Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Eight

Daniels bok – nummer etthundrafemtioåtta

Unveiling the Vision: Understanding the Days of Mourning in Daniel

Avslöjande av synen: Att förstå sorgedagarna i Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> I den persiske kungen Koreshs tredje regeringsår blev ett ord uppenbarat för Daniel, som kallades Beltesassar; och ordet var sant, men den bestämda tiden var lång; och han förstod ordet och hade insikt i synen. På den tiden sörjde jag, Daniel, i tre hela veckor. Jag åt inget utsökt bröd, kött eller vin kom inte i min mun, och jag smorde mig inte alls, förrän tre hela veckor hade gått till ända. Och på den tjugofjärde dagen i den första månaden, när jag befann mig vid stranden av den stora floden, som är Hiddekel. Daniel 10:1–4.

During the symbolic three and a half days of Revelation chapter eleven, when the two witnesses are dead in the street, a “thing” is revealed to Belteshazzar. He had previously understood the “vision” (mareh), for in chapter nine, Gabriel had already come and given him understanding of the vision.

Under de symboliska tre och en halv dagarna i Uppenbarelsebokens elfte kapitel, när de två vittnena ligger döda på gatan, uppenbaras en ”sak” för Belteshassar. Han hade tidigare förstått ”synen” (mareh), ty i kapitel nio hade Gabriel redan kommit och gett honom förståelse av synen.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Ja, medan jag ännu talade i bön, kom mannen Gabriel, som jag hade sett i synen i början, flygande med hast och rörde vid mig vid tiden för aftonoffret. Och han undervisade mig och talade med mig och sade: O Daniel, jag har nu gått ut för att ge dig insikt och förstånd. När du började dina åkallelser gick ordet ut, och jag har kommit för att förkunna det för dig; ty du är högt älskad. Förstå därför saken och ge akt på synen. Daniel 9:21–23.

The “man Gabriel, whom” Daniel “had seen in the vision at the beginning,” is referencing the “chazon,” vision of prophetic history, which was referring to Gabriel interpreting the vision of the kingdoms of Bible prophecy for Daniel in chapter eight. But the “vision,” which Daniel was then to consider in chapter nine, was the “mareh,” vision of the appearance. Gabriel then provides the historical breakdown of the twenty-three hundred year prophecy for Daniel.

”Mannen Gabriel, som” Daniel ”hade sett i synen i början”, syftar på ”chazon”, synen av den profetiska historien, vilket hänvisade till att Gabriel uttolkade synen om rikena i Bibelns profetia för Daniel i kapitel åtta. Men den ”syn”, som Daniel sedan skulle ge akt på i kapitel nio, var ”mareh”, synen av framträdandet. Gabriel ger därefter Daniel den historiska uppdelningen av profetian om de två tusen tre hundra åren.

Chapter nine, was fulfilled in the first year of Darius. When Belteshazzar states that he “had understanding of the vision,” in “the third year of Cyrus,” he had understood the “mareh,” vision for two years. What Belteshazzar came to understand in “those days” of mourning was the “thing,” that is the Hebrew word “dabar,” and it was long, for the time appointed was twenty-five hundred and twenty years.

Det nionde kapitlet uppfylldes under Darejaves första regeringsår. När Beltesassar säger att han ”fick förstånd av synen” under ”Koreshs tredje regeringsår”, hade han förstått ”mareh”-synen i två år. Det som Beltesassar kom att förstå under ”de dagarna” av sorg var ”ordet”, det vill säga det hebreiska ordet ”dabar”, och det var långt, ty den fastställda tiden var två tusen fem hundra tjugo år.

Daniel had already understood some of the “thing,” for he was accomplishing the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine, and that is the prayer of the “thing.” There was increased light upon the “seven times,” that Belteshazzar came to understand during the twenty-one days of mourning, and the increase of light on the “seven times,” during those days of mourning, typified the increased light upon the “seven times” in 1856. The Millerites also previously knew of the “seven times,” for they had proclaimed it, but there was added light that was to test them at the very point in their history when they transitioned from the Philadelphian to Laodicean movement.

Daniel hade redan förstått något av ”saken”, ty han frambar i kapitel nio bönen enligt Tredje Moseboken tjugosex, och det är bönen om ”saken”. Det kom ett ökat ljus över ”de sju tiderna”, som Beltesassar kom att förstå under de tjugoen dagarna av sorg, och ökningen av ljus över ”de sju tiderna” under dessa sorgedagar var en förebild på det ökade ljuset över ”de sju tiderna” år 1856. Milleriterna kände också tidigare till ”de sju tiderna”, ty de hade förkunnat det, men det tillkom ytterligare ljus som skulle pröva dem just vid den punkt i deras historia då de övergick från den filadelfiska till den laodiceiska rörelsen.

Belteshazzar’s days of mourning parallel the prophetic history of when the Philadelphian movement transitioned to the Laodicean movement in 1856, and then to the Laodicean Adventist church in 1863. Both Belteshazzar’s and the Millerite’s history of the increased light upon the “seven times,” aligns with the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand, and in the days of mourning, which is during the tarrying time, when increased light upon the “seven times,” was to be revealed.

Beltesassars sorgedagar motsvarar den profetiska historien då den filadelfiska rörelsen övergick till den laodiceiska rörelsen år 1856, och därefter till den laodiceiska adventistkyrkan år 1863. Både Beltesassars och milleritrörelsens historia om det ökade ljuset över de ”sju tiderna” sammanfaller med den laodiceiska rörelsens övergång från den tredje ängeln till den filadelfiska rörelsen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och med sorgedagarna, vilka infaller under fördröjningstiden, då ökat ljus över de ”sju tiderna” skulle uppenbaras.

Belteshazzar represents both a messenger and a movement. In the days of his mourning the messenger is to understand the “thing,” which is Truth, and he is then to present the “thing” to a movement, when Michael resurrects the two witnesses in 2023.

Belteshassar representerar både en budbärare och en rörelse. Under hans sorgeperiod skall budbäraren förstå ”saken”, vilken är Sanningen, och därefter skall han framlägga ”saken” för en rörelse, när Mikael uppväcker de två vittnena år 2023.

The Hebrew word “mareh” (vision of Christ’s appearance), that Daniel is identified as understanding in verse one, is presented four times in Daniel’s last vision. Twice it is translated as “vision,” and twice as “appearance.” The first time Daniel employs the word in verse one, he is identifying that he understood the “vision,” but the other three references identify Daniel experiencing the vision. In verse six, Christ’s face was “as the ‘appearance’ of lightning.”

Det hebreiska ordet ”mareh” (syn av Kristi framträdande), som Daniel i vers ett anges förstå, förekommer fyra gånger i Daniels sista syn. Två gånger översätts det med ”syn” och två gånger med ”framträdande”. Första gången Daniel använder ordet i vers ett anger han att han förstod ”synen”, men de tre övriga hänvisningarna visar att Daniel upplevde synen. I vers sex var Kristi ansikte ”såsom blixtens ’framträdande’”.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Daniel 10:4–8.

> Och på tjugofjärde dagen i den första månaden, medan jag befann mig vid den stora flodens strand, den som är Hiddekel, lyfte jag upp mina ögon och såg, och se, där var en man klädd i linnekläder, och hans höfter var omgjordade med guld av Uphaz. Hans kropp var som krysolit, hans ansikte liknade blixtens sken, hans ögon var som eldslågor, hans armar och hans fötter var till färgen som glänsande koppar, och ljudet av hans ord var som dånet av en stor folkmassa. Och jag, Daniel, ensam såg synen; männen som var med mig såg inte synen, men en stor bävan föll över dem, så att de flydde och gömde sig. Så blev jag lämnad ensam, och jag såg denna stora syn, och ingen kraft blev kvar i mig; ty min skönhet förvandlades i mig till förgängelse, och jag behöll ingen kraft. Daniel 10:4–8.

There is another Hebrew word translated as “vision,” that we will address after we set forth some characteristics of the Hebrew word “mareh.” In the previous verses it is the word “appearance,” that is the Hebrew word “mareh.” The same word is translated as “vision” in verse sixteen. In verse sixteen, the vision of Christ has made Daniel sorrowful.

Det finns ett annat hebreiskt ord som översätts med ”syn”, vilket vi ska behandla efter att vi har framlagt några kännetecken hos det hebreiska ordet ”mareh”. I de föregående verserna är det ordet ”utseende” som återger det hebreiska ordet ”mareh”. Samma ord översätts med ”syn” i vers sexton. I vers sexton har synen av Kristus gjort Daniel bedrövad.

> And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. Daniel 10:16.

> Och se, en som till utseendet liknade människors söner rörde vid mina läppar; då öppnade jag min mun och talade och sade till honom som stod framför mig: O min herre, genom synen har mina plågor kommit över mig, och jag har inte behållit någon kraft. Daniel 10:16.

The Hebrew word translated as “sorrows,” means a hinge, and the “vision” of Christ’s appearance that Daniel saw in the verse turned a hinge. A “hinge” in prophecy represents a turning point.

Det hebreiska ord som översätts med ”sorrows” betyder ett gångjärn, och den ”syn” av Kristi framträdande som Daniel såg i versen vände ett gångjärn. Ett ”gångjärn” representerar i profetian en vändpunkt.

> “There are lessons to be learned from the history of the past; and attention is called to these, that all may understand that God works on the same lines now that He ever has done. His hand is seen in His work and among the nations now, just the same as it has been ever since the gospel was first proclaimed to Adam in Eden.

> ”Det finns lärdomar att dra av den gångna historien; och uppmärksamheten riktas på dessa, så att alla må förstå att Gud verkar efter samma linjer nu som han alltid har gjort. Hans hand syns i hans verk och bland nationerna nu, alldeles på samma sätt som den har gjort ända sedan evangeliet först förkunnades för Adam i Eden.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow. The Lord in His word has opened up the aggressive work of the gospel as it has been carried on in the past, and will be in the future, even to the closing conflict, when Satanic agencies will make their last wonderful movement.” Bible Echo, August 26, 1895.

> ”Det finns tidsperioder som utgör vändpunkter i nationernas och kyrkans historia. I Guds försyn ges, när dessa olika kriser inträffar, ljuset för den tiden. Om det tas emot, följer andligt framåtskridande; om det förkastas, följer andligt förfall och skeppsbrott. Herren har i sitt ord uppenbarat evangeliets offensiva verk, sådant det har bedrivits i det förflutna och skall bedrivas i framtiden, ända fram till den avslutande striden, då sataniska makter skall göra sin sista märkliga framryckning.” Bible Echo, 26 augusti 1895.

Verse sixteen represents a turning point in the history that Belteshazzar is representing. It is a turning point for both the Republican horn (the nation) and the Protestant horn (the church). It represents a crisis, and it represents the point where special light for that history is given. The turning point for Daniel occurred when Daniel had been “touched,” the second time of three times. Daniel would be touched three times, and the second time he was touched, was a turning point for Daniel, and that turning point was the second of three times which Daniel saw the “mareh” vision.

Vers sexton utgör en vändpunkt i den historia som Beltesassar representerar. Den är en vändpunkt både för det republikanska hornet (nationen) och för det protestantiska hornet (kyrkan). Den representerar en kris, och den representerar den punkt där särskilt ljus ges för den historien. Vändpunkten för Daniel inträffade när Daniel hade blivit ”berörd”, den andra av tre gånger. Daniel skulle bli berörd tre gånger, och den andra gången han blev berörd var en vändpunkt för Daniel, och den vändpunkten var den andra av tre gånger då Daniel såg ”mareh”-synen.

> And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. Daniel 10:16.

> Och se, en som liknade människosönerna rörde vid mina läppar; då öppnade jag min mun och talade och sade till honom som stod framför mig: O min herre, genom synen har mina våndor kommit över mig, och jag har inte behållit någon styrka. Daniel 10:16.

We will address the three touches shortly. The first of the four times the word “mareh” is employed by Daniel, was his testimony that he understood the vision, and the final three references identify his experience when he actually saw the appearance. The third time he identifies the vision of the appearance is verse eighteen, where he is touched for the third time.

Vi ska snart behandla de tre beröringarna. Den första av de fyra gånger ordet ”mareh” används av Daniel var hans vittnesbörd om att han förstod synen, och de tre sista hänvisningarna identifierar hans erfarenhet när han faktiskt såg uppenbarelsen. Tredje gången han identifierar synen av uppenbarelsen är i vers arton, där han berörs för tredje gången.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me. Daniel 10:18.

> Då kom åter en och rörde vid mig, en som till utseendet var lik en människa, och han stärkte mig. Daniel 10:18.

At the second touch, in verse sixteen, which is the second reference to the “marah” vision, his strength is gone, but at the third touch, his strength is restored. In verses ten, sixteen and eighteen Daniel is touched. In verse six, Daniel sees the appearance of Christ, and then Gabriel, and in verse ten, Gabriel touches Daniel for the first time.

Vid den andra beröringen, i vers sexton, vilken är den andra hänvisningen till ”marah”-synen, är hans styrka borta, men vid den tredje beröringen återställs hans styrka. I verserna tio, sexton och arton blir Daniel rörd vid. I vers sex ser Daniel Kristi gestalt, och därefter Gabriel, och i vers tio rör Gabriel Daniel för första gången.

> Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Därefter lyfte jag mina ögon och såg, och se, där var en man klädd i linnekläder, och kring hans länder var ett bälte av guld från Ufas. Hans kropp var också såsom krysolit, hans ansikte såsom blixtens sken, hans ögon såsom eldslågor, och hans armar och hans fötter såsom glänsande koppar, och ljudet av hans ord såsom ljudet av en stor folkmassa. Och jag, Daniel, såg ensam synen; männen som var med mig såg inte synen, men en stor förfäran föll över dem, så att de flydde och gömde sig. Därför blev jag lämnad ensam och såg denna stora syn, och ingen kraft blev kvar i mig; ty min fägring förvandlades i mig till förgänglighet, och jag behöll ingen kraft.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:5–14.

> Dock hörde jag ljudet av hans ord; och när jag hörde ljudet av hans ord, föll jag i djup sömn med mitt ansikte mot marken. Och se, en hand rörde vid mig och hjälpte mig upp på mina knän och på mina händers handflator. Och han sade till mig: O Daniel, du högt älskade man, förstå de ord som jag talar till dig, och stå upprätt; ty till dig är jag nu sänd. Och när han hade talat dessa ord till mig, stod jag där bävan. Då sade han till mig: Frukta inte, Daniel; ty från den första dag då du vände ditt hjärta till att förstå och ödmjuka dig inför din Gud, blev dina ord hörda, och jag har kommit för dina ords skull. Men fursten över Persiens rike stod mig emot i tjugoen dagar; men se, Mikael, en av de främsta furstarna, kom till min hjälp; och jag blev kvar där hos Persiens konungar. Nu har jag kommit för att låta dig förstå vad som skall vederfaras ditt folk i kommande dagar; ty synen gäller ännu många dagar. Daniel 10:5–14.

Then in verse sixteen, Daniel is touched a second time, when he sees the vision of Christ.

Sedan, i vers sexton, berörs Daniel för andra gången, när han ser synen av Kristus.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> Och när han hade talat sådana ord till mig, vände jag mitt ansikte mot marken, och jag blev stum. Och se, en som liknade en människoson rörde vid mina läppar; då öppnade jag min mun och talade och sade till honom som stod framför mig: O min herre, genom synen har min vånda kommit över mig, och jag har inte behållit någon kraft. Ty hur kan denne min herres tjänare tala med denne min herre? Ty vad mig beträffar, så fanns det genast ingen kraft kvar i mig, och inte heller finns någon andedräkt kvar i mig. Daniel 10:15–17.

Then Daniel is touched for the third time, at the appearance of Gabriel, not Christ.

Sedan blir Daniel rörd för tredje gången, vid Gabriels uppenbarelse, inte Kristi.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:18–21.

> Då kom åter en som till utseendet liknade en människa och rörde vid mig, och han styrkte mig, och sade: Du högt älskade man, frukta inte; frid vare med dig, var stark, ja, var stark. Och när han hade talat till mig, blev jag styrkt och sade: Min herre må tala, ty du har styrkt mig. Då sade han: Vet du varför jag har kommit till dig? Och nu skall jag vända tillbaka för att kämpa mot fursten över Persien; och när jag har dragit bort, se, då skall fursten över Grekland komma. Men jag vill visa dig det som är upptecknat i sanningens skrift; och det finns ingen som står mig bi i dessa ting utom Mikael, er furste. Daniel 10:18–21.

Daniel is touched three times, and the first and third time he is touched by the angel Gabriel. The second time he is touched, it is by Christ. Daniel employed the same Hebrew word four times, but the first of the four times, in verse one, he was stating that he understood the “vision.” Understanding a truth is important, but it is not the same as experiencing the truth, as he did the other three times.

Daniel berörs tre gånger, och första och tredje gången berörs han av ängeln Gabriel. Andra gången han berörs är det av Kristus. Daniel använde samma hebreiska ord fyra gånger, men den första av de fyra gångerna, i vers ett, angav han att han förstod ”synen”. Att förstå en sanning är viktigt, men det är inte detsamma som att erfara sanningen, såsom han gjorde de andra tre gångerna.

When Daniel’s days of mourning concluded he was given an experience of the vision, which he had an understanding of before the days of his mourning concluded. The experience is made up of three steps, represented by three touches. The first and the last touches were accomplished by Gabriel, and the middle touch was by Christ. The first and the last touches, were the first and last letters of the Hebrew alphabet. In that second step, Daniel recognizes his condition as a rebellious sinner in relation to his Lord, and thus the middle touch represents rebellion, as represented by the thirteenth letter of the Hebrew alphabet.

När Daniels sorgedagar hade avslutats fick han erfara synen, vilken han hade haft en förståelse av redan innan hans sorgedagar hade avslutats. Erfarenheten består av tre steg, framställda genom tre beröringar. Den första och den sista beröringen utfördes av Gabriel, och den mellersta beröringen utfördes av Kristus. Den första och den sista beröringen var den hebreiska alfabets första och sista bokstäver. I detta andra steg inser Daniel sitt tillstånd som en upprorisk syndare i förhållande till sin Herre, och därför representerar den mellersta beröringen uppror, såsom detta representeras av den hebreiska alfabets trettonde bokstav.

> “But Peter was unmindful now of boats or lading. This miracle, above any other he had ever witnessed, was to him a manifestation of divine power. In Jesus he saw One who held all nature under His control. The presence of divinity revealed his own unholiness. Love for his Master, shame for his own unbelief, gratitude for the condescension of Christ, above all, the sense of his uncleanness in the presence of infinite purity, overwhelmed him. While his companions were securing the contents of the net, Peter fell at the Saviour’s feet, exclaiming, ‘Depart from me; for I am a sinful man, O Lord.’

> ”Men Petrus tänkte nu inte på båtar eller last. Detta under, mer än något annat han någonsin hade bevittnat, var för honom en uppenbarelse av gudomlig makt. I Jesus såg han En som hade hela naturen under sin kontroll. Gudomlighetens närvaro uppenbarade hans egen ohelighet. Kärlek till hans Mästare, skam över hans egen otro, tacksamhet för Kristi nedlåtelse, och framför allt känslan av hans egen orenhet i den oändliga renhetens närhet, överväldigade honom. Medan hans följeslagare tog hand om innehållet i nätet, föll Petrus ned vid Frälsarens fötter och utropade: ’Gå bort ifrån mig; ty jag är en syndig man, Herre.’”

> “It was the same presence of divine holiness that had caused the prophet Daniel to fall as one dead before the angel of God. He said, ‘My comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.’ So when Isaiah beheld the glory of the Lord, he exclaimed, ‘Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts.’ Daniel 10:8; Isaiah 6:5. Humanity, with its weakness and sin, was brought in contrast with the perfection of divinity, and he felt altogether deficient and unholy. Thus it has been with all who have been granted a view of God’s greatness and majesty.

> ”Det var samma närvaro av gudomlig helighet som fick profeten Daniel att falla ned som död inför Guds ängel. Han sade: ’Min fägring förvandlades i mig till fördärv, och jag behöll ingen styrka.’ Så utropade Jesaja, när han såg Herrens härlighet: ’Ve mig! Jag förgås; ty jag är en man med orena läppar, och jag bor mitt ibland ett folk med orena läppar; ty mina ögon har sett Konungen, HERREN Sebaot.’ Daniel 10:8; Jesaja 6:5. Mänskligheten, med sin svaghet och synd, ställdes i kontrast till gudomlighetens fullkomlighet, och han kände sig fullständigt otillräcklig och ohelig. Så har det varit med alla som har fått skåda något av Guds storhet och majestät.”

> “Peter exclaimed, ‘Depart from me; for I am a sinful man;’ yet he clung to the feet of Jesus, feeling that he could not be parted from Him. The Saviour answered, ‘Fear not; from henceforth thou shalt catch men.’ It was after Isaiah had beheld the holiness of God and his own unworthiness that he was entrusted with the divine message. It was after Peter had been led to self-renunciation and dependence upon divine power that he received the call to his work for Christ.” The Desire of Ages, 246.

> ”Petrus utropade: ’Gå bort ifrån mig; ty jag är en syndig man’; men han höll sig fast vid Jesu fötter och kände att han inte kunde skiljas från honom. Frälsaren svarade: ’Frukta inte; hädanefter skall du fånga människor.’ Det var först sedan Jesaja hade skådat Guds helighet och sin egen ovärdighet som han anförtroddes det gudomliga budskapet. Det var först efter att Petrus hade förts till självförsakelse och beroende av gudomlig kraft som han fick kallelsen till sitt arbete för Kristus.” Messias, s. 246.

The “mareh” vision is the vision of Christ’s appearance, but the angel Gabriel is represented by the second and fourth time Daniel employed the word. The first time was a statement that Belteshazzar understood the vision, but the last three represent Daniel experiencing the vision. The three times Daniel experiences the vision, he is also touched.

Synen ”mareh” är synen av Kristi uppenbarelse, men ängeln Gabriel framställs genom den andra och fjärde gången Daniel använde ordet. Första gången var ett konstaterande att Belteshassar förstod synen, men de tre sista gångerna betecknar att Daniel erfor synen. De tre gånger då Daniel erfor synen blir han också berörd.

The first time he was touched by Gabriel was after he had seen the appearance of the glorified Christ, and the experience left him in “a deep sleep on my face, and my face toward the ground.” The vision had produced a separation, for those who had been with him “saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves.” In the first disappointment, Jeremiah “sat alone, because of God’s hand,” and in Belteshazzar “there remained no strength” “for” his “comeliness was turned in me into corruption, and” he “retained no strength.”

Första gången han blev berörd av Gabriel var efter att han hade sett den förhärligade Kristi gestalt, och upplevelsen lämnade honom i ”en djup sömn med mitt ansikte mot marken”. Synen hade åstadkommit en åtskillnad, ty de som hade varit med honom ”sågo icke synen; men en stor bävan föll över dem, så att de flydde och gömde sig”. I den första besvikelsen ”satt” Jeremia ”ensam, på grund av Guds hand”, och hos Belteshassar ”fanns ingen kraft kvar” ”ty” hans ”skönhet förvandlades i mig till förfall, och” han ”behöll ingen kraft”.

Once Gabriel touched him for the first time, Gabriel then sat Daniel upon his knees and the palms of his hands. He then commanded Daniel to understand the words he spoke and stand up, which he did, though he was trembling. Gabriel then provides Daniel a breakdown of what has occurred during the twenty-one days of Daniel’s mourning. He identified that after struggling with the kings of Persia for the twenty-one days, that Michael came down out of heaven to engage in the battle, and then Gabriel came to answer Daniel’s prayers and explain to Daniel “what shall befall thy people in the latter days.” When Michael came down out of heaven Gabriel was sent to explain the last days to Daniel.

När Gabriel hade rört vid honom för första gången, satte Gabriel sedan Daniel upp på sina knän och på sina händers handflator. Därefter befallde han Daniel att förstå de ord han talade och att resa sig upp, vilket han gjorde, om än darrande. Gabriel ger därefter Daniel en redogörelse för vad som hade skett under de tjugoen dagarna av Daniels sorg. Han förklarade att efter att ha kämpat mot Persiens konungar i tjugoen dagar kom Mikael ner från himlen för att delta i striden, och därefter kom Gabriel för att besvara Daniels böner och förklara för Daniel ”vad som skall vederfaras ditt folk i kommande dagar”. När Mikael kom ner från himlen blev Gabriel sänd för att förklara de sista dagarna för Daniel.

Gabriel’s explanation was given to Daniel at the end of the twenty-one days of mourning, which, in the line upon line application of Revelation chapter eleven, represents when Ezekiel in chapter thirty-seven is twice commanded to prophesy to the dead bones, in order to raise the two prophets out of their graves. It occurs when Michael comes down out of heaven and resurrects the body of Moses, while refusing to interact with Satan in the book of Jude. Daniel is still going to be touched twice more after Gabriel had given him the overview of the days of mourning.

Gabriels förklaring gavs till Daniel vid slutet av de tjugoen dagarnas sorg, vilket, i den rad på rad-tillämpning av Uppenbarelseboken kapitel elva, representerar den tid då Hesekiel i kapitel trettiosju två gånger befaller att profetera till de döda benen för att uppväcka de två profeterna ur deras gravar. Detta inträffar när Mikael stiger ned från himlen och uppväcker Mose kropp, samtidigt som han vägrar att ge sig i ordväxling med Satan i Judas brev. Daniel skall fortfarande beröras ytterligare två gånger efter det att Gabriel hade gett honom överblicken över sorgens dagar.

After Gabriel finished, Daniel, “set his face toward the ground, and he became dumb”, and then Christ Himself “touched” Daniel’s “lips,” and then Daniel “opened” his “mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me.”

Sedan Gabriel hade avslutat, ”vände Daniel sitt ansikte mot marken, och han blev stum”, och därefter ”rörde” Kristus själv vid Daniels ”läppar”, och sedan ”öppnade” Daniel sin ”mun och talade och sade till honom som stod framför mig: O min herre, genom synen har mina sorger kommit över mig, och jag har inte behållit någon kraft. Ty hur kan denne min herres tjänare tala med denne min herre? Ty vad mig beträffar, så fanns det genast ingen kraft kvar i mig, och inte heller finns någon andedräkt kvar i mig.”

The experience of seeing and speaking with Christ humbles Daniel into the dust. He was dumb, and would have remained so if Christ had not touched his lips, as Isaiah’s lips had been touched by the coal from the altar.

Erfarenheten av att se och tala med Kristus ödmjukar Daniel ned i stoftet. Han var stum och skulle ha förblivit så, om inte Kristus hade rört vid hans läppar, såsom Jesajas läppar hade blivit vidrörda av kolet från altaret.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “As Isaiah beheld this revelation of the glory and majesty of his Lord, he was overwhelmed with a sense of the purity and holiness of God. How sharp the contrast between the matchless perfection of his Creator, and the sinful course of those who, with himself, had long been numbered among the chosen people of Israel and Judah! ‘Woe is me!’ he cried; ‘for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts.’ Verse 5. Standing, as it were, in the full light of the divine presence within the inner sanctuary, he realized that if left to his own imperfection and inefficiency, he would be utterly unable to accomplish the mission to which he had been called. But a seraph was sent to relieve him of his distress and to fit him for his great mission. A living coal from the altar was laid upon his lips, with the words, ‘Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged.’ Then the voice of God was heard saying, ‘Whom shall I send, and who will go for Us?’ and Isaiah responded, ‘Here am I; send me.’ Verses 7, 8.

> ”När Jesaja skådade denna uppenbarelse av sin Herres härlighet och majestät, överväldigades han av en känsla av Guds renhet och helighet. Hur skarp var inte kontrasten mellan hans Skapares ojämförliga fullkomlighet och det syndiga levnadssättet hos dem som, tillsammans med honom själv, länge hade räknats till Israels och Juda utvalda folk! ”Ve mig!” ropade han, ”ty jag förgås; eftersom jag är en man med orena läppar, och jag bor mitt ibland ett folk med orena läppar; ty mina ögon har sett Konungen, Herren Sebaot.” Vers 5. Där han stod, så att säga, i det gudomliga närvarons fulla ljus inne i den inre helgedomen, insåg han att om han lämnades åt sin egen ofullkomlighet och otillräcklighet, skulle han vara fullständigt oförmögen att fullgöra det uppdrag till vilket han hade blivit kallad. Men en seraf sändes för att befria honom från hans nöd och rusta honom för hans stora uppdrag. Ett glödande kol från altaret lades på hans läppar, med orden: ”Se, detta har rört vid dina läppar; och din missgärning är borttagen, och din synd är försonad.” Då hördes Guds röst säga: ”Vem skall jag sända, och vem vill gå för oss?” och Jesaja svarade: ”Här är jag; sänd mig.” Verserna 7, 8.

> “The heavenly visitant bade the waiting messenger, ‘Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; And see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, And make their ears heavy, and shut their eyes; Lest they see with their eyes, and hear with their ears, And understand with their heart, And convert, and be healed.” Verses 9, 10.

> Den himmelske besökaren befallde den väntande budbäraren: ”Gå och säg till detta folk: Ni skall höra och höra, men inte förstå; och ni skall se och se, men inte uppfatta. Förhärda detta folks hjärta, gör deras öron tröga och tillslut deras ögon, så att de inte ser med sina ögon och hör med sina öron och förstår med sitt hjärta och omvänder sig och blir helade.” Verserna 9, 10.

> “The prophet’s duty was plain; he was to lift his voice in protest against the prevailing evils. But he dreaded to undertake the work without some assurance of hope. ‘Lord, how long?’ he inquired. Verse 11. Are none of Thy chosen people ever to understand and repent and be healed?

> Profetens plikt var tydlig; han skulle höja sin röst i protest mot de rådande missförhållandena. Men han fruktade att ta itu med verket utan någon försäkran om hopp. ”Herre, hur länge?” frågade han. Vers 11. Skulle ingen av ditt utvalda folk någonsin komma till insikt och omvända sig och bli helad?

> “His burden of soul in behalf of erring Judah was not to be borne in vain. His mission was not to be wholly fruitless. Yet the evils that had been multiplying for many generations could not be removed in his day. Throughout his lifetime he must be a patient, courageous teacher—a prophet of hope as well as of doom. The divine purpose finally accomplished, the full fruitage of his efforts, and of the labors of all God’s faithful messengers, would appear. A remnant should be saved. That this might be brought about, the messages of warning and entreaty were to be delivered to the rebellious nation, the Lord declared: ‘Until the cities be wasted without inhabitant, And the houses without man, And the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, And there be a great forsaking in the midst of the land.’ Verse 11, 12.

> ”Hans själs börda för det vilsegångna Juda skulle inte bäras förgäves. Hans uppdrag skulle inte bli helt utan frukt. Men de onda ting som hade tilltagit under många generationer kunde inte undanröjas i hans dagar. Under hela sin livstid måste han vara en tålmodig, modig lärare — en hoppets profet såväl som en domens. När det gudomliga syftet slutligen hade fullbordats, skulle den fulla frukten av hans ansträngningar och av alla Guds trogna sändebuds arbete träda i dagen. En kvarleva skulle bli frälst. För att detta skulle kunna ske skulle budskapen om varning och vädjan framföras till den upproriska nationen, förkunnade Herren: ’Tills städerna ödeläggas, så att ingen invånare finnes, och husen stå utan människor, och landet ligger fullkomligt öde, och Herren har fört människorna långt bort, och stor blir övergivenheten mitt i landet.’ Vers 11, 12.”

> “The heavy judgments that were to befall the impenitent,—war, exile, oppression, the loss of power and prestige among the nations,—all these were to come in order that those who would recognize in them the hand of an offended God might be led to repent. The ten tribes of the northern kingdom were soon to be scattered among the nations and their cities left desolate; the destroying armies of hostile nations were to sweep over their land again and again; even Jerusalem was finally to fall, and Judah was to be carried away captive; yet the Promised Land was not to remain wholly forsaken forever. The assurance of the heavenly visitant to Isaiah was: ‘In it shall be a tenth, And it shall return, and shall be eaten: As a teil tree, and as an oak, Whose substance is in them, when they cast their leaves: So the holy seed shall be the substance thereof.’ Verse 13.

> ”De svåra domar som skulle drabba de obotfärdiga — krig, landsflykt, förtryck, förlust av makt och anseende bland folken — allt detta skulle komma för att de som i detta ville känna igen en förtörnad Guds hand måtte ledas till omvändelse. De tio stammarna i det norra riket skulle snart skingras bland folken och deras städer lämnas öde; fientliga nationers förhärjande härar skulle gång på gång svepa fram över deras land; till sist skulle till och med Jerusalem falla, och Juda skulle föras bort i fångenskap; ändå skulle det utlovade landet inte för alltid förbli helt övergivet. Den himmelske besökarens försäkran till Jesaja löd: ’Men ännu finns i det en tiondel kvar, och denna skall åter varda ödelagd; dock såsom vid en terebint och såsom vid en ek, av vilka en stubbe lämnas kvar, när de fälls, så skall den heliga säden vara stubben däri.’ Vers 13.”

> “This assurance of the final fulfillment of God’s purpose brought courage to the heart of Isaiah. What though earthly powers array themselves against Judah? What though the Lord’s messenger meet with opposition and resistance? Isaiah had seen the King, the Lord of hosts; he had heard the song of the seraphim, ‘The whole earth is full of His glory;’ he had the promise that the messages of Jehovah to backsliding Judah would be accompanied by the convicting power of the Holy Spirit; and the prophet was nerved for the work before him. Verse 3. Throughout his long and arduous mission he carried with him the memory of this vision. For sixty years or more he stood before the children of Judah as a prophet of hope, waxing bolder and still bolder in his predictions of the future triumph of the church.” Prophets and Kings, 307–310.

> ”Denna försäkran om den slutliga uppfyllelsen av Guds syfte gav mod åt Jesajas hjärta. Vad gjorde det om jordiska makter formerade sig mot Juda? Vad gjorde det om Herrens budbärare mötte motstånd och gensvar? Jesaja hade sett Konungen, härskarornas Herre; han hade hört serafernas sång: ’Hela jorden är full av hans härlighet’; han hade löftet att Jehovas budskap till det avfälliga Juda skulle åtföljas av den helige Andes överbevisande kraft; och profeten blev styrkt för det verk som låg framför honom. Vers 3. Under hela sitt långa och mödosamma uppdrag bar han med sig minnet av denna syn. I sextio år eller mer stod han inför Juda barn som en hoppets profet och blev allt frimodigare i sina förutsägelser om församlingens framtida seger.” Prophets and Kings, 307–310.

Back to Articles