standard which God has not given. Their example is misleading, their influence corrupting. They are not lights in the world, for they do not follow the principles of righteousness.

> ”Inte en enda prick av Guds heliga lag får behandlas lättvindigt eller respektlöst. De som överträder ett ”Så säger Herren” står under mörkrets furstes baner, i uppror mot sin Skapare och sin Återlösare. De gör anspråk på de löften som givits åt de lydiga och säger: Herrens tempel, Herrens tempel är vi, medan de vanärar Gud genom att missrepresentera hans karaktär, genom att göra just det som han har sagt åt dem att inte göra. De upprättar en norm som Gud inte har gett. Deras exempel är vilseledande, deras inflytande fördärvande. De är inte ljus i världen, ty de följer inte rättfärdighetens principer.”

> “Men cannot show greater treachery toward God than by disregarding the light He sends them. Those who do this mislead the ignorant, for they set up false waymarks. They are continually perverting pure principles. . . .

> ”Människor kan inte visa större trolöshet mot Gud än genom att förakta det ljus Han sänder dem. De som gör detta vilseleder de okunniga, ty de sätter upp falska vägvisare. De förvränger ständigt rena principer....”

> “In the words of Holy Writ we are plainly told why desolation came upon the Jewish nation. They had great light, rich blessings, and wonderful prosperity. But they proved unfaithful to their trust. They did not care faithfully for the Lord’s vineyard, or render Him the fruits thereof. They acted as though there were no God, and therefore calamity overtook them.” Manuscript Releases, volume 14, 343–345.

> ”I den Heliga Skrifts ord får vi tydligt veta varför ödeläggelse kom över den judiska nationen. De hade stort ljus, rika välsignelser och underbar framgång. Men de visade sig vara trolösa i sitt anförtrodda ansvar. De vårdade inte troget Herrens vingård och bar inte fram dess frukt åt Honom. De handlade som om det inte fanns någon Gud, och därför drabbades de av olycka.” Manuscript Releases, volym 14, 343–345.

Israel believed that because they had been chosen by God in the beginning of their history, they would always be His chosen people. Worse yet, they also believed that because they were His chosen people He would honor them, in spite of the fact that they refused to honor Him. Prophetically, they were His chosen people, until they were divorced, but they were never the people God had desired them to be. The righteousness of the chosen people is not determined on who they might think they are. Ancient Israel is the primary example of the Seventh-day Adventist church, but when the false premise is accepted that they represent the one hundred and forty-four thousand at the end of the world, the blindness of Laodicea is manifested, as was ancient Israel’s. Adventism believes and teaches that they are the remnant people of God at the end of the world, in spite of the clear evidence to the contrary.

Israel trodde att därför att de hade blivit utvalda av Gud i början av sin historia, skulle de alltid vara Hans utvalda folk. Än värre var att de också trodde att därför att de var Hans utvalda folk skulle Han ära dem, trots att de vägrade att ära Honom. Profetiskt sett var de Hans utvalda folk, tills de blev skilda, men de var aldrig det folk Gud hade önskat att de skulle vara. Det utvalda folkets rättfärdighet avgörs inte av vilka de själva kan tro att de är. Det forntida Israel är Sjundedagsadventistsamfundets främsta förebild, men när den falska premissen godtas att de representerar de etthundrafyrtiofyra tusen vid världens slut, uppenbaras Laodiceas blindhet, liksom det forntida Israels. Adventismen tror och lär att de är Guds kvarlevande folk vid världens slut, trots de tydliga bevisen på motsatsen.

The nearer we get to the close of probation the more serious and straight the message to the Laodicean people must become. If that false premise is not set aside for the truth, then the examples of Aaron, Jeroboam and 1863 are hidden under the cloak of tradition and custom. It is too near to the close of probation, to hide under that cloak any longer.

Ju närmare vi kommer prövotidens slut, desto allvarligare och rättframare måste budskapet till det laodiceiska folket bli. Om denna falska premiss inte läggs åt sidan till förmån för sanningen, då döljs exemplen med Aron, Jerobeam och 1863 under traditionens och sedvänjans mantel. Det är alltför nära prövotidens slut för att längre gömma sig under den manteln.

> And this is the condemnation, that light is come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. For every one that doeth evil hateth the light, neither cometh to the light, lest his deeds should be reproved. John 3:19, 20.

> Och detta är domen: att ljuset har kommit in i världen, och människorna älskade mörkret mer än ljuset, eftersom deras gärningar var onda. Ty var och en som gör det onda hatar ljuset och kommer inte till ljuset, för att hans gärningar inte skall bli avslöjade. Johannes 3:19, 20.

The history of the apostasies of Adventism has been tracked in God’s prophetic Word. It is a prophetic reality. The first proof of this is ancient Israel. Ancient Israel is a history of continued and escalating apostasy, and yet the Bible and Spirit of Prophecy teach that ancient Israel typifies modern Israel. Sad as this is, it has never been more important to understand this truth as at this present time. What is being unsealed with the Revelation of Jesus Christ is the fact that Adventism’s history as the Protestant horn runs parallel with the history of the Republican horn. Both horns provide a second witness for each other, and to refuse to correctly see one of the witnesses, simultaneously prevents the other witness from being recognized.

Historien om Adventismens avfall har följts i Guds profetiska Ord. Det är en profetisk verklighet. Det första beviset på detta är det forntida Israel. Det forntida Israel är en historia av fortsatt och tilltagande avfällighet, och ändå lär Bibeln och Profetians Ande att det forntida Israel är en förebild för det moderna Israel. Hur sorgligt detta än är, har det aldrig varit viktigare än just nu att förstå denna sanning. Det som avseglar sig genom Jesu Kristi uppenbarelse är det faktum att Adventismens historia såsom det protestantiska hornet löper parallellt med det republikanska hornets historia. Båda hornen utgör ett andra vittne för varandra, och att vägra att rätt se det ena av vittnena omöjliggör samtidigt att det andra vittnet känns igen.

The lines of Aaron, Jeroboam and 1863 identify the beginning of modern spiritual Israel, and in so doing they also identify the beginning of the Republican horn. The third angel’s message is a warning against receiving the mark of the beast. It is the United States that first passes a Sunday law and then forces the entire world to do the same.

Linjerna Aaron, Jerobeam och 1863 identifierar början på det moderna andliga Israel, och därigenom identifierar de också början på det republikanska hornet. Den tredje ängelns budskap är en varning mot att ta emot vilddjurets märke. Det är Förenta staterna som först stiftar en söndagslag och därefter tvingar hela världen att göra detsamma.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> ”Främmande nationer kommer att följa Förenta staternas exempel. Även om hon går i spetsen, kommer likväl samma kris att komma över vårt folk i alla delar av världen.” Testimonies, band 6, 395.

The prophetic truths connected with the Sunday law crisis cannot be separated from the work of the United States. The earth beast of Revelation thirteen is the sixth kingdom of Bible prophecy, that reigns for seventy prophetic years according to Isaiah twenty-three. It is the earth beast that has two horns. The truths associated with the relationship of those two horns are now being unsealed, but only to those who choose to understand that Jesus accomplishes the unsealing of the Revelation of Jesus Christ by employing the beginning of a thing to illustrate the end of a thing.

De profetiska sanningar som är förbundna med söndagslagens kris kan inte skiljas från Förenta staternas verk. Jordens vilddjur i Uppenbarelseboken tretton är den sjätte riket i Bibelns profetia, som regerar i sjuttio profetiska år enligt Jesaja tjugotre. Det är jordens vilddjur som har två horn. De sanningar som hör samman med förhållandet mellan dessa två horn håller nu på att avförseglas, men endast för dem som väljer att förstå att Jesus fullbordar avförseglingen av Jesu Kristi uppenbarelse genom att använda början av en sak för att belysa slutet av en sak.

The United States began as the sixth kingdom of Bible prophecy in 1798, and over the next sixty-five years, the two horns that would go through history together were placed into a setting that could be recognized, but only by those who are willing to see. The sixty-five years that are set forth in Isaiah chapter seven, began in 742 BC and ended in 677 BC. From 1798 until 1863 those years were repeated. Those sixty-five years identify a process of crisis in both horns.

Förenta staterna började som den sjätte riket i Bibelns profetia år 1798, och under de följande sextiofem åren placerades de två hornen, som skulle gå genom historien tillsammans, i ett sammanhang som kunde kännas igen, men endast av dem som är villiga att se. De sextiofem år som framställs i Jesaja kapitel sju började år 742 f.Kr. och slutade år 677 f.Kr. Från 1798 till 1863 upprepades dessa år. Dessa sextiofem år identifierar en process av kris i båda hornen.

By 1863, the beginning period of the prophetic “days of one king” of Isaiah twenty-three had concluded, and in so doing it established the prophetic waymarks of the ending period of “the days of one king.” The ending of Isaiah twenty-three’s symbolic seventy is illustrated by the first sixty-five years. 1863 until the time of the end in 1989, is the period of the Laodicean Adventist church, that began from the Millerite movement and ends at the movement of the one hundred and forty-four thousand. In order to understand the period at the end, we must understand the period at the beginning. Adventism cannot do this, for its beginning is marked by its rejection of the oath of Moses, which identifies the very sixty-five years which represents Adventism’s and the United States’ beginning and ending.

År 1863 hade inledningsperioden av de profetiska ”en konungs dagar” i Jesaja tjugotre nått sitt slut, och därigenom fastställde den de profetiska vägmärkena för avslutningsperioden av ”en konungs dagar”. Avslutningen av Jesaja tjugotres symboliska sjuttio illustreras av de första sextiofem åren. Perioden från 1863 till ändens tid år 1989 är den laodiceiska adventistkyrkans period, vilken började med millerrörelsen och slutar med de etthundrafyrtiofyra tusendes rörelse. För att förstå perioden vid slutet måste vi förstå perioden vid början. Adventismen kan inte göra detta, ty dess början kännetecknas av dess förkastande av Moses ed, vilken identifierar just de sextiofem åren som representerar adventismens och Förenta staternas början och slut.

For this reason, and this is a reason of high importance, this article has attempted to establish one prophetic fact that is now being unsealed by the Lion of the tribe of Judah. The fact is that if you are unwilling to recognize that the Seventh-day Adventist church has always been in the Laodicean condition, then you are logically unable to rightly divide the history of Adventism, and without rightly dividing the history of Adventism you are incapable of rightly identifying the horn of Republicanism.

Av denna anledning, och detta är en anledning av stor vikt, har denna artikel sökt fastställa ett profetiskt faktum som nu förseglas upp av Lejonet av Juda stam. Faktum är att om du är ovillig att erkänna att Sjundedagsadventistsamfundet alltid har befunnit sig i det laodiceiska tillståndet, då är du logiskt oförmögen att rätt dela Adventismens historia, och utan att rätt dela Adventismens historia är du ur stånd att rätt identifiera republikansmens horn.

> For if after they have escaped the pollutions of the world through the knowledge of the Lord and Saviour Jesus Christ, they are again entangled therein, and overcome, the latter end is worse with them than the beginning. For it had been better for them not to have known the way of righteousness, than, after they have known it, to turn from the holy commandment delivered unto them. But it is happened unto them according to the true proverb, The dog is turned to his own vomit again; and the sow that was washed to her wallowing in the mire. 2 Peter 2:20–22.

> Ty om de, sedan de har undkommit världens orenheter genom kunskapen om Herren och Frälsaren Jesus Kristus, åter blir insnärjda däri och övervunna, så är deras sista tillstånd värre än det första. Ty det hade varit bättre för dem att inte ha lärt känna rättfärdighetens väg än att, efter att ha lärt känna den, vända sig bort från det heliga bud som har överlämnats åt dem. Men det har gått med dem enligt det sanna ordspråket: Hunden vänder åter till sina egna spyor, och den tvättade suggan till att vältra sig i dyn. 2 Petrus 2:20–22.

Back to Articles