Article

# Panium - Number One

Panium – Nummer ett

Chapter Eleven

Kapitel elva

Author

Jeff Pippenger

Published

February 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

For some time, we have been focusing our attention on the hidden history of Daniel 11:40, and in recent weeks, the Lord has drawn our consideration to verse 27:

Under en tid har vi riktat vår uppmärksamhet mot den dolda historien i Daniel 11:40, och under de senaste veckorna har Herren riktat vår uppmärksamhet mot vers 27:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> Och båda dessa kungars hjärtan skall vara inriktade på att göra ont, och vid samma bord skall de tala lögn; men det skall inte ha framgång, ty änden kommer först vid den fastställda tiden. Daniel 11:27.

Initially, I was uncertain about the details—when, where, and who sat at that table, speaking lies to one another—but these questions are now under review. Over the past few Sabbaths, I made some missteps as I worked through these lines. Yet, through what I believe to be providential guidance, the alliances represented in verses 13–15, symbolized by Caesarea Philippi, began to unfold. Though some elements still require refinement, I believe the Lord has lifted His hand from these verses to reveal their meaning.

Inledningsvis var jag osäker på detaljerna – när, var och vilka som satt vid det bordet och talade lögn till varandra – men dessa frågor är nu under prövning. Under de senaste sabbaterna gjorde jag några misstag medan jag arbetade mig igenom dessa rader. Ändå började de allianser som framställs i verserna 13–15, symboliserade av Caesarea Filippi, att veckla ut sig genom vad jag tror var försynens ledning. Även om vissa delar fortfarande kräver förfining, tror jag att Herren har lyft sin hand från dessa verser för att uppenbara deras mening.

This understanding crystallized immediately after last Sabbath’s Zoom meeting. A week earlier, I had been struck by the intricate interplay of histories in verses 10–15. I wrote and sent a text message to a few people outlining my thoughts and asked to share them on Friday evening. I was attempting to organize the issues within those verses, convinced there was something profoundly significant. There is, but it wasn’t what I initially proposed. Despite my stumbles over the past week and a half as I grappled with this passage, I recognize a familiar providence. The Lord was unsealing a special, vital truth. Once the human element is fully exposed and set aside, the truth—opened by the Lion of the tribe of Judah—proves even more profound than I had grasped.

Denna förståelse kristalliserades omedelbart efter förra sabbatens Zoom-möte. En vecka tidigare hade jag fängslats av det intrikata samspelet mellan olika historiska skeenden i verserna 10–15. Jag skrev och skickade ett textmeddelande till några personer där jag skisserade mina tankar och bad om att få dela dem på fredagskvällen. Jag försökte ordna frågorna i dessa verser, övertygad om att där fanns något djupt betydelsefullt. Det gör det, men det var inte det som jag först lade fram. Trots mina trevanden under den gångna en och en halv veckan medan jag brottades med detta avsnitt, känner jag igen en välbekant försyn. Herren höll på att bryta sigillet från en särskild, livsviktig sanning. När det mänskliga inslaget väl är fullt blottlagt och lagt åt sidan, visar sig sanningen—öppnad av Lejonet av Juda stam—vara ännu djupare än jag hade förstått.

## Verse Five through Nine

Vers fem till nio

Putin, as the king of the south, mirrors Ptolemy, who will triumph in the Ukraine war, fulfilling verse 11. Historically, Ptolemy IV Philopator’s victory at the Battle of Raphia fulfilled this verse, prefiguring Putin’s imminent success. Verses 5–9 outline a history that foreshadows the papacy’s 1,260-year rule (538–1798) in meticulous detail. These details have been explored repeatedly in the past, so here I will highlight one prophetic waymark fulfilled in verses 5–9 and echoed in the period from 538 to 1798.

Putin, såsom kungen i söder, återspeglar Ptolemaios, som kommer att segra i kriget i Ukraina och därigenom uppfylla vers 11. Historiskt uppfyllde Ptolemaios IV Filopators seger i slaget vid Rafia denna vers och förebådade Putins nära förestående framgång. Verserna 5–9 skildrar en historia som i minutiös detalj förebådar påvedömets 1 260-åriga välde (538–1798). Dessa detaljer har utforskats upprepade gånger tidigare, så här kommer jag att framhäva ett profetiskt vägmärke som uppfylldes i verserna 5–9 och som återljuder i perioden 538 till 1798.

This period began with a treaty between the southern Ptolemaic kingdom and the northern Seleucid kingdom, sealed when the southern king gave his daughter in marriage to the northern king. This union initiated a seven year span that ended when the southern king invaded the north, took the northern king captive to Egypt, and the captive king later died after falling from a horse.

Denna period började med ett fördrag mellan det sydliga ptolemeiska riket och det nordliga seleukidiska riket, beseglat när den sydlige kungen gav sin dotter till äkta åt den nordlige kungen. Denna förening inledde en sjuårsperiod som slutade när den sydlige kungen invaderade norden, förde den nordlige kungen som fånge till Egypten, och den tillfångatagne kungen senare dog efter att ha fallit av en häst.

## A Broken Treaty

Ett brutet förbund

The invasion stemmed from a broken treaty. After the seven-year period began, the northern king set aside his first wife to marry the southern princess and secure the treaty. Later, he discarded the southern wife and reinstated his original queen. This prompted the first queen to execute the southern queen and her entourage, enraging the southern queen’s family in Egypt.

Invasionen härrörde från ett brutet fördrag. Sedan sjuårsperioden hade börjat, avsatte den nordlige kungen sin första hustru för att gifta sig med den sydliga prinsessan och därigenom säkra fördraget. Senare försköt han den sydliga hustrun och återinsatte sin ursprungliga drottning. Detta föranledde den första drottningen att låta avrätta den sydliga drottningen och hennes följe, vilket väckte den sydliga drottningens familjs vrede i Egypten.

With prophetic discernment, seven years can be seen as two periods of three and a half years, as illustrated by the three and a half years before and after the cross that together represented the week that Christ confirmed the covenant. The three and a half is also recognized in the seven times curse carried out upon the northern kingdom of Israel from 723 BC unto 1798. That seven times is divided into two periods of twelve hundred and sixty, with 538 as the middle point. These illustrations of seven being divided into two periods of three and a half is not random, it is purposeful.

Med profetisk urskillning kan sju år ses som två perioder om tre och ett halvt år, vilket illustreras av de tre och ett halvt åren före och efter korset, som tillsammans representerade den vecka under vilken Kristus bekräftade förbundet. De tre och ett halvt åren återfinns också i den sju tider långa förbannelse som verkställdes över Israels nordrike från 723 f.Kr. till 1798. Dessa sju tider är indelade i två perioder om ettusen tvåhundrasextio, med 538 som mittpunkt. Dessa exempel på att sju delas i två perioder om tre och ett halvt är inte slumpmässiga; de är avsiktliga.

In the division in the week Christ confirmed the covenant the cross represents the center and in so doing it identifies Christ presenting the message in person for three and a half years, followed by His disciples presenting the message for the same period. In the seven times against the northern kingdom 538 divides the history into a period when paganism trampled down the sanctuary and host followed by papalism trampling down the sanctuary and host for the same period. In prophetic symbolism “seven” is represented with three and a half, which in turn is represented by forty-two months, three and a half days or years, twelve hundred and sixty, twenty-five twenty and a time, times and dividing of time. In context, all these figures are interchangeable.

I uppdelningen av veckan bekräftade Kristus förbundet; korset representerar mittpunkten, och därigenom identifierar det Kristus som personligen framlägger budskapet under tre och ett halvt år, följd av att Hans lärjungar framlägger budskapet under samma tidsperiod. I de sju tiderna över det norra riket delar 538 historien i en period då hedendomen trampade ned helgedomen och härskarorna, följd av att påvedömet trampade ned helgedomen och härskarorna under samma tidsperiod. I den profetiska symboliken representeras ”sju” av tre och ett halvt, vilket i sin tur representeras av fyrtiotvå månader, tre och en halv dag eller år, tolvhundrasextio, tjugofem tjugo och en tid, tider och en halv tid. I sitt sammanhang är alla dessa tal utbytbara.

The treaty represented between the Ptolemaic Kingdom, ruled by the descendants of Ptolemy I (a general of Alexander the Great), who controlled Egypt, and the Seleucid Empire, ruled by the descendants of Seleucus I (another of Alexander’s generals), who controlled much of the Middle East, including Syria concluded the Second Syrian War in 253 BC. The war had begun seven years before in 260 BC. Seven years after the treaty was ratified it was broken in 246 BC. Fourteen years, divided into two seven-year periods. The first half is warfare and the second half is peace. The fourteen years begin with the second Syrian War and it ends with the third Syrian War. This type of symmetry in history is amplified when you recognize that the history is represented in verses five through nine of chapter eleven. The treaty and its breaking are the focus of the verses and the history which fulfilled the verses.

Fördraget mellan det ptolemeiska riket, styrt av ättlingarna till Ptolemaios I (en av Alexander den stores generaler), som behärskade Egypten, och det seleukidiska riket, styrt av ättlingarna till Seleukos I (en annan av Alexanders generaler), som behärskade stora delar av Mellanöstern, däribland Syrien, avslutade det andra syriska kriget år 253 f.Kr. Kriget hade börjat sju år tidigare, år 260 f.Kr. Sju år efter att fördraget hade ratificerats bröts det, år 246 f.Kr. Fjorton år, indelade i två sjuårsperioder. Den första hälften är krigföring och den andra hälften är fred. De fjorton åren börjar med det andra syriska kriget och slutar med det tredje syriska kriget. Denna typ av symmetri i historien förstärks när man inser att historien framställs i verserna fem till nio i kapitel elva. Fördraget och dess brytande utgör fokus i verserna och i den historia som uppfyllde verserna.

This aligns with the papal domination from 538 to 1798. Near the end of that era, Napoleon Bonaparte entered into a treaty with the Vatican. Citing the Vatican’s breach of the 1797 Treaty of Tolentino, Napoleon sent General Berthier in 1798 to take the pope captive. The pope died in France in 1799. This 1,260-year period is detailed in verses 31–39.

Detta överensstämmer med det påvliga herraväldet från 538 till 1798. Mot slutet av den eran ingick Napoleon Bonaparte ett fördrag med Vatikanen. Med hänvisning till Vatikanens brott mot Tolentinofördraget från 1797 sände Napoleon 1798 general Berthier för att ta påven till fånga. Påven dog i Frankrike år 1799. Denna 1 260-årsperiod skildras i verserna 31–39.

The history of verses 5–9 parallels that of verses 31–39, providing two witnesses within Daniel 11. Both lines share identical prophetic waymarks, revealing the dynamics between the kings of the south and north. Each period is symbolized by three and a half years, concluding with the southern king prevailing, capturing the northern king, and taking him to the southern land, where both northern kings die. In both cases, as the text states, the southern king returns with spoil:

Historien i verserna 5–9 motsvarar den i verserna 31–39 och ger därmed två vittnen inom Daniel 11. Båda linjerna delar identiska profetiska kännemärken och uppenbarar dynamiken mellan kungen i söder och kungen i norr. Varje period symboliseras av tre och ett halvt år och avslutas med att den sydlige kungen segrar, tillfångatar den nordlige kungen och för honom till det sydliga landet, där båda de nordliga kungarna dör. I båda fallen återvänder, såsom texten säger, den sydlige kungen med byte:

> And shall also carry captives into Egypt their gods, with their princes, and with their precious vessels of silver and of gold; and he shall continue more years than the king of the north. Daniel 11:8.

> Och han skall också föra deras gudar, tillsammans med deras furstar och deras dyrbara kärl av silver och guld, som fångar till Egypten; och han skall bestå flera år längre än kungen i norr. Daniel 11:8.

For Ptolemy, this was treasure previously looted by the northern king; for Napoleon, it was the Vatican’s riches plundered and taken to France. These two lines of witness indicate that the northern king’s death is symbolized by falling from a horse. In Revelation 17, the woman riding the beast represents the Catholic Church:

För Ptolemaios var detta en skatt som tidigare hade plundrats av kungen i norr; för Napoleon var det Vatikanens rikedomar som rövades och fördes till Frankrike. Dessa två vittneslinjer visar att kungen i norrs död symboliseras av att falla från en häst. I Uppenbarelseboken 17 representerar kvinnan som rider på vilddjuret den katolska kyrkan:

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. Revelation 17:3.

> Så förde han mig i anden bort till öknen; och jag såg en kvinna sitta på ett scharlakansrött vilddjur, fullt av hädiska namn, med sju huvuden och tio horn. Uppenbarelseboken 17:3.

The beast she rides is the United Nations. Revelation 17 describes her restoration to power after the deadly wound of 1798. As the eighth kingdom, she resumes her reign, symbolized by riding the beast:

Djuret som hon rider på är Förenta nationerna. Uppenbarelseboken 17 beskriver hennes återupprättelse till makten efter det dödliga såret år 1798. Som det åttonde riket återupptar hon sitt herravälde, symboliserat genom att hon rider på djuret:

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> Och kvinnan som du såg är den stora staden, som härskar över jordens kungar. Uppenbarelseboken 17:18.

The deadly wound of 1798 was prefigured in verses 5–9 when the northern king fell from a horse and died. These two lines in Daniel 11 run parallel to verses 41–45. The Sunday law in the USA, marked in verse 41, begins the papacy’s final ride on the beast—a period reflected in these two lines. When Ellen White notes that “much of the history” fulfilled in Daniel 11 “will be repeated,” verses 5–9 and 31–39 align with verses 41–45.

Det dödliga såret år 1798 förebildades i verserna 5–9, när kungen i norr föll från en häst och dog. Dessa två rader i Daniel 11 löper parallellt med verserna 41–45. Söndagslagen i USA, markerad i vers 41, inleder påvedömets sista ritt på vilddjuret—en period som återspeglas i dessa två rader. När Ellen White påpekar att ”mycket av den historia” som uppfyllts i Daniel 11 ”kommer att upprepas”, sammanfaller verserna 5–9 och 31–39 med verserna 41–45.

## Only Verse Forty

Endast vers fyrtio

From verse 31 to 45, only verse 40 stands outside the prophetic period of three and a half days. It represents a unique history within the final third of Daniel’s 45 verses. In verse 16, the history of pagan Imperial Rome unfolds through four rulers—Pompey, Julius Caesar, Augustus Caesar, and Tiberius Caesar. Augustus’s victory at the Battle of Actium in 31 BC began Imperial Rome’s 360-year rule, fulfilling the “time” in verse 24:

Från vers 31 till 45 står endast vers 40 utanför den profetiska perioden om tre och en halv dag. Den representerar en unik historia inom den sista tredjedelen av Daniels 45 verser. I vers 16 utvecklas det hedniska kejserliga Roms historia genom fyra härskare—Pompejus, Julius Caesar, Augustus Caesar och Tiberius Caesar. Augustus seger i slaget vid Actium år 31 f.Kr. inledde det kejserliga Roms 360-åriga välde och uppfyllde ”tiden” i vers 24:

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Han skall träda in i landet under fredliga former, ja, in i provinsens rikaste trakter; och han skall göra vad hans fäder inte har gjort, ej heller hans fäders fäder; han skall fördela rov, byte och rikedomar bland dem; ja, mot fästena skall han smida sina planer, men endast för en tid. Daniel 11:24.

After Actium, Rome made Egypt a province in 30 BC. Three hundred and sixty years later, in 330, Constantine moved the empire’s capital from Rome to Constantinople. This “time” aligns prophetically with the 1,260 years of papal rule and the 7 years of verses 5–9.

Efter Actium gjorde Rom Egypten till en provins år 30 f.Kr. Tre hundra sextio år senare, år 330, flyttade Konstantin rikets huvudstad från Rom till Konstantinopel. Denna ”tid” motsvarar profetiskt de 1 260 åren av påvligt styre och de 7 åren i verserna 5–9.

From verse 16, pagan Imperial Rome dominates until verse 30, encompassing the Maccabees’ league with Rome and the line of Christ. Yet, verses 16–30 align with verses 31–39 and 41–45. Thus, in the last 30 verses of Daniel 11, a consistent prophetic line emerges—except for verse 40, where the “time of the end” is marked in 1798 and 1989.

Från vers 16 dominerar det hedniska kejserliga Rom fram till vers 30, vilket omfattar mackabéernas förbund med Rom och Kristi släktlinje. Likväl svarar verserna 16–30 mot verserna 31–39 och 41–45. Så framträder i de sista 30 verserna av Daniel 11 en sammanhängande profetisk linje—med undantag för vers 40, där ”ändens tid” markeras år 1798 och 1989.

With minor exceptions in verses 2 and 3—where the final of eight presidents transitions to control the ten kings of the United Nations—the first two verses align with verse 40, representing the Sunday law and the shift from the sixth to the seventh and eighth kingdoms. Verses 3 and 4 align with verse 45 and Daniel 12:1, depicting the rise and fall of the Grecian kingdom, paralleling the papacy’s establishment and demise in verses 41 through Daniel 12:1. Both the woman and the beast she rides end with no help, framing the beginning and end of Daniel 11 outside verse 40’s history. Alexander the Great symbolizes the United Nations, fornicating with the whore of Tyre (the king of the north from verse 41 onward), who are both the beast and the dragon.

Med mindre undantag i verserna 2 och 3—där den siste av åtta presidenter övergår till att utöva kontroll över Förenta nationernas tio kungar—överensstämmer de två första verserna med vers 40 och representerar söndagslagen samt övergången från det sjätte till det sjunde och åttonde riket. Verserna 3 och 4 överensstämmer med vers 45 och Daniel 12:1 och skildrar det grekiska rikets uppkomst och fall, parallellt med påvedömets upprättande och undergång i verserna 41 till Daniel 12:1. Både kvinnan och vilddjuret som hon rider på slutar utan hjälp, vilket ramar in början och slutet av Daniel 11 utanför historien i vers 40. Alexander den store symboliserar Förenta nationerna och begår otukt med skökan från Tyros (kungen i norr från och med vers 41), vilka båda är både vilddjuret och draken.

## Verses Nine and Ten

Vers nio och tio

Verses 5–9 conclude at the time of the end in 1798, while verse 10 marks 1989. Thus, the span between verses 9 and 10—from 1798 to 1989—represents the revealed portion of verse 40, initiating its hidden history. To clarify: nearly every verse in Daniel 11 reflects the papacy’s rule from 538 to 1798. Verse 40 covers 1798 to the Sunday law in the USA. Verses 6–9 typify the papal era, while verse 10 foreshadows the USSR’s collapse in 1989. Therefore, verses 11–15 span from 1989 to the Sunday law, as represented in verses 16, 31, and 41.

Verserna 5–9 avslutas vid ändens tid år 1798, medan vers 10 markerar 1989. Således representerar tidsrymden mellan verserna 9 och 10 — från 1798 till 1989 — den uppenbarade delen av vers 40 och inleder dess dolda historia. För att förtydliga: nästan varje vers i Daniel 11 återspeglar påvedömets herravälde från 538 till 1798. Vers 40 omfattar tiden från 1798 till söndagslagen i USA. Verserna 6–9 är förebilder för den påvliga eran, medan vers 10 förebådar Sovjetunionens sammanbrott år 1989. Därför sträcker sig verserna 11–15 från 1989 till söndagslagen, så som detta framställs i verserna 16, 31 och 41.

Verse 40 is divided into two parts. The first, from 1798 to 1989, begins and ends with a “time of the end.” The second half begins in 1989, where the first half concludes. Verses 1 and 2 identify a sequence of presidents starting in 1989, aligning with the second part of verse 40. Verse 11 marks the onset of the Ukraine war in 2014, while verse 12 highlights the consequences the victorious king of the south brings upon himself. Verse 13 nears fulfillment, but here we note that verse 11 falls within the second part of verse 40—post-1989, yet pre-Sunday law (verse 41).

Vers 40 är indelad i två delar. Den första, från 1798 till 1989, börjar och slutar med en ”ändens tid”. Den andra hälften börjar 1989, där den första hälften avslutas. Verserna 1 och 2 identifierar en följd av presidenter som börjar 1989 och överensstämmer med den andra delen av vers 40. Vers 11 markerar inledningen av Ukrainakriget år 2014, medan vers 12 framhäver de följder som den segerrike konungen i söder drar över sig själv. Vers 13 närmar sig sin uppfyllelse, men här noterar vi att vers 11 faller inom den andra delen av vers 40 — efter 1989 men före söndagslagen (vers 41).

Verses 13–15 point to the Battle of Panium in 200 BC, the year pagan Rome began exerting influence over human affairs, tied to that battle. Occurring well before Pompey’s entry into Jerusalem in verse 16, it provides historical evidence identifying verse 41 as the Sunday law in the USA.

Verserna 13–15 pekar på slaget vid Panium år 200 f.Kr., det år då det hedniska Rom började utöva inflytande över mänskliga angelägenheter, knutet till det slaget. Eftersom detta inträffade långt före Pompejus inträde i Jerusalem i vers 16, utgör det ett historiskt bevis som identifierar vers 41 som söndagslagen i USA.

Every prophetic line and its historical fulfillment in Daniel 11 lies either within verse 40’s history (1798 to the Sunday law) or from verse 41 to Daniel 12:1. Of the 45 verses, verses 1, 2, 7–15, and 40—totaling twelve—apply to verse 40’s timeline when layered line upon line. Verse 40 splits into two segments at 1989. Verses 1, 2, and 10–15 align with its second half. Verses 1 and 2 trace the line of presidents in the earth beast’s history, while verses 10–15 depict three proxy wars orchestrated by the king of the north (the papal power) from 1989 to the Sunday law. The three proxy wars begin with the United States, identified in verse 40 as “chariots, ships and horsemen.”

Varje profetisk rad och dess historiska uppfyllelse i Daniel 11 ligger antingen inom historien i vers 40 (1798 till söndagslagen) eller från vers 41 till Daniel 12:1. Av de 45 verserna är verserna 1, 2, 7–15 och 40—sammanlagt tolv—tillämpliga på vers 40:s tidslinje, när de läggs rad på rad. Vers 40 delas i två avsnitt vid 1989. Verserna 1, 2 och 10–15 motsvarar dess andra hälft. Verserna 1 och 2 följer presidenternas linje i jorddjurets historia, medan verserna 10–15 skildrar tre ombudskrig som iscensatts av kungen i norr (den påvliga makten) från 1989 till söndagslagen. De tre ombudskrigen börjar med Förenta staterna, identifierat i vers 40 som ”vagnar, skepp och ryttare”.

We will continue in the next article.

Vi fortsätter i nästa artikel.

Back to Articles