Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Six

Daniels bok - nummer etthundrasex

Unveiling the Judgment: From 9/11 to the Sunday Law – A Prophetic Analysis

Avslöjandet av domen: Från 11 september till söndagslagen – en profetisk analys

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The investigative judgment of the living began on September 11, 2001, and the executive judgment begins at the soon-coming Sunday law. Those two periods of judgment represent the work of the messenger who prepares the way for the third Messenger of the Covenant, and the third Elijah, which is the ending of the Elijah messenger that began in Millerite history.

Den undersökande domen över de levande började den 11 september 2001, och den verkställande domen börjar vid den snart kommande söndagslagen. Dessa två domsperioder representerar verket hos den budbärare som bereder vägen för förbundets tredje Budbärare och den tredje Elia, vilket är avslutningen på det Elia-budskap som började i den milleritiska historien.

In Christ fulfillment of the Messenger of the Covenant He twice cleansed the literal earthly temple, which typified His body and His spiritual temple. His literal earthly temple began as the Tabernacle temple of the wilderness, then Solomon’s temple, then the temple which was rebuilt after the seventy years of captivity in Babylon, and that same temple after a forty-six year remodeling project carried out by Herod.

I Kristus fullbordan av Förbundets Budbärare renade Han två gånger det bokstavliga jordiska templet, vilket var en förebild för hans kropp och hans andliga tempel. Hans bokstavliga jordiska tempel började som tabernakeltemplet i öknen, därefter Salomos tempel, sedan det tempel som återuppbyggdes efter de sjuttio årens fångenskap i Babylon, och samma tempel efter ett ombyggnadsarbete på fyrtiosex år som utfördes av Herodes.

God’s physical presence blessed the Tabernacle temple and Solomon’s temple, but not the temple which was rebuilt after the captivity, but that remodeled temple was blessed by the physical presence of Christ. In the history of Herod’s remodeled temple, Christ twice cleansed the temple in fulfillment of Malachi chapter three. The first cleansing, Christ identified the temple as His father’s house, but at the last temple cleansing Christ identified it as the Jews’ house.

Guds fysiska närvaro välsignade tabernaklet och Salomos tempel, men inte det tempel som återuppbyggdes efter fångenskapen; däremot välsignades det ombyggda templet av Kristi fysiska närvaro. I historien om Herodes ombyggda tempel renade Kristus två gånger templet till uppfyllelse av Malaki kapitel tre. Vid den första reningen betecknade Kristus templet som sin Faders hus, men vid den sista tempelreningen betecknade Kristus det som judarnas hus.

In the history of the Millerites Christ erected a spiritual temple in forty-six years from 1798 unto 1844. On October 22, 1844, in fulfillment of Malachi chapter three, He suddenly came to His temple, thus purging the foolish virgins. He then arrived as the third angel to accomplish the second and final cleansing, but as with the beginning of ancient Israel, modern Israel lacked the faith necessary to finish the work.

I milleriternas historia uppförde Kristus ett andligt tempel under fyrtiosex år, från 1798 till 1844. Den 22 oktober 1844, i uppfyllelse av Malaki kapitel tre, kom han plötsligt till sitt tempel och rensade därmed bort de fåvitska jungfrurna. Han framträdde därefter som den tredje ängeln för att fullborda den andra och slutliga reningen, men liksom vid det forntida Israels begynnelse saknade det moderna Israel den tro som var nödvändig för att fullborda verket.

On September 11, 2001, Christ returned to accomplish the second temple cleansing that is accomplished when the foolish virgins are purged at the soon-coming Sunday law, when they awaken to the reality that they do not understand the increase of knowledge that was unsealed in 1989. That increase of knowledge represents the latter rain message, which is the Midnight Cry message when placed in the context of the parable of the ten virgins. The message of the last six verses of Daniel eleven that was unsealed at the time of the end in 1989, is represented in verse forty-four of those verses as “tidings out of the east and out of the north.”

Den 11 september 2001 återvände Kristus för att utföra den andra tempelreningen, vilken fullbordas när de oförståndiga jungfrurna rensas ut vid den snart antagna söndagslagen, när de vaknar upp till verkligheten att de inte förstår den kunskapsökning som förseglades upp i 1989. Denna kunskapsökning representerar budskapet om det sena regnet, vilket är midnattsropsbudskapet när det sätts in i liknelsen om de tio jungfrurna. Budskapet i de sista sex verserna i Daniel elva, som förseglades upp vid ändens tid år 1989, framställs i vers fyrtiofyra av dessa verser som ”tidender från öster och från norr”.

The message of the latter rain, is the message of the Midnight Cry and it is the message of the east and the north. The east and north represent Islam and the papacy respectively, and as a message they represent the message that is counterfeited by Laodicean Adventism between September 11, 2001 and the soon-coming Sunday law. September 11, 2001, represents Islam (the east), and the Sunday law represents the mark of the beast (the north).

Budskapet om det senare regnet är budskapet om midnattsropet, och det är budskapet från öster och från norr. Öster och norr representerar islam respektive påvedömet, och som budskap representerar de det budskap som förfalskas av laodikeisk adventism mellan den 11 september 2001 och den snart kommande söndagslagen. Den 11 september 2001 representerar islam (öster), och söndagslagen representerar vilddjurets märke (norr).

The deathbed for Laodicean Adventism is represented between those two waymarks, as typified by the disobedient prophet’s death between the ass and the lion. The deathbed for those who accept the mark of the beast is represented by the “tidings out of the east and the north” that enrages the papal power and initiates the final persecution of God’s people. That message begins at the soon coming Sunday law in the United States, which is where and also when Islam of the third Woe suddenly strikes. That unexpected attack produces national ruin, and angers the nations, thus providing the economic and political impetus to bring all nations together against Islam, under the auspices of the threefold union of the dragon, the beast and false prophet.

Dödsbädden för laodikeisk adventism framställs mellan dessa två vägmärken, såsom den förebildas av den olydige profetens död mellan åsnan och lejonet. Dödsbädden för dem som tar emot vilddjurets märke framställs genom ”underrättelser från öster och norr” som uppretar den påvliga makten och inleder den slutliga förföljelsen av Guds folk. Detta budskap börjar vid den snart kommande söndagslagen i Förenta staterna, vilket är både där och då som islams tredje ve plötsligt slår till. Denna oväntade attack frambringar nationell ruin och väcker nationernas vrede och tillhandahåller därmed den ekonomiska och politiska drivkraften att föra samman alla nationer mot islam, under den trefaldiga föreningens auspicier: draken, vilddjuret och den falske profeten.

In the history represented by the third Elijah, the message that identifies the third Woe, informs the dragon, the beast and the false prophet that Islam is the tool of judgment that God uses to punish men for the worship of the papal mark of authority. As with the three Rome’s, the three Babylon’s, the three Elijah’s and the three messengers who prepare the way, the third Woe is established by the triple application of the three Woes.

I den historia som representeras av den tredje Elia identifierar budskapet, som utpekar det tredje Ve, för draken, vilddjuret och den falske profeten att islam är det domsredskap som Gud använder för att straffa människorna för tillbedjan av påvemaktens auktoritetsmärke. Liksom med de tre Rom, de tre Babylon, de tre Elior och de tre budbärarna som bereder vägen, fastställs det tredje Ve genom den trefaldiga tillämpningen av de tre Ve.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Och jag såg, och jag hörde en ängel flyga mitt över himlen, som sade med hög röst: Ve, ve, ve över jordens inbyggare till följd av de övriga basunernas ljud från de tre änglar som ännu skall blåsa i dem! Uppenbarelseboken 8:13.

Sister White profoundly endorsed Smith’s book, Daniel and Revelation, identifying that every Seventh-day Adventist should own the book, although she did not express it as directly as I just wrote, but the fact is there in her endorsement.

Syster White gav på ett djupt sätt sitt bifall åt Smiths bok, Daniel and Revelation, och gav därmed till känna att varje sjundedagsadventist borde äga boken, även om hon inte uttryckte det så direkt som jag just har skrivit; men detta faktum framgår av hennes rekommendation.

> “The Lord calls for workers to enter the canvassing field that the books containing the light of present truth may be circulated. The people in the world need to know that the signs of the times are fulfilling. Take to them the books that will enlighten them. Daniel and Revelation, The Great Controversy, Patriarchs and Prophets, and The Desire of Ages should now go to the world. The grand instruction contained in Daniel and Revelation has been eagerly perused by many in Australia. This book has been the means of bringing many precious souls to a knowledge of the truth. Everything that can be done should be done to circulate Thoughts on Daniel and the Revelation. I know of no other book that can take the place of this one. It is God’s helping hand.

> ”Herren kallar arbetare att träda in på kolportagefältet, så att böckerna som innehåller den nuvarande sanningens ljus kan spridas. Människorna i världen behöver få veta att tidens tecken går i uppfyllelse. För till dem de böcker som skall upplysa dem. Daniel and Revelation, The Great Controversy, Patriarchs and Prophets och The Desire of Ages bör nu nå ut i världen. Den storslagna undervisning som finns i Daniel and Revelation har med iver lästs av många i Australien. Denna bok har varit medlet att föra många dyrbara själar till kunskap om sanningen. Allt som kan göras bör göras för att sprida Thoughts on Daniel and the Revelation. Jag känner inte till någon annan bok som kan inta dess plats. Den är Guds hjälpande hand.”

> “Those who have been long in the truth are asleep. They need to be sanctified by the Holy Spirit. The third angel’s message is to be proclaimed with a loud voice. Tremendous issues are before us. We have no time to lose. God forbid that we should allow minor matters to eclipse the light which should be given to the world.” Manuscript Releases, volume 21, 444.

> ”De som länge har varit i sanningen sover. De behöver helgas genom den helige Ande. Den tredje ängelns budskap skall förkunnas med hög röst. Väldiga frågor ligger framför oss. Vi har ingen tid att förlora. Gud förbjude att vi skulle tillåta mindre angelägenheter att förmörka det ljus som borde ges åt världen.” Manuscript Releases, band 21, 444.

The book, which those who rejected the Millerite view of “the daily” in the book of Daniel also rejected, was identified as “God’s helping hand.” If God’s people have been given the responsibility to circulate the books mentioned in the previous citation, it means that God’s people would need to own the book themselves. The book was the focus of the attack of those who promoted the “new” view of “the daily” in the book of Daniel, for it was the book they desired to re-write and remove the correct view of “the daily”.

Boken, vilken även förkastades av dem som förkastade milleriternas uppfattning om ”det dagliga” i Daniels bok, betecknades som ”Guds hjälpande hand”. Om Guds folk har givits ansvaret att sprida de böcker som nämns i föregående citat, innebär det att Guds folk själva skulle behöva äga boken. Boken var måltavlan för angreppet från dem som förespråkade den ”nya” uppfattningen om ”det dagliga” i Daniels bok, ty det var den bok som de önskade skriva om och avlägsna den riktiga uppfattningen om ”det dagliga” ur.

When Sister White referred to the two primary leaders in the rebellion of “the daily” in the book of Daniel, she often pointed out that they (Prescott and Daniells) did not have the ability to “reason from cause to effect.” The Laodicean Adventists historical revisionists appear to have the same problem.

När syster White hänvisade till de två främsta ledarna i upproret kring ”det dagliga” i Daniels bok, påpekade hon ofta att de (Prescott och Daniells) inte hade förmågan att ”resonera från orsak till verkan”. De historiska revisionisterna bland de laodiceiska adventisterna tycks ha samma problem.

The leading men, that throughout the history of rebellion from 1888 and onward, had at some point in their personal experience, accepted the false teaching of “the daily.” Their rebellion was the “effect,” and the wrong understanding of “the daily,” was the “cause.” The Laodicean Adventist revisionists lead the unlearned to believe that those very historical rebels of Advent history, were actually not in rebellion, though their revised testimony is never upheld by the testimony of the Bible and Spirit of Prophecy. Because they do not consider the “effect” as a rebellion, they close the possibility of seeking for the “cause.”

De ledande männen hade någon gång i sin personliga erfarenhet, genom hela upprorshistorien från 1888 och framåt, godtagit den falska läran om ”det dagliga”. Deras uppror var ”verkan”, och den oriktiga förståelsen av ”det dagliga” var ”orsaken”. De laodiceiska adventistiska revisionisterna förleder de olärda att tro att just dessa historiska upprorsmakare i adventhistorien i själva verket inte var i uppror, fastän deras reviderade vittnesbörd aldrig får stöd av Bibelns och Profetians Andes vittnesbörd. Eftersom de inte betraktar ”verkan” som ett uppror, stänger de möjligheten att söka efter ”orsaken”.

> As the bird by wandering, as the swallow by flying, so the curse causeless shall not come. Proverbs 22:6.

> Såsom fågeln far omkring, såsom svalan flyger hit och dit, så skall en oförtjänt förbannelse inte komma. Ordspråksboken 22:6.

God’s people are to recognize rebellion, and when they do, they are to seek for the cause. Then they are to remedy the cause. In the following passage Sister White is commenting on the story of Achan.

Guds folk skall känna igen uppror, och när de gör det, skall de söka efter orsaken. Därefter skall de avhjälpa orsaken. I följande avsnitt kommenterar syster White berättelsen om Akan.

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded. He shows us that when His people are found in sin they should at once take decided measures to put that sin from them, that His frown may not rest upon them all. But if the sins of the people are passed over by those in responsible positions, His frown will be upon them, and the people of God, as a body, will be held responsible for those sins. In His dealings with His people in the past the Lord shows the necessity of purifying the church from wrongs. One sinner may diffuse darkness that will exclude the light of God from the entire congregation. When the people realize that darkness is settling upon them, and they do not know the cause, they should seek God earnestly, in great humility and self-abasement, until the wrongs which grieve His Spirit are searched out and put away.

> ”Det har visats mig att Gud här åskådliggör hur Han betraktar synd bland dem som bekänner sig vara Hans budhållande folk. De som Han särskilt har hedrat genom att låta dem bevittna de märkliga uppenbarelserna av Hans makt, såsom det forntida Israel, och som ändå vågar åsidosätta Hans uttryckliga anvisningar, skall bli föremål för Hans vrede. Han vill lära sitt folk att olydnad och synd i högsta grad väcker Hans misshag och inte får betraktas lättvindigt. Han visar oss att när Hans folk befinns vara i synd, bör de genast vidta bestämda åtgärder för att avlägsna den synden från sig, så att Hans ogillande inte må vila över dem alla. Men om folkets synder förbises av dem som har ansvarsställning, skall Hans ogillande vila över dem, och Guds folk skall som helhet hållas ansvarigt för dessa synder. I sitt handlande med sitt folk i det förflutna visar Herren nödvändigheten av att rena församlingen från orättfärdighet. En enda syndare kan sprida mörker som utestänger Guds ljus från hela församlingen. När folket inser att mörker sänker sig över dem, och de inte känner orsaken, bör de söka Gud uppriktigt, i stor ödmjukhet och självförnedring, till dess att de missförhållanden som bedrövar Hans Ande blir uppsökta och undanröjda.

> “The prejudice which has arisen against us because we have reproved the wrongs that God has shown me existed, and the cry that has been raised of harshness and severity, are unjust. God bids us speak, and we will not be silent. If wrongs are apparent among His people, and if the servants of God pass on indifferent to them, they virtually sustain and justify the sinner, and are alike guilty and will just as surely receive the displeasure of God; for they will be made responsible for the sins of the guilty. In vision I have been pointed to many instances where the displeasure of God has been incurred by a neglect on the part of His servants to deal with the wrongs and sins existing among them. Those who have excused these wrongs have been thought by the people to be very amiable and lovely in disposition, simply because they shunned to discharge a plain Scriptural duty. The task was not agreeable to their feelings; therefore they avoided it.” Testimonies, volume 3, 265.

> ”Den fördom som har uppstått mot oss därför att vi har tillrättavisat de missförhållanden som Gud har visat mig existerade, och det rop som har höjts om hårdhet och stränghet, är orättfärdiga. Gud befaller oss att tala, och vi kommer inte att tiga. Om orätter är uppenbara bland Hans folk, och om Guds tjänare går förbi dem med likgiltighet, så understödjer och rättfärdigar de i själva verket syndaren, och de är på samma sätt skyldiga och kommer lika säkert att få erfara Guds misshag; ty de kommer att hållas ansvariga för de skyldigas synder. I en syn har jag blivit hänvisad till många fall där Guds misshag har ådragits genom försummelse från Hans tjänares sida att ta itu med de orätter och synder som fanns bland dem. De som har ursäktat dessa orätter har av folket ansetts vara mycket vänliga och älskvärda till sitt sinnelag, helt enkelt därför att de undvek att fullgöra en tydlig biblisk plikt. Uppgiften var inte behaglig för deras känslor; därför undvek de den.” Testimonies, band 3, 265.

The histories of leaders that have rebelled in Adventism testify to the fact that one of the steps that is almost always seen in their rebellion is that at some point in their personal experience they accepted the false view of “the daily.” That being said, the book by Smith, though not inspired and containing some doctrinal problems, still provides an excellent overview of the pioneer understanding of Revelation chapters eight and nine, where we see the prophetic history of the first six trumpets set forth. We will refer to Smith’s commentary from his book, Daniel and Revelation, as we begin to consider the triple application of the three Woes.

Historierna om ledare som har gjort uppror inom adventismen vittnar om att ett av de steg som nästan alltid kan iakttas i deras uppror är att de vid någon tidpunkt i sin personliga erfarenhet antog den falska uppfattningen om ”det dagliga”. Med detta sagt ger Smiths bok, även om den inte är inspirerad och innehåller vissa läromässiga problem, fortfarande en utmärkt översikt över pionjärernas förståelse av Uppenbarelseboken kapitel åtta och nio, där den profetiska historien om de första sex basunerna framställs. Vi kommer att hänvisa till Smiths kommentar i hans bok Daniel and Revelation, när vi börjar betrakta den trefaldiga tillämpningen av de tre veropen.

Sister White informs us that William Miller was given great light upon the book of Revelation, but his understanding of chapters thirteen, and sixteen through eighteen was incorrect, for he was at the wrong vantage point in history to see that there are three, and not two desolating powers. His great light was upon chapters two through nine of Revelation.

Syster White upplyser oss om att William Miller fick stort ljus över Uppenbarelseboken, men hans förståelse av kapitel tretton samt sexton till arton var oriktig, ty han befann sig vid en felaktig utsiktspunkt i historien för att kunna se att det finns tre, och inte två, ödeläggande makter. Hans stora ljus var över Uppenbarelsebokens kapitel två till nio.

> “Preachers and people have looked upon the book of Revelation as mysterious and of less importance than other portions of the Sacred Scriptures. But I saw that this book is indeed a revelation given for the especial benefit of those who should live in the last days, to guide them in ascertaining their true position and their duty. God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Early Writings, 231.

> ”Predikanter och folk har betraktat Uppenbarelseboken som gåtfull och av mindre betydelse än andra delar av den heliga Skrift. Men jag såg att denna bok verkligen är en uppenbarelse given till särskild nytta för dem som skulle leva i de sista dagarna, för att vägleda dem i att fastställa sin sanna ställning och sin plikt. Gud ledde William Millers sinne till profetiorna och gav honom stort ljus över Uppenbarelseboken.” Early Writings, 231.

Miller set forth his understanding of the churches, seals, trumpets and vials as follows.

Miller framlade sin förståelse av församlingarna, sigillen, basunerna och vredesskålarna på följande sätt.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> ”De sju församlingarna i Asien är en historia om Kristi kyrka i hennes sju gestalter, i alla hennes vindlingar och vändningar, i all hennes blomstring och vedermöda, från apostlarnas dagar ända till världens ände. De sju inseglen är en historia om de makters och jordens konungars förehavanden gentemot kyrkan, och om Guds beskydd av sitt folk under samma tid. De sju basunerna är en historia om sju särskilda och svåra domar, sända över jorden, eller det romerska riket. Och de sju skålarna är de sju sista plågorna, sända över det påvliga Rom. Med dessa är många andra händelser blandade, invävda såsom tillflöden, vilka fyller den stora profetians flod, till dess allt mynnar ut för oss i evighetens ocean.”

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> ”Detta är, enligt min mening, planen för Johannes profetia i Uppenbarelseboken. Och den man som önskar förstå denna bok måste ha ingående kunskap om andra delar av Guds ord. De bilder och metaforer som används i denna profetia förklaras inte alla i densamma, utan måste återfinnas hos andra profeter och förklaras i andra skriftställen. Därför är det uppenbart att Gud har avsett studiet av helheten, till och med för att vinna klar kunskap om någon del.” William Miller, Miller’s Lectures, volym 2, föreläsning 12, 178.

Just as the third messenger, who prepares the way for the Messenger of the Covenant, represents the internal history of the judgment of the church, in contrast with the third Elijah, who represents an external history in the judgment of modern Babylon, the pioneer understanding of the churches and seals identified the same internal-external testimony.

På samma sätt som den tredje budbäraren, som bereder vägen för Förbundets Budbärare, representerar den inre historien i domen över församlingen, i kontrast till den tredje Elia, som representerar en yttre historia i domen över det moderna Babylon, identifierade pionjärernas förståelse av församlingarna och sigillen samma inre-yttre vittnesbörd.

> “The seals are introduced to our notice in the 4th, 5th, and 6th chapters of Revelation. The scenes presented under these seals are brought to view in Revelation 6, and the first verse of Revelation 8. They evidently cover events with which the church is connected from the opening of this dispensation to the coming of Christ.

> Sigillen förs fram för vår uppmärksamhet i Uppenbarelsebokens 4:e, 5:e och 6:e kapitel. De scener som framställs under dessa sigill förs fram i Uppenbarelseboken 6 samt i den första versen av Uppenbarelseboken 8. De omfattar uppenbarligen händelser som har samband med församlingen från denna tidsålders början till Kristi återkomst.

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> ”Medan de sju församlingarna framställer kyrkans inre historia, låter de sju sigillen de stora händelserna i dess yttre historia träda fram.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

Uriah Smith was identifying the Millerite understanding of the internal and external relationship of the churches, and James White presents a similar overview in terms of parallel histories.

Uriah Smith identifierade milleritrörelsens förståelse av församlingarnas inre och yttre relation, och James White framlägger en liknande översikt i termer av parallella historier.

> “We have now traced the churches, the seals, and the beasts, or living beings, as far as they will compare as covering the same periods of time. The seals are seven in number, the beasts but four. And it may be well here to notice, that at the opening of the first, second, third and fourth seals the first, second, third and fourth beasts are heard to say ‘Come and see;’ but when the fifth, sixth and seventh seals are opened, there is no such voice heard. Neither do the last three churches, and the last three seals, compare, as covering the same periods of time, as the first four churches, and the first four seals do. But, as we have shown, the churches, seals and beasts do agree, as covering the same periods of time for the space of nearly 1800 years, till we come down to a little more than half a century of the present time.” James White, Review and Herald, February 12, 1857.

> ”Vi har nu följt församlingarna, sigillen och vilddjuren, eller de levande varelserna, så långt som de motsvarar varandra såsom omfattande samma tidsperioder. Sigillen är sju till antalet, men vilddjuren endast fyra. Och det kan här vara lämpligt att lägga märke till, att vid öppnandet av det första, andra, tredje och fjärde sigillet hörs det första, andra, tredje och fjärde vilddjuret säga: ’Kom och se’; men när det femte, sjätte och sjunde sigillet öppnas, hörs ingen sådan röst. Inte heller motsvarar de tre sista församlingarna och de tre sista sigillen varandra såsom omfattande samma tidsperioder, på det sätt som de fyra första församlingarna och de fyra första sigillen gör. Men, såsom vi har visat, överensstämmer församlingarna, sigillen och vilddjuren såsom omfattande samma tidsperioder under nära 1800 år, till dess vi kommer ned till något mer än ett halvt sekel före den nuvarande tiden.” James White, Review and Herald, 12 februari 1857.

We just cited three of the primary pioneers of Millerite history. All three held to the correct view of “the daily,” and they all held to the overview of the churches, seals, and trumpets in the framework of truth which Miller was led to understand and present.

Vi har just citerat tre av de främsta pionjärerna i den milleritiska historien. Alla tre omfattade den rätta förståelsen av ”det dagliga”, och de höll sig alla till översikten över församlingarna, inseglen och basunerna inom den sanningsram som Miller leddes att förstå och framlägga.

> “When men come in who would move one pin or pillar from the foundation which God has established by His Holy Spirit, let the aged men who were pioneers in our work speak plainly, and let those who are dead speak also by the reprinting of their articles in our periodicals. Gather up the rays of divine light that God has given as He has led His people on step by step in the way of truth. This truth will stand the test of time and trial.” Manuscript Release, 760, 10.

> ”När människor träder fram som vill rubba en enda nål eller pelare i den grundval som Gud har lagt genom sin Helige Ande, må de äldre män som var pionjärer i vårt verk tala tydligt, och må också de som är döda tala genom att deras artiklar återges i våra tidskrifter. Samla samman strålarna av det gudomliga ljus som Gud har gett, allteftersom Han har lett sitt folk steg för steg på sanningens väg. Denna sanning kommer att bestå tidens och prövningens prov.” Manuscript Release, 760, 10.

On September 11, 2001, the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended and began the work of leading those who would accept and eat the Bread that had just come down from heaven back to the “old paths,” of Jeremiah chapter six. The Alpha and Omega needed those who were willing to strive to be among the one hundred and forty-four thousand to see that what brought Him down out of heaven on August 11, 1840, was not simply a fulfillment of a time prophecy, but a fulfillment of the time prophecy of the second Woe. He needed His people to rediscover the old paths of the history where He had erected the temple of the Millerites in the forty-six years from 1798 to 1844.

Den 11 september 2001 steg den mäktige ängeln i Uppenbarelsebokens artonde kapitel ned och började verket att leda dem som ville ta emot och äta det Bröd som just hade kommit ned från himlen tillbaka till ”de gamla stigarna” i Jeremia sjätte kapitel. Alfa och Omega behövde dem som var villiga att sträva efter att vara bland de etthundrafyrtiofyra tusen, för att inse att det som förde Honom ned från himlen den 11 augusti 1840 inte enbart var en uppfyllelse av en tidsprofetia, utan en uppfyllelse av den andra ve-ropets tidsprofetia. Han behövde att Hans folk återupptäckte de gamla stigarna i den historia där Han hade uppfört milleriternas tempel under de fyrtiosex åren från 1798 till 1844.

That history had been covered with rubbish and counterfeit coins and jewels. That history was obscured by a false foundational message that was built upon sand, and not the Rock of Ages. It was in the history of the Millerites, the history where, as Peter describes it, the Millerites, “which in time past were not a people, but” then became “the people of God,” who had been raised up and built up as “a spiritual house, an holy priesthood.” The Lion of the tribe of Judah descended on September 11, 2001, and led His last-day people into the work of cleaning out the “temple” of the history of the raising up of the Millerite temple. That work had been typified by a prophecy, which predicted that the Lord would raise up a man named Josiah, (which means foundation of God).

Denna historia hade täckts över med skräp och förfalskade mynt och juveler. Denna historia hade fördunklats av ett falskt grundbudskap som var byggt på sand och inte på evighetens Klippa. Det var i milleriternas historia, den historia där, såsom Petrus beskriver det, milleriterna, ”som förut inte var ett folk”, men sedan blev ”Guds folk”, vilka hade blivit uppväckta och uppbyggda till ”ett andligt hus, ett heligt prästerskap”. Lejonet av Juda stam steg ned den 11 september 2001 och ledde sitt sista-tidens folk in i arbetet med att rensa ut ”templet” i historien om millerittemplets upprättande. Detta verk hade förebildats genom en profetia, som förutsade att Herren skulle uppresa en man vid namn Josia, (vilket betyder Guds grundval).

When Josiah was raised up in fulfillment of the prophecy of the disobedient prophet, he began the work of repairing the temple which was in disarray. In the work of repairing and cleaning “the curse of Moses” was discovered, and when read before Josiah it brought about the reformation of Josiah. We will address that prophecy, in connection with the rediscovery of the “seven times,” post-September 11, 2001.

När Josia uppväcktes till uppfyllelse av den olydige profetens profetia, påbörjade han arbetet med att återställa templet, som var i oordning. Under arbetet med att reparera och rena upptäcktes ”Mose förbannelse”, och när den lästes inför Josia ledde den till Josias reformation. Vi kommer att behandla den profetian i samband med återupptäckten av de ”sju tiderna” efter den 11 september 2001.

We will begin that study in the next article.

Vi kommer att inleda den studien i nästa artikel.

> “Just as long as those who profess the truth are serving Satan, his hellish shadow will cut off their views of God and heaven. They will be as those who have lost their first love. They cannot view eternal realities. That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> ”Så länge de som bekänner sanningen tjänar Satan, kommer hans helvetiska skugga att skymma deras syn på Gud och himlen. De kommer att vara som sådana som har förlorat sin första kärlek. De kan inte skåda de eviga verkligheterna. Det som Gud har berett åt oss framställs i Sakarja, kapitel 3 och 4, och 4:12–14: ’Och jag svarade igen och sade till honom: Vad är dessa två olivkvistar, som genom de två gyllene rören tömmer den gyllene oljan ur sig? Och han svarade mig och sade: Vet du inte vad dessa är? Och jag sade: Nej, min herre. Då sade han: Dessa är de två smorda, som står inför hela jordens Herre.’”

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> ”Herren är full av resurser. Han lider ingen brist på hjälpmedel. Det är på grund av vår brist på tro, vår jordiskhet, vårt ytliga tal, vår otro, sådan den kommer till uttryck i vårt samtal, som mörka skuggor samlas omkring oss. Kristus uppenbaras inte i ord eller karaktär såsom den som är helt och hållet ljuvlig och den främste bland tiotusen. När själen nöjer sig med att upphöja sig till fåfänglighet, kan Herrens Ande göra föga för den. Vår kortsynta syn skådar skuggan men kan inte se härligheten bortom. Änglar håller de fyra vindarna tillbaka, framställda såsom en vredgad häst som söker slita sig lös och storma fram över hela jordens yta, med förödelse och död i sitt spår.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> ”Skall vi sova på själva randen till den eviga världen? Skall vi vara tröga och kalla och döda? O att vi i våra församlingar måtte få se Guds Ande och andedräkt inblåst i Hans folk, så att de kunde resa sig på sina fötter och leva. Vi behöver inse att vägen är smal och porten trång. Men när vi går in genom den trånga porten, är dess vidd utan gräns.” Manuscript Releases, band 20, 216, 217.

Back to Articles