Article

# Laodicea - Number Four

Laodicea – Nummer fyra

Overlapping Histories

Överlappande historier

Author

Jeff Pippenger

Published

September 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The aspect which I pointed out that Stephen Haskell probably did not see, though he upheld by his recognition of the truths which bring to light this fact, is that in the history at the end of ancient Israel, you simultaneously find the beginning of modern Israel overlapping the same historical period. When Christ was confirming the covenant with many for one week (twenty-five hundred and twenty days), ancient Israel was living out the experience of Laodicea, on the verge of being spewed out of the mouth of the Lord. Simultaneously modern Israel was living out the experience of Ephesus. Laodicea of ancient Israel was being scattered and Ephesus of modern Israel was being gathered in the very same history.

Den aspekt som jag påpekade att Stephen Haskell sannolikt inte såg, fastän han upprätthöll den genom sitt erkännande av de sanningar som bringar detta faktum i ljuset, är att man i historien vid slutet av det forntida Israel samtidigt finner början på det moderna Israel, överlappande samma historiska period. När Kristus bekräftade förbundet med många under en vecka (tvåtusen femhundra tjugo dagar), genomlevde det forntida Israel Laodiceas erfarenhet, på gränsen till att utspys ur Herrens mun. Samtidigt genomlevde det moderna Israel Efesos erfarenhet. Det forntida Israels Laodicea blev skingrat och det moderna Israels Efesos blev samlat in i just samma historia.

And “yes” if you are wondering, I am aware that the week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, which began at His baptism and ended with the stoning of Stephen was not a literal twenty-five hundred and twenty days, but prophetically it most definitely was, for prophetically a year equals three hundred and sixty days. Three hundred and sixty days multiplied by seven is twenty-five hundred and twenty days, and “the dead center” of that prophetic week is the cross. Prophetically Christ placed the cross, dead center of the prophetic period of twenty-five hundred and twenty days, thus showing that the “seven times” of Leviticus twenty-six is established and upheld by the cross of Christ. It is not an accident that when Sister White teaches, as she does that both of Habakkuk’s sacred tables; the 1843 and 1850 chart have the twenty-five hundred and twenty year prophecy in the very center of the chart, and both charts have the cross dead center of that illustration.

Och ”ja”, om du undrar, så är jag medveten om att den vecka under vilken Kristus bekräftade förbundet till uppfyllelse av Daniel kapitel nio, vilken började vid hans dop och slutade med Stefanos stening, inte bokstavligen var tvåtusenfemhundratjugo dagar; men profetiskt var den det utan tvivel, ty profetiskt är ett år lika med trehundrasextio dagar. Trehundrasextio dagar multiplicerat med sju är tvåtusenfemhundratjugo dagar, och ”den exakta mittpunkten” i den profetiska veckan är korset. Profetiskt placerade Kristus korset exakt i mitten av den profetiska perioden om tvåtusenfemhundratjugo dagar och visade därigenom att ”de sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex är grundat och upprätthållet genom Kristi kors. Det är ingen tillfällighet att när syster White undervisar, såsom hon gör, att båda Habackuks heliga tavlor, 1843- och 1850-diagrammen, har den tvåtusenfemhundratjugoåriga profetian i själva mitten av diagrammet, och båda diagrammen har korset exakt i mitten av den framställningen.

> “The Bible contains all the principles that men need to understand in order to be fitted either for this life or for the life to come. And these principles may be understood by all. No one with a spirit to appreciate its teaching can read a single passage from the Bible without gaining from it some helpful thought. But the most valuable teaching of the Bible is not to be gained by occasional or disconnected study. Its great system of truth is not so presented as to be discerned by the hasty or careless reader. Many of its treasures lie far beneath the surface, and can be obtained only by diligent research and continuous effort. The truths that go to make up the great whole must be searched out and gathered up, ‘here a little, and there a little.’ Isaiah 28:10.

> ”Bibeln innehåller alla de principer som människor behöver förstå för att bli rustade antingen för detta liv eller för det tillkommande livet. Och dessa principer kan förstås av alla. Ingen som har sinne för att uppskatta dess undervisning kan läsa ens ett enda avsnitt i Bibeln utan att vinna någon hjälpsam tanke därur. Men Bibelns mest värdefulla undervisning kan inte vinnas genom tillfällig eller osammanhängande studie. Dess stora sanningssystem är inte framställt på ett sådant sätt att det kan urskiljas av den förhastade eller vårdslöse läsaren. Många av dess skatter ligger långt under ytan och kan erhållas endast genom flitig forskning och uthållig ansträngning. De sanningar som tillsammans utgör den stora helheten måste sökas upp och samlas in, ’här litet och där litet’. Jesaja 28:10.”

> “When thus searched out and brought together, they will be found to be perfectly fitted to one another. Each Gospel is a supplement to the others, every prophecy an explanation of another, every truth a development of some other truth. The types of the Jewish economy are made plain by the gospel. Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.” Education, 123.

> ”När de sålunda utforskas och sammanförs, kommer de att befinnas vara fullkomligt anpassade till varandra. Varje evangelium är ett komplement till de andra, varje profetia en förklaring till en annan, varje sanning en utveckling av någon annan sanning. Förebilderna i den judiska hushållningen klargörs genom evangeliet. Varje princip i Guds ord har sin plats, varje faktum sin innebörd. Och den fullständiga byggnaden, till sin plan och sitt utförande, vittnar om sin upphovsman. En sådan byggnad skulle inget annat sinne än den Oändliges kunna utforma eller skapa.” Education, 123.

Along with the principle that each of the seven churches are repeated in Millerite history and also our history is another important principle early Adventism acknowledged. That principle demonstrates that “internal and external” prophetic lines of the same history is employed by the Holy Spirit to convey truth. Miller recognized this and directly taught it. He correctly taught that the seven seals of Revelation represent a parallel history to the churches, but in that parallel illustration the seals represent an external and the churches an internal truth of the identical history. Uriah Smith also addresses this principle and employs the words “internal” and “external” which seems to me to be the best way to express the two parallel lines.

Vid sidan av principen att var och en av de sju församlingarna upprepas i den milleritiska historien och även i vår historia, finns en annan viktig princip som den tidiga adventismen erkände. Denna princip visar att ”inre och yttre” profetiska linjer inom samma historia används av den Helige Ande för att förmedla sanning. Miller insåg detta och undervisade uttryckligen om det. Han lärde med rätta att de sju sigillen i Uppenbarelseboken representerar en historia parallell med församlingarnas, men att sigillen i denna parallella framställning representerar en yttre och församlingarna en inre sanning i samma historia. Uriah Smith behandlar också denna princip och använder orden ”inre” och ”yttre”, vilket förefaller mig vara det bästa sättet att uttrycka de två parallella linjerna.

> “The seals are introduced to our notice in the 4th, 5th, and 6th chapters of Revelation. The scenes presented under these seals are brought to view in Revelation 6, and the first verse of Revelation 8. They evidently cover events with which the church is connected from the opening of this dispensation to the coming of Christ.

> Sigillen förs fram för vår uppmärksamhet i Uppenbarelsebokens 4:e, 5:e och 6:e kapitel. De scener som framställs under dessa sigill förs fram i Uppenbarelseboken 6 och den första versen i Uppenbarelseboken 8. De omfattar uppenbarligen händelser som församlingen är förbunden med från början av denna tidsålder till Kristi ankomst.

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> ”Medan de sju församlingarna framställer församlingens inre historia, låter de sju inseglen de stora händelserna i dess yttre historia träda fram.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

We will now begin our consideration of the seven churches. It is important to recognize that the first two churches and then again, the third and fourth church have a “cause and effect” relationship that demands that they be considered together. Smyrna is the church that represents those that are persecuted by Rome, and Ephesus was the church that carried the gospel to the entire world.

Vi skall nu börja vår betraktelse av de sju församlingarna. Det är viktigt att inse att de två första församlingarna och sedan åter den tredje och fjärde församlingen står i ett förhållande av ”orsak och verkan”, vilket kräver att de betraktas tillsammans. Smyrna är den församling som representerar dem som förföljs av Rom, och Efesus var den församling som bar evangeliet till hela världen.

> “It was in Antioch that the disciples were first called Christians. The name was given them because Christ was the main theme of their preaching, their teaching, and their conversation. Continually they were recounting the incidents that had occurred during the days of His earthly ministry, when His disciples were blessed with His personal presence. Untiringly they dwelt upon His teachings and His miracles of healing. With quivering lips and tearful eyes they spoke of His agony in the garden, His betrayal, trial, and execution, the forbearance and humility with which He had endured the contumely and torture imposed upon Him by His enemies, and the Godlike pity with which He had prayed for those who persecuted Him. His resurrection and ascension, and His work in heaven as the Mediator for fallen man, were topics on which they rejoiced to dwell. Well might the heathen call them Christians, since they preached Christ and addressed their prayers to God through Him.

> Det var i Antiokia som lärjungarna först kallades kristna. Namnet gavs dem därför att Kristus var huvudtemat i deras predikan, deras undervisning och deras samtal. Ständigt återberättade de de händelser som hade ägt rum under dagarna av hans jordiska tjänst, då hans lärjungar välsignades med hans personliga närvaro. Outtröttligt uppehöll de sig vid hans undervisning och hans helandets underverk. Med darrande läppar och tårfyllda ögon talade de om hans ångest i trädgården, hans förräderi, rättegång och avrättning, den tålamodiga fördragsamhet och ödmjukhet med vilka han hade uthärdat det hån och den tortyr som hans fiender hade tillfogat honom, och den gudomliga medkänsla med vilken han hade bett för dem som förföljde honom. Hans uppståndelse och himmelsfärd, och hans verk i himlen som Medlare för den fallna människan, var ämnen som de med glädje dröjde vid. Hedningarna kunde med rätta kalla dem kristna, eftersom de predikade Kristus och riktade sina böner till Gud genom honom.

> “It was God who gave to them the name of Christian. This is a royal name, given to all who join themselves to Christ. It was of this name that James wrote later, ‘Do not rich men oppress you, and draw you before the judgment seats? Do not they blaspheme that worthy name by the which ye are called?’ James 2:6, 7. And Peter declared, ‘If any man suffer as a Christian, let him not be ashamed; but let him glorify God on this behalf.’ ‘If ye be reproached for the name of Christ, happy are ye; for the spirit of glory and of God resteth upon you.’ 1 Peter 4:16, 14.” Acts of the Apostles, 157.

> ”Det var Gud som gav dem namnet kristna. Detta är ett kungligt namn, givet åt alla som förenar sig med Kristus. Det var om detta namn som Jakob senare skrev: ’Är det inte de rika som förtrycker er och drar er inför domstolarna? Är det inte de som hädar det ädla namn som ni är uppkallade efter?’ Jak. 2:6, 7. Och Petrus förklarade: ’Om någon får lida som kristen, skall han inte skämmas, utan prisa Gud för detta namns skull.’ ’Om ni blir smädade för Kristi namns skull, saliga är ni, ty härlighetens Ande och Guds Ande vilar över er.’ 1 Petr. 4:16, 14.” Apostlagärningarna, 157.

The Ephesus church represented the early church that lived “godly in Christ Jesus” which is a “cause” that always produces an “effect.”

Församlingen i Efesos representerade den tidiga kyrkan som levde ”gudfruktigt i Kristus Jesus”, vilket är en ”orsak” som alltid frambringar en ”verkan”.

> Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. 2 Timothy 3:12.

> Ja, och alla som vill leva gudfruktigt i Kristus Jesus skall lida förföljelse. 2 Timoteusbrevet 3:12.

The godliness of the Ephesian church brought about the persecution represented by the church of Smyrna. The two churches represent a cause and an effect relationship, and the effect demands to be preceded by a cause. The persecution of the Sunday law crisis is instigated by a manifestation of what Sister White calls “primitive godliness.” A godliness that has been illustrated in past, or primitive histories.

Den efesiska församlingens gudsfruktighet förde med sig den förföljelse som representeras av församlingen i Smyrna. De två församlingarna representerar ett förhållande av orsak och verkan, och verkan förutsätter att den föregås av en orsak. Förföljelsen under söndagslagskrisen framkallas av en manifestation av det som syster White kallar ”ursprunglig gudsfruktighet”. En gudsfruktighet som har illustrerats i tidigare, eller ursprungliga, skeden av historien.

> “Notwithstanding the widespread declension of faith and piety, there are true followers of Christ in these churches. Before the final visitation of God’s judgments upon the earth there will be among the people of the Lord such a revival of primitive godliness as has not been witnessed since apostolic times. The Spirit and power of God will be poured out upon His children. At that time many will separate themselves from those churches in which the love of this world has supplanted love for God and His word. Many, both of ministers and people, will gladly accept those great truths which God has caused to be proclaimed at this time to prepare a people for the Lord’s second coming. The enemy of souls desires to hinder this work; and before the time for such a movement shall come, he will endeavor to prevent it by introducing a counterfeit. In those churches which he can bring under his deceptive power he will make it appear that God’s special blessing is poured out; there will be manifest what is thought to be great religious interest. Multitudes will exult that God is working marvelously for them, when the work is that of another spirit. Under a religious guise, Satan will seek to extend his influence over the Christian world.” The Great Controversy, 464.

> ”Oaktat den utbredda tillbakagången i tro och gudsfruktan finns det sanna Kristi efterföljare i dessa kyrkor. Före den slutliga hemsökelsen genom Guds domar över jorden kommer det bland Herrens folk att ske en sådan väckelse till ursprunglig gudsfruktan som inte har bevittnats sedan apostolisk tid. Guds Ande och kraft kommer att utgjutas över Hans barn. Vid den tiden kommer många att avskilja sig från de kyrkor där kärleken till denna värld har trängt undan kärleken till Gud och Hans ord. Många, både bland predikanter och bland folket, kommer med glädje att ta emot dessa stora sanningar som Gud har låtit förkunnas i denna tid för att bereda ett folk för Herrens andra ankomst. Fienden till människors själar önskar att hindra detta verk, och innan tiden för en sådan rörelse har kommit, kommer han att försöka förhindra den genom att införa en förfalskning. I de kyrkor som han kan få under sin bedrägliga makt kommer han att få det att framstå som om Guds särskilda välsignelse har utgjutits; det kommer att visa sig något som man uppfattar vara ett stort religiöst intresse. Mängder kommer att jubla över att Gud verkar underbart för dem, när verket i själva verket är en annan andes. Under religiös täckmantel kommer Satan att söka utvidga sitt inflytande över den kristna världen.” The Great Controversy, 464.

The Midnight Cry of the “last days” is the revival of “primitive godliness” identified in the passage. It’s a revival that occurs in a movement, not a church. The history Sister White employs to describe the revival is the history of “apostolic times,” which is represented by the church of Ephesus. That revival will produce “persecution.”

Midnattsropet i ”de sista dagarna” är den väckelse av ”ursprunglig gudsfruktan” som identifieras i avsnittet. Det är en väckelse som äger rum i en rörelse, inte i en kyrka. Den historia som syster White använder för att beskriva väckelsen är historien från ”apostolisk tid”, vilken representeras av församlingen i Efesus. Denna väckelse kommer att framkalla ”förföljelse”.

> “Many will be imprisoned, many will flee for their lives from cities and towns, and many will be martyrs for Christ’s sake in standing in defense of the truth.” Selected Messages, book 3, 397.

> ”Många kommer att fängslas, många kommer att fly för sina liv från städer och samhällen, och många kommer att bli martyrer för Kristi skull när de står till försvar för sanningen.” Selected Messages, bok 3, s. 397.

The “life of Christ on earth” in the next passage represents the beginning of the church of Ephesus, but it also typifies the history of Laodicean Adventism at the end of the world.

”Kristi liv på jorden” i följande avsnitt representerar början på församlingen i Efesus, men det är också en förebild för den laodiceiska adventismens historia vid världens slut.

> “‘Judgment is turned away backward, and justice standeth afar off; for truth is fallen in the street, and equity cannot enter. Yea, truth faileth; and he that departeth from evil maketh himself a prey.’ Isaiah 59:14, 15. This was fulfilled in the life of Christ on earth. He was loyal to God’s commandments, setting aside the human traditions and requirements which had been exalted in their place. Because of this He was hated and persecuted. This history is repeated.” Christ’s Object Lessons, 170.

> ”Domen är undanträngd, och rättfärdigheten står långt borta; ty sanningen har fallit på gatan, och rättrådighet kan inte komma in. Ja, sanningen sviktar, och den som viker av från det onda blir ett rov.” Jesaja 59:14, 15. Detta uppfylldes i Kristi liv på jorden. Han var trogen mot Guds bud och åsidosatte de mänskliga traditioner och krav som hade upphöjts i deras ställe. På grund av detta blev Han hatad och förföljd. Denna historia upprepas.” Kristi liknelser, 170.

The experience represented by Ephesus takes place simultaneously to the experience of Laodicea. The quibbling Jews were the Laodiceans of ancient Israel and Christ and His disciples were Ephesians of modern Israel. John the Baptist introduced the church of Ephesus, and he represents the church in the “last days” which is opposed by Laodiceans, who call themselves Jews, but they are not.

Den erfarenhet som representeras av Efesus äger rum samtidigt med den erfarenhet som tillhör Laodicea. De trätlystna judarna var det gamla Israels laodiceer, och Kristus och hans lärjungar var det moderna Israels efesier. Johannes Döparen introducerade församlingen i Efesus, och han representerar församlingen i ”de sista dagarna”, vilken motarbetas av laodiceer, som kallar sig judar men inte är det.

> “The work of John the Baptist, and the work of those who in the last days go forth in the spirit and power of Elijah to arouse the people from their apathy, are in many respects the same. His work is a type of the work that must be done in this age. Christ is to come the second time to judge the world in righteousness. The messengers of God who bear the last message of warning to be given to the world, are to prepare the way for Christ’s second advent, as John prepared the way for his first advent. In this preparatory work, ‘every valley shall be exalted, and every mountain shall be made low; and the crooked shall be made straight, and the rough places plain’ for history is to be repeated, and once again ‘the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together; for the mouth of the Lord hath spoken it.’” Southern Watchman, March 21, 1905.

> ”Johannes Döparens verk, och verket hos dem som i de sista dagarna går fram i Elias ande och kraft för att väcka folket ur dess likgiltighet, är i många avseenden detsamma. Hans verk är en förebild för det verk som måste utföras i denna tidsålder. Kristus skall komma för andra gången för att döma världen i rättfärdighet. Guds budbärare, som bär det sista varningsbudskapet som skall ges åt världen, skall bereda vägen för Kristi andra ankomst, såsom Johannes beredde vägen för hans första ankomst. I detta förberedande verk skall ’varje dal upphöjas, och varje berg göras lågt; och det krokiga skall göras rakt, och ojämna platser jämna’, ty historien skall upprepas, och återigen skall ’Herrens härlighet uppenbaras, och allt kött skall se den tillsammans; ty Herrens mun har talat det.’ Southern Watchman, 21 mars 1905.”

Ephesus is the “cause” and Smyrna is the “effect.” Pergamos and Thyatira also represent a cause-and-effect relationship. Pergamos is the church of compromise that corrupted Christianity by combining it with paganism. The Christian church fell when it accepted the premise that it was possible for the idolatry of paganism to co-exist within its borders. The emperor Constantine is the symbol of that compromising history, and his prophetic role was to produce the falling away of true Christianity in advance of the papacy being revealed.

Efesus är ”orsaken” och Smyrna är ”verkan”. Pergamos och Thyatira representerar också ett förhållande av orsak och verkan. Pergamos är kompromissens församling, som fördärvade kristendomen genom att förena den med hedendomen. Den kristna församlingen föll när den godtog förutsättningen att det var möjligt för hedendomens avguderi att samexistera inom dess gränser. Kejsar Konstantin är symbolen för denna kompromissande historia, och hans profetiska roll var att åstadkomma avfallet från den sanna kristendomen innan påvedömet uppenbarades.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming. 2 Thessalonians 2:3–8.

> Låt ingen bedra er på något sätt; ty den dagen kommer inte, om inte avfallet först kommer och syndens människa uppenbaras, fördärvets son, han som sätter sig upp mot och upphöjer sig över allt som kallas Gud eller som blir föremål för tillbedjan, så att han såsom Gud sätter sig i Guds tempel och visar sig vara Gud. Minns ni inte att jag sade er detta, medan jag ännu var hos er? Och nu vet ni vad som håller honom tillbaka, så att han kan uppenbaras i sin tid. Ty laglöshetens hemlighet är redan verksam; endast måste den som nu håller tillbaka först röjas ur vägen. Och sedan skall den Laglöse uppenbaras, honom som Herren skall förgöra med sin muns anda och tillintetgöra genom glansen vid sin ankomst. 2 Thessalonikerbrevet 2:3–8.

The Pergamos church was the “cause” and Thyatira was the “effect.” The prophet Daniel often presents the history of paganism giving way to papalism, and the falling away that preceded the establishment of the papacy that Paul identified is addressed in Daniel eleven.

Församlingen i Pergamon var ”orsaken” och Tyatira var ”verkningen”. Profeten Daniel framställer ofta historien om hur hedendomen gav vika för påvedömet, och det avfall som föregick påvedömets upprättande, vilket Paulus identifierade, behandlas i Daniel 11.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:30–31.

> Ty skepp från Kittim skall komma emot honom; därför skall han bli modfälld och vända tillbaka och hysa förbittring mot det heliga förbundet. Så skall han göra; ja, han skall återvända och hålla sig till dem som överger det heliga förbundet. Och härar skall stå på hans sida, och de skall ohelga helgedomen, fästet, och avskaffa det dagliga offret, och de skall uppställa förödelsens styggelse. Daniel 11:30–31.

The church of compromise that fell away before the papal power was revealed into history is represented by Daniel as “them that” forsook “the holy covenant.” After they forsook the covenant, then the papacy, represented by Daniel as the “abomination that maketh desolate,” was placed upon the throne of the earth. Sister White identifies the last six verses of Daniel eleven when she states, the “prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment.” The last six verses are the final fulfillment of Daniel eleven, and she teaches that the history represented by those final verses was typified by Daniel 11:30–36, which identifies the historical “cause and effect” represented by Pergamos and Thyatira.

Den kompromissens församling som avföll innan den påvliga makten trädde fram i historien framställs av Daniel som ”de som” övergav ”det heliga förbundet”. Efter att de hade övergivit förbundet sattes därefter påvedömet, framställt av Daniel som ”förödelsens styggelse”, på jordens tron. Syster White identifierar de sex sista verserna i Daniel elva när hon säger att ”profetian i Daniel elfte kapitel nästan helt har nått sin fullbordan”. De sex sista verserna utgör den slutliga uppfyllelsen av Daniel elva, och hon lär att den historia som framställs genom dessa sista verser förebildades av Daniel 11:30–36, vilket identifierar det historiska ”orsak och verkan” som representeras av Pergamos och Thyatira.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> ”Vi har ingen tid att förlora. Bekymmersamma tider ligger framför oss. Världen är uppfylld av krigets ande. Snart kommer de oroliga scener som omtalas i profetiorna att äga rum. Profetian i det elfte kapitlet av Daniel har nästan nått sin fullständiga uppfyllelse. Mycket av den historia som har ägt rum som uppfyllelse av denna profetia kommer att upprepas.

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> ”I den trettionde versen talas det om en makt som ’verserna 30 till och med trettiosex citerade.’”

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> ”Scener liknande dem som beskrivs i dessa ord kommer att äga rum.” Manuscript Releases, nr 13, 394.

The cause-and-effect relationship of Pergamos and Thyatira, as well as the cause-and-effect relationship of Ephesus and Smyrna are repeated in the “last days.” The Protestants of the United States will compromise with idolatry, as represented by Pergamos (the premier sign of idolatry is the worship of the sun), and when they fall away the way is prepared for the man of sin, to once again be prophetically revealed. While the falling away and placing of the papacy on the throne is repeated God will simultaneously be raising up a church typified by Ephesus to carry the message of Daniel and Revelation to the world and the persecution represented by Smyrna will be repeated.

Orsakssambandet mellan Pergamon och Tyatira, liksom orsaksförhållandet mellan Efesus och Smyrna, upprepas i ”de sista dagarna”. Förenta staternas protestanter kommer att kompromissa med avgudadyrkan, såsom den framställs av Pergamon (det främsta kännetecknet på avgudadyrkan är soldyrkan), och när de avfaller bereds vägen för syndens människa att återigen uppenbaras profetiskt. Medan avfallet och påvens upphöjande till tronen upprepas, kommer Gud samtidigt att uppresa en församling, förebildad av Efesus, för att bära budskapet i Daniel och Uppenbarelseboken till världen, och den förföljelse som representeras av Smyrna kommer att upprepas.

I will address the last three churches after we consider the truth that the first four seals of Revelation are an external line of truth that runs parallel to the internal line of truth represented by the first four churches. As already noted, Uriah Smith states it this way:

Jag kommer att behandla de tre sista församlingarna efter att vi har betraktat sanningen att de fyra första inseglen i Uppenbarelseboken utgör en yttre sanningslinje som löper parallellt med den inre sanningslinje som representeras av de fyra första församlingarna. Såsom redan har påpekats uttrycker Uriah Smith det på följande sätt:

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> ”Medan de sju församlingarna framställer kyrkans inre historia, visar de sju sigillen de stora händelserna i dess yttre historia.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

We have shown that the first four churches represent two “cause and effect” relationships that are repeated in the “last days.” Based upon the pioneers of Adventism, but more importantly upon the authority of God’s Word, those four internal histories of the church should have a parallel external history represented by the first four seals. The first and second seals echo the same characteristics of Ephesus and Smyrna, but use a white horse to represent the work of carrying Christianity to the world. It represents the external work of the church, and the second seal represents the blood bath of Smyrna with a red horse.

Vi har visat att de första fyra församlingarna representerar två relationer av ”orsak och verkan” som upprepas i ”den yttersta tiden”. Med utgångspunkt i adventismens pionjärer, men än viktigare i auktoriteten hos Guds Ord, bör dessa fyra inre kyrkohistorier ha en parallell yttre historia, framställd genom de fyra första sigillen. Det första och det andra sigillet återger samma kännetecken som Efesus och Smyrna, men använder en vit häst för att representera verket att föra kristendomen ut i världen. Den representerar församlingens yttre verk, och det andra sigillet representerar Smyrnas blodbad genom en röd häst.

> And I saw when the Lamb opened one of the seals, and I heard, as it were the noise of thunder, one of the four beasts saying, Come and see. And I saw, and behold a white horse: and he that sat on him had a bow; and a crown was given unto him: and he went forth conquering, and to conquer. And when he had opened the second seal, I heard the second beast say, Come and see. And there went out another horse that was red: and power was given to him that sat thereon to take peace from the earth, and that they should kill one another: and there was given unto him a great sword. Revelation 6:1–4.

> Och jag såg när Lammet bröt ett av sigillen, och jag hörde, såsom dånet av åska, ett av de fyra väsendena säga: Kom och se. Och jag såg, och se: en vit häst; och han som satt på den hade en båge; och en krona blev given åt honom, och han drog ut såsom segrare och för att segra. Och när han hade brutit det andra sigillet, hörde jag det andra väsendet säga: Kom och se. Och en annan häst drog ut, en eldröd; och åt honom som satt på den blev det givet att ta freden från jorden, så att de skulle döda varandra; och åt honom blev ett stort svärd givet. Uppenbarelseboken 6:1–4.

Zechariah contains a few passages that directly identify the four horses represented in the first four seals of Revelation. In one of those passages in chapter ten, Zechariah identifies that when the latter rain is poured out “the flock of Judah” which is God’s “house” will be turned into “his goodly horse in the battle.”

Sakarja innehåller några avsnitt som direkt identifierar de fyra hästar som framställs i Uppenbarelsebokens första fyra sigill. I ett av dessa avsnitt i kapitel tio identifierar Sakarja att när det senare regnet utgjuts, skall ”Juda hjord”, som är Guds ”hus”, förvandlas till ”hans ståtliga stridshäst i striden”.

> Ask ye of the Lord rain in the time of the latter rain; so the Lord shall make bright clouds, and give them showers of rain, to every one grass in the field. For the idols have spoken vanity, and the diviners have seen a lie, and have told false dreams; they comfort in vain: therefore they went their way as a flock, they were troubled, because there was no shepherd. Mine anger was kindled against the shepherds, and I punished the goats: for the Lord of hosts hath visited his flock the house of Judah, and hath made them as his goodly horse in the battle. Zechariah 10:1–3.

> Bedjen Herren om regn i tiden för vårregnet; så skall Herren göra ljusa moln och ge dem regnskurar, åt var och en gräs på marken. Ty avgudarna har talat fåfänglighet, och spåmännen har sett lögn och berättat falska drömmar; de tröstar fåfängt. Därför drog de bort som en hjord, de blev betryckta, eftersom det inte fanns någon herde. Min vrede upptändes mot herdarna, och jag straffade bockarna; ty Herren Sebaot har tagit sig an sin hjord, Juda hus, och gjort dem lika sin ståtliga stridshäst i striden. Sakarja 10:1–3.

Ellen White repeatedly identifies that the outpouring of the Holy Spirit at Pentecost typifies the latter rain that is now falling. The work done for the world at Pentecost is represented by the church of Ephesus, and Ephesus causes the persecution represented by Smyrna, which John represents as the “red horse” of the second seal. The first two seals run parallel to the first two churches and they illustrate the “last days,” when the latter rain is being poured out.

Ellen White framhåller upprepade gånger att den Helige Andes utgjutelse på pingstdagen är en förebild för det sena regn som nu faller. Det verk som utfördes för världen vid pingsten representeras av församlingen i Efesus, och Efesus förorsakar den förföljelse som representeras av Smyrna, vilken Johannes framställer som den ”röda hästen” i det andra sigillet. De två första sigillen löper parallellt med de två första församlingarna, och de åskådliggör de ”sista dagarna”, då det sena regnet utgjuts.

The Spirit of Prophecy also selects both the end of the third seal and beginning of the fourth seal thus tying them together (cause and effect), and in doing so she places the history represented as existing in her day and in the “last days.”

Profetians Ande utväljer också både slutet av det tredje sigillet och början av det fjärde sigillet och knyter därmed samman dem (orsak och verkan), och därigenom placerar hon den historia som framställs såsom rådande i hennes dagar och i de ”yttersta dagarna”.

> “The same spirit is seen today that is represented in Revelation 6:6–8. History is to be repeated. That which has been will be again.” Manuscript Releases, volume 9, 7.

> ”Samma ande visar sig i dag som den som framställs i Uppenbarelseboken 6:6–8. Historien skall upprepas. Det som har varit skall bli igen.” Manuscript Releases, volym 9, 7.

In Sister White’s personal history, (penned in 1898) the spirit of compromise that prepares the way for the papacy to once again be enthroned was already alive and well, for the falling away of Protestantism that began with the rejection of the first angel’s message in the spring of 1844, had already begun (in 1863) to encroach upon the horn of Protestant Adventism.

I syster Whites personliga historia (nedtecknad 1898) var den kompromissanda som bereder vägen för att påvedömet återigen skall upphöjas till tronen redan livskraftig och verksam, ty protestantismens avfall, som började med förkastandet av den första ängelns budskap våren 1844, hade redan (år 1863) börjat tränga sig in på den protestantiska adventismens horn.

The compromise of Pergamos is represented as a “pair” of balances in the third seal. Two balances of measuring represent a dishonest measurement. The third seal leads to the fourth seal, represented by a “pale horse” of “death,” thus representing the murder of millions by the papacy during the Dark Ages. “Hell” is what follows the pale horse of the papacy. The history of the third and fourth seals parallel the history of the churches of Pergamos and Thyatira. The compromise of Constantine was a progressive work; thus, the spirit of compromise was already active in Sister White’s personal history, just as it was in the time of Paul when he said the “mystery of iniquity does already work.” The falling away that precedes the papacy’s enthronement is always a progressive history, and that “history is to be repeated. That which has been will be again.”

Pergamos’ kompromiss framställs som ett ”par” vågskålar i det tredje inseglet. Två vågskålar för mätning representerar ett ohederligt mått. Det tredje inseglet leder till det fjärde inseglet, framställt genom en ”blek häst” av ”död”, och representerar således mordet på miljoner genom påvedömet under den mörka medeltiden. ”Helvetet” är det som följer den bleka hästen, påvedömet. Historien om det tredje och fjärde inseglet löper parallellt med historien om församlingarna i Pergamos och Tyatira. Konstantins kompromiss var ett fortskridande verk; således var kompromissens ande redan verksam i syster Whites personliga historia, liksom den var verksam på Paulus’ tid när han sade att ”laglöshetens hemlighet är redan verksam”. Avfallet som föregår påvedömets tronbestigning är alltid en fortskridande historia, och den ”historien kommer att upprepas. Det som har varit kommer att vara igen.”

> And I heard a voice in the midst of the four beasts say, A measure of wheat for a penny, and three measures of barley for a penny; and see thou hurt not the oil and the wine. And when he had opened the fourth seal, I heard the voice of the fourth beast say, Come and see. And I looked, and behold a pale horse: and his name that sat on him was Death, and Hell followed with him. And power was given unto them over the fourth part of the earth, to kill with sword, and with hunger, and with death, and with the beasts of the earth. Revelation 6:6–8.

> Och jag hörde en röst mitt ibland de fyra varelserna säga: Ett mått vete för en penning och tre mått korn för en penning; och se till att du inte skadar oljan och vinet. Och när han hade öppnat det fjärde sigillet, hörde jag den fjärde varelsens röst säga: Kom och se. Och jag såg, och se: en gulblek häst; och han som satt på den hette Döden, och helvetet följde honom. Och makt gavs åt dem över fjärdedelen av jorden, att döda med svärd och med hunger och med död och genom jordens vilda djur. Uppenbarelseboken 6:6–8.

James White identified another prophetic anomaly in the seven churches, and seven seals. He identifies a purposeful distinction between the first four churches and the last three churches, and then again, the same phenomenon in the first four seals and the last three seals.

James White identifierade ytterligare en profetisk avvikelse i de sju församlingarna och de sju inseglen. Han urskiljer en avsiktlig åtskillnad mellan de fyra första församlingarna och de tre sista församlingarna, och därefter återigen samma företeelse i de fyra första inseglen och de tre sista inseglen.

> “We have now traced the churches, the seals, and the beasts, or living beings, as far as they will compare as covering the same periods of time. The seals are seven in number, the beasts but four. And it may be well here to notice, that at the opening of the first, second, third and fourth seals the first, second, third and fourth beasts are heard to say ‘Come and see;’ but when the fifth, sixth and seventh seals are opened, there is no such voice heard. Neither do the last three churches, and the last three seals, compare, as covering the same periods of time, as the first four churches, and the first four seals do. But, as we have shown, the churches, seals and beasts do agree, as covering the same periods of time for the space of nearly 1800 years, till we come down to a little more than half a century of the present time.” James White, Review and Herald, February 12, 1857.

> ”Vi har nu följt församlingarna, inseglen och djuren, eller de levande väsendena, så långt de kan jämföras såsom omfattande samma tidsperioder. Inseglen är sju till antalet, men djuren endast fyra. Och det kan här vara väl att lägga märke till, att vid öppnandet av det första, andra, tredje och fjärde inseglet hörs det första, andra, tredje och fjärde djuret säga: ’Kom och se’; men när det femte, sjätte och sjunde inseglet öppnas, hörs ingen sådan röst. Inte heller motsvarar de tre sista församlingarna och de tre sista inseglen varandra såsom omfattande samma tidsperioder, på samma sätt som de fyra första församlingarna och de fyra första inseglen gör. Men, såsom vi har visat, överensstämmer församlingarna, inseglen och djuren såsom omfattande samma tidsperioder under en tidrymd av nära 1800 år, till dess vi kommer ned till något mer än ett halvt sekel före vår egen tid.” James White, Review and Herald, 12 februari 1857.

James White did not include the fact that the same pattern exists in the trumpets, but it does. The first four trumpets are trumpets, but the last three trumpets are three woes. The first four trumpets represent God’s judgment on pagan Rome for Constantine’s Sunday law in the year 321, and the three trumpet woes represent Islam. The first two trumpet woes were judgments against papal Rome for the Sunday law it enacted in 538, and the third trumpet woe is for the Sunday law crisis that is coming in the very near future.

James White tog inte med det faktum att samma mönster också finns i basunerna, men det gör det. De fyra första basunerna är basuner, men de tre sista basunerna är tre verop. De fyra första basunerna representerar Guds dom över det hedniska Rom för Konstantins söndagslag år 321, och de tre basunveropen representerar islam. De två första basunveropen var domar över det påvliga Rom för den söndagslag som det införde år 538, och det tredje basunveropet gäller den söndagslagskris som kommer i den allra närmaste framtiden.

Joseph Bates employs the pioneer understanding of the last three churches as a singular symbol to describe three contemporary churches in the Millerite time period. All the emphasis in the passage was supplied by Bates.

Joseph Bates använder pionjärförståelsen av de tre sista församlingarna såsom en enhetlig symbol för att beskriva tre samtida församlingar under den milleritiska tidsperioden. All betoning i avsnittet tillfogades av Bates.

> “‘In all the land saith the Lord; TWO PARTS therein shall be cut off, and die; but the THIRD shall be left therein. God says he will bring the THIRD PART through the fire, and refine them. They shall call upon him, and he will hear them. He will say ‘IT IS MY PEOPLE; and they shall say the LORD IS MY GOD.’ First part, SARDIS, the nominal church or Babylon. Second part, Laodicea, the nominal Adventist. Third part, Philadelphia, the only true church of God on earth, for they are to be translated to the city of God. Revelation 3:12; Hebrews 12:22–24. In the name of Jesus, I exhort you again to flee from the Laodiceans, as from Sodom and Gomorrah. Their teachings are false and delusive; and lead to utter destruction. Death! DEATH!!* eternal DEATH!!! is on their track. Remember Lot’s wife.” Joseph Bates, Review and Herald, volume 1, November 1850.

> ”’I hela landet, säger Herren, skall TVÅ DELAR däri utrotas och dö; men den TREDJE skall lämnas kvar däri. Gud säger att han skall föra den TREDJE DELEN genom elden och luttra dem. De skall åkalla honom, och han skall höra dem. Han skall säga: ’DET ÄR MITT FOLK’; och de skall säga: HERREN ÄR MIN GUD.’ Första delen, SARDES, den namnkristna kyrkan eller Babylon. Andra delen, Laodicea, den till namnet adventistiska. Tredje delen, Filadelfia, Guds enda sanna församling på jorden, ty de skall förvandlas och upptas till Guds stad. Uppenbarelseboken 3:12; Hebreerbrevet 12:22–24. I Jesu namn förmanar jag er åter att fly från laodiceerna, såsom från Sodom och Gomorra. Deras läror är falska och bedrägliga och leder till fullständig undergång. Död! DÖD!!* evig DÖD!!! följer i deras spår. Kom ihåg Lots hustru.” Joseph Bates, Review and Herald, volym 1, november 1850.

In the Millerite history Sardis, was the church that had a name that claimed to be alive, but it was dead.

I den milleritiska historien var Sardis den församling som hade ett namn om sig att vara levande, men den var död.

> And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith he that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Revelation 3:1.

> Och skriv till ängeln för församlingen i Sardes: Så säger han som har Guds sju andar och de sju stjärnorna: Jag känner dina gärningar; du har namn om dig att du lever, men du är död. Uppenbarelseboken 3:1.

God’s people always have a name. The name during the history of Ephesus through Pergamos was Christian. The name during the papal rule was the church in the wilderness. The name from the introduction of the morning star, John Wycliffe was Protestant. At the time of the end in 1798, the Protestants had already begun their return to the Roman communion. All that was needed then was a test that would manifest the fact that in spite of their professed name, they were no longer the chosen church. In the spring of 1844, they reached the test that would manifest that they were no longer the church that carried Christ’s covenant name. The story of Elijah provides a very detailed second witness of this fact. When they manifested their true character, it was difficult for the Millerites to initially identify that the Protestants had demonstrated that they had become the daughters of Babylon. But the Millerites eventually did that very thing, and began to call souls out of those fallen churches in fulfillment of the second angel’s message. Then there was a testing process that would cause the Millerites to manifest their own characters. Were they Philadelphians or Laodiceans?

Guds folk har alltid ett namn. Namnet under Efesos’ till Pergamos’ historia var kristen. Namnet under det påvliga herraväldet var församlingen i öknen. Namnet från införandet av morgonstjärnan, John Wycliffe, var protestant. Vid ändens tid år 1798 hade protestanterna redan börjat sin återgång till den romerska gemenskapen. Allt som då behövdes var ett prov som skulle uppenbara det faktum att de, trots sitt bekända namn, inte längre var den utvalda kyrkan. På våren 1844 nådde de det prov som skulle uppenbara att de inte längre var den kyrka som bar Kristi förbundsnamn. Berättelsen om Elia utgör ett mycket detaljerat andra vittne till detta faktum. När de uppenbarade sin sanna karaktär, var det till en början svårt för milleriterna att identifiera att protestanterna hade visat att de hade blivit Babylons döttrar. Men milleriterna gjorde till sist just detta och började kalla själar ut ur dessa fallna kyrkor i uppfyllelse av den andra ängelns budskap. Därefter följde en prövningsprocess som skulle få milleriterna att uppenbara sina egna karaktärer. Var de filadelfier eller laodicéer?

The Philadelphians followed Christ into the Most Holy Place and those Millerites who refused to do so manifested the character of Laodiceans. Thus, we find the logic for Bates identification of the three churches as contemporaries of the same history. That history was fulfilled within the prophetic structure of the parable of the ten virgins, which inspiration informs us has been and will be fulfilled to the very letter.

Filadelfierna följde Kristus in i det allra heligaste, och de milleriter som vägrade att göra så uppenbarade laodiceernas karaktär. Så finner vi logiken bakom Bates identifiering av de tre församlingarna som samtida inom samma historia. Denna historia uppfylldes inom den profetiska strukturen i liknelsen om de tio jungfrurna, vilken inspirationen underrättar oss om har blivit och kommer att bli uppfylld in i minsta bokstav.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> ”Liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25 illustrerar också adventfolkets erfarenhet.” Den stora striden, s. 393.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Jag hänvisas ofta till liknelsen om de tio jungfrurna, av vilka fem var kloka och fem oförståndiga. Denna liknelse har uppfyllts och kommer att uppfyllas till själva bokstaven, ty den har en särskild tillämpning på denna tid och har, liksom den tredje ängelns budskap, uppfyllts och kommer att fortsätta att vara närvarande sanning intill tidens slut.” Review and Herald, 19 augusti 1890.

The last three churches represent those outside of the Millerite movement as Sardis, and those within the movement represent either Philadelphia or Laodicea. Those three churches are identified in Revelation chapter three, and the first four churches are in chapter two. Therefore, when Sister White references the history of chapter three of Revelation, she is identifying the very same churches Joseph Bates just identified.

De tre sista församlingarna representerar dem utanför den milleritiska rörelsen såsom Sardes, och de som är inom rörelsen representerar antingen Filadelfia eller Laodicea. Dessa tre församlingar identifieras i Uppenbarelseboken kapitel tre, och de fyra första församlingarna finns i kapitel två. Därför identifierar syster White, när hon hänvisar till historien i Uppenbarelseboken kapitel tre, just de samma församlingar som Joseph Bates nyss identifierade.

> “Oh, what a description! How many there are in this fearful condition. I earnestly entreat every minister to study diligently the third chapter of Revelation, for in it is portrayed the condition of things existing in the last days. Study carefully every verse in this chapter, for through these words Jesus is speaking to you.” Manuscript Releases, volume 18, 193.

> ”O, vilken beskrivning! Hur många det finns som befinner sig i detta fruktansvärda tillstånd. Jag vädjar allvarligt till varje predikant att flitigt studera det tredje kapitlet i Uppenbarelseboken, ty däri skildras tillståndet sådant det råder i de sista dagarna. Studera omsorgsfullt varje vers i detta kapitel, ty genom dessa ord talar Jesus till er.” Manuscript Releases, volym 18, 193.

The three contemporary churches of Millerite history are repeated at the end of Adventism. Joseph Bates was identifying the dynamics of the Millerite period and identified Sardis as the daughters of Babylon, which was the target audience for the second angel’s message. He was addressing the struggle between the little flock that followed Christ into the Most Holy Place on October 22, 1844 and those who refused to move out of the holy place. He was attempting to call the Laodiceans out of the darkness they had received, and at least part of their Laodicean blindness was due to the fact that William Miller had taken a leading position in the Laodicean movement. This is the same struggle identified in the message to Philadelphia.

De tre samtida församlingarna i den milleritiska historien upprepas vid adventismens slut. Joseph Bates identifierade dynamiken i den milleritiska perioden och identifierade Sardes som Babylons döttrar, vilka utgjorde målgruppen för den andre ängelns budskap. Han behandlade kampen mellan den lilla hjorden som följde Kristus in i det allra heligaste den 22 oktober 1844 och dem som vägrade att lämna det heliga. Han sökte kalla laodicéerna ut ur det mörker som de hade tagit emot, och åtminstone en del av deras laodiceiska blindhet berodde på att William Miller hade intagit en ledande ställning i den laodiceiska rörelsen. Detta är samma kamp som identifieras i budskapet till Filadelfia.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Se, jag skall låta dem som är av Satans synagoga, dem som säger sig vara judar och inte är det utan ljuger, komma och falla ner för dina fötter, och de skall förstå att jag har älskat dig. Uppenbarelseboken 3:9.

A religious crisis always produces two classes of worshippers as it did in the Great Disappointment. The mantle of Protestantism had just been taken from Sardis, as they returned to Rome and officially became Rome’s daughter. The mantle was then held by Millerite Adventism, but a test would soon after produce two classes professing to be the little flock. A true flock and a counterfeit flock. Bates represented the little flock that followed Christ into the Most Holy Place. His struggle was with Laodiceans who professed to be the little flock. As a Philadelphian, Bates’ struggle was with the synagogue of Satan, a group that professed to be God’s people, but did lie and were not Jews.

En religiös kris frambringar alltid två klasser av tillbedjare, såsom den gjorde vid den stora besvikelsen. Protestantismens mantel hade just tagits från Sardes, då de återvände till Rom och officiellt blev Roms dotter. Manteln bars därefter av milleritisk adventism, men ett prov skulle kort därefter frambringa två klasser som bekände sig vara den lilla hjorden. En sann hjord och en förfalskad hjord. Bates representerade den lilla hjord som följde Kristus in i det allra heligaste. Hans kamp stod mot laodiceerna, som bekände sig vara den lilla hjorden. Som filadelfier stod Bates’ kamp mot Satans synagoga, en grupp som bekände sig vara Guds folk, men som ljög och inte var judar.

When the parable is fulfilled for the final time at the end of Adventism there will be a chosen covenant people that were passed by at the time of the end in 1989, the same as the Jewish leadership was passed by at Christ birth, which represents the time of the end in that prophetic history. When the history of Christ reached the triumphal entry into Jerusalem, the Midnight Cry history of the Millerite time was typified. Inspiration repeatedly aligns the waymark of the cross with the Great Disappointment of 1844. Judas represents the Laodiceans of Christ’s history, and the apostles were the Philadelphians. For three and a half years after the cross the Philadelphians, represented by Bates, attempted to call the Laodiceans out of a fallen church that was represented by the disciple Judas Iscariot.

När liknelsen fullbordas för sista gången vid adventismens slut, kommer det att finnas ett utvalt förbundsfolk som blev förbigånget vid ändens tid år 1989, på samma sätt som det judiska ledarskapet förbigicks vid Kristi födelse, vilken i den profetiska historien representerar ändens tid. När Kristi historia nådde det triumfatoriska intåget i Jerusalem, förebildades Midnattsropets historia i milleriternas tid. Inspirationen sammanför upprepade gånger korsets vägmärke med den stora besvikelsen 1844. Judas representerar laodicéerna i Kristi historia, och apostlarna var filadelfierna. Under tre och ett halvt år efter korset försökte filadelfierna, representerade av Bates, att kalla laodicéerna ut ur en fallen kyrka som representerades av lärjungen Judas Iskariot.

In 1989 the former chosen covenant people rejected the light that was unsealed and were passed by. When the first disappointment of July 18, 2020 arrived the testing process began among those who formerly had appeared to be of the same movement. Yet one class are Laodicean and the other class Philadelphian. Just as Judas covenanted three times with the Sanhedrin to betray Christ before the cross, the Laodiceans of the history after September 11, 2001 will have failed three opportunities to repent. At the soon coming Sunday law it will be manifested as certainly as Judas hanging from a tree, that the Laodiceans are separate from the Philadelphians. It is at the harvest when the tares are separated from the wheat. We are rapidly approaching that harvest.

År 1989 förkastade det tidigare utvalda förbundsfolket det ljus som hade förseglats upp och blev förbigångna. När den första besvikelsen den 18 juli 2020 inträffade, började prövningsprocessen bland dem som tidigare hade tyckts tillhöra samma rörelse. Ändå är den ena klassen laodiceisk och den andra klassen filadelfisk. Liksom Judas tre gånger slöt förbund med Stora rådet för att förråda Kristus före korset, kommer laodicéerna i historien efter den 11 september 2001 att ha försummat tre tillfällen att omvända sig. Vid den snart kommande söndagslagen kommer det att bli uppenbart, lika säkert som att Judas hängde från ett träd, att laodicéerna är skilda från filadelfierna. Det är vid skörden som ogräset skiljs från vetet. Vi närmar oss hastigt den skörden.

These truths are only recognized when and if we are willing to understand that the only biblical methodology that can uncover and establish ‘truth’ is “historicism.” The true methodology is not preterism, futurism, dispensationalism, woke-ism, grammatical or historical expertise or any variation of the many satanic counterfeits. There is a commonly known phrase that is attributed to a seventeenth century philosopher named Jean-Jacques Rousseau that has been restated many ways, but the essence of the thought is, “Error has many roots, but truth has only one.” “Truth” is Alpha and Omega who is as a root out of dry ground.

Dessa sanningar erkänns endast när och om vi är villiga att förstå att den enda bibliska metodik som kan blottlägga och fastställa ”sanning” är ”historicism”. Den sanna metodiken är inte preterism, futurism, dispensationalism, woke-ism, grammatisk eller historisk expertis eller någon variant av de många sataniska förfalskningarna. Det finns en allmänt känd fras som tillskrivs en filosof från sjuttonhundratalet vid namn Jean-Jacques Rousseau och som har återgivits på många sätt, men tankens kärna är: ”Villfarelsen har många rötter, men sanningen har endast en.” ”Sanningen” är Alfa och Omega, som är såsom ett rotskott ur torr jord.

> “So with the Bible, the treasure house of the riches of His grace. The glory of its truths, that are as high as heaven and compass eternity, is undiscerned. To the great mass of mankind, Christ Himself is ‘as a root out of a dry ground,’ and they see in Him ‘no beauty that’ they ‘should desire Him.’ Isaiah 53:2. When Jesus was among men, the revelation of God in humanity, the scribes and Pharisees declared to Him, ‘Thou art a Samaritan, and hast a devil.’ John 8:48. Even His disciples were so blinded by the selfishness of their hearts that they were slow to understand Him who had come to manifest to them the Father’s love. This was why Jesus walked in solitude in the midst of men. He was understood fully in heaven alone.” Thoughts from the Mount of Blessing, 25.

> ”Så är det också med Bibeln, skattkammaren med rikedomarna av hans nåd. Härligheten i dess sanningar, som är lika höga som himlen och omfattar evigheten, urskiljs inte. För den stora massan av mänskligheten är Kristus själv ”såsom ett rotskott ur torr jord”, och de ser hos honom ”ingen gestalt eller fägring”, så att de ”skulle begära honom”. Jesaja 53:2. När Jesus var bland människorna, uppenbarelsen av Gud i mänsklig gestalt, sade de skriftlärda och fariséerna till honom: ”Du är en samarit och är besatt av en ond ande.” Johannes 8:48. Till och med hans egna lärjungar var så förblindade av sina hjärtans själviskhet att de var sena att förstå honom som hade kommit för att uppenbara Faderns kärlek för dem. Därför vandrade Jesus i ensamhet mitt ibland människorna. Fullt ut förståddes han endast i himlen.” Tankar från saligprisningarnas berg, 25.

The truths we are currently sharing must be recognized in the context that the growth of truth is progressive throughout history, and more importantly our understanding of truth must be placed in the context of the Alpha and Omega, the context of Jesus identifying the end of a thing with the beginning of a thing.

De sanningar som vi för närvarande delar måste erkännas i det sammanhang att sanningens tillväxt är progressiv genom historien, och än viktigare måste vår förståelse av sanningen placeras i sammanhanget av Alfa och Omega, i sammanhanget av att Jesus identifierar slutet på en sak med början på en sak.

The fourth church is Thyatira and it represents the period that the papacy ruled as the fifth kingdom of Bible prophecy, which is the period that the church in the wilderness was in captivity. The captivity of spiritual Israel by spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years was typified by the captivity of literal Israel in literal Babylon for seventy years.

Den fjärde församlingen är Thyatira, och den representerar den period då påvedömet härskade som det femte riket i Bibelns profetia, vilket är den period då församlingen i öknen var i fångenskap. Det andliga Israels fångenskap under det andliga Babylon i ett tusen två hundra sextio år förebildades genom det bokstavliga Israels fångenskap i det bokstavliga Babylon i sjuttio år.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> ”I dag är Guds församling fri att föra den gudomliga planen för en förlorad människoras frälsning vidare till fullbordan. Under många århundraden var Guds folk berövat sina friheter. Predikan av evangeliet i dess renhet var förbjuden, och de strängaste straff drabbade dem som vågade trotsa människors påbud. Som en följd därav låg Herrens stora moraliska vingård nästan helt obrukad. Folket berövades ljuset från Guds ord. Villfarelsens och vidskepelsens mörker hotade att utplåna kunskapen om den sanna religionen. Guds församling på jorden var under denna långa tid av obeveklig förföljelse lika verkligt i fångenskap som Israels barn var hållna fångna i Babylon under landsflyktens tid.” Prophets and Kings, 714.

The seventy years of captivity in Babylon is represented by the church of Thyatira. The church of Thyatira is the effect that was produced by the cause, which is represented by Pergamos. Pergamos is symbolized by Constantine the emperor that combined idolatry with Christianity. The symbol of his idolatry was the worship of the sun. The biblical reason for ancient Israel being taken into captivity for the seventy years of Thyatira is that their kings formed relationships and alliances with the idolatrous nations around them in direct rebellion against God’s Word. God repeatedly warned Israel not to intermix with the heathen nations around them. The Ten Commandments, the very thing ancient Israel was to be the depositaries of straightly forbids worshipping idols. When the Lord passed by Moses at the cave of Horeb and revealed His character He twice included the very warning we are referring to.

De sjuttio åren av fångenskap i Babylon representeras av församlingen i Tyatira. Församlingen i Tyatira är den verkan som frambringades av den orsak som representeras av Pergamos. Pergamos symboliseras av kejsar Konstantin, som förenade avgudadyrkan med kristendomen. Symbolen för hans avgudadyrkan var soldyrkan. Den bibliska orsaken till att det forntida Israel fördes bort i fångenskap under Tyatiras sjuttio år är att deras kungar ingick förbindelser och allianser med de avgudadyrkande folken omkring dem i direkt uppror mot Guds ord. Gud varnade gång på gång Israel för att blanda sig med de hedniska folken omkring dem. De tio budorden, själva det som det forntida Israel skulle vara förvaltare av, förbjuder uttryckligen att tillbe avgudar. När Herren gick förbi Mose vid grottan på Horeb och uppenbarade sin karaktär, inneslöt han två gånger just den varning som vi här hänvisar till.

> And he said, Behold, I make a covenant: before all thy people I will do marvels, such as have not been done in all the earth, nor in any nation: and all the people among which thou art shall see the work of the Lord: for it is a terrible thing that I will do with thee. Observe thou that which I command thee this day: behold, I drive out before thee the Amorite, and the Canaanite, and the Hittite, and the Perizzite, and the Hivite, and the Jebusite. Take heed to thyself, lest thou make a covenant with the inhabitants of the land whither thou goest, lest it be for a snare in the midst of thee: But ye shall destroy their altars, break their images, and cut down their groves: For thou shalt worship no other god: for the Lord, whose name is Jealous, is a jealous God: Lest thou make a covenant with the inhabitants of the land, and they go a whoring after their gods, and do sacrifice unto their gods, and one call thee, and thou eat of his sacrifice; And thou take of their daughters unto thy sons, and their daughters go a whoring after their gods, and make thy sons go a whoring after their gods. Exodus 34:10–16.

> Och han sade: Se, jag sluter ett förbund. Inför allt ditt folk skall jag göra under, sådana som inte har blivit gjorda på hela jorden eller bland något folk. Och allt det folk mitt ibland vilket du är skall få se Herrens verk; ty det som jag skall göra med dig är förfärligt. Håll vad jag i dag befaller dig. Se, jag driver undan för dig amoreerna och kanaanéerna och hettiterna och perisséerna och hiveerna och jebuséerna. Tag dig till vara, så att du inte sluter förbund med invånarna i det land dit du kommer, så att det inte blir en snara mitt ibland dig. Nej, deras altaren skall ni bryta ned, deras stoder slå sönder och deras aseror hugga ned. Ty du skall inte tillbe någon annan gud; ty Herren, vars namn är Nitälskare, är en nitälskande Gud. Slut inte förbund med landets invånare, så att de inte bedriver otukt med sina gudar och offrar åt sina gudar, och någon bjuder dig, så att du äter av hans offer; och så att du tar av deras döttrar åt dina söner, och deras döttrar bedriver otukt med sina gudar och förleder dina söner att bedriva otukt med sina gudar. 2 Moseboken 34:10–16.

Twice God warned ancient Israel in this passage alone, and there are many other biblical testimonies of the command to ancient Israel that they were to make no covenants with the idolatrous nations around them. Those compromises began with ancient Israel’s rejection of God and His theocracy. When they desired a king, God allowed them to have a king and from that point on the majority of all the kings, and most certainly every king of the northern ten tribes disregarded that very command. The principle that required that Israel was separate and peculiar from the idolatrous nations around them was rejected and illustrated by the compromise that Constantine would later become a symbol of. Pergamos and Constantine represent the rebellion of Israel’s kings who introduced idolatry into God’s church. The falling away that began with king Saul typified the falling away of the Christian church that led to the captivity in spiritual Babylon. The sacred history beginning with king Saul onward until the captivity in Babylon is symbolized by the church of Pergamos. The captivity of seventy years that followed was the church of Thyatira.

Två gånger varnade Gud det forntida Israel enbart i detta avsnitt, och det finns många andra bibliska vittnesbörd om befallningen till det forntida Israel att de inte skulle sluta några förbund med de avgudadyrkande folken omkring dem. Dessa kompromisser började med det forntida Israels förkastande av Gud och hans teokrati. När de önskade sig en kung, tillät Gud dem att få en kung, och från den tidpunkten åsidosatte flertalet av alla kungarna, och med all säkerhet varje kung över de norra tio stammarna, just detta bud. Principen att Israel skulle vara avskilt och ett egendomsfolk, skilt från de avgudadyrkande folken omkring dem, förkastades och illustrerades genom den kompromiss som Konstantin senare skulle bli en symbol för. Pergamon och Konstantin representerar Israels kungars uppror, vilka införde avgudadyrkan i Guds kyrka. Avfallet som började med kung Saul var en förebild för den kristna kyrkans avfall, vilket ledde till fångenskapen i det andliga Babylon. Den heliga historien, från och med kung Saul och fram till fångenskapen i Babylon, symboliseras av församlingen i Pergamon. Den sjuttioåriga fångenskap som följde var församlingen i Tyatira.

Ephesus, represents the church that goes forth to conquer the Promised Land. Ephesus represents the time of Moses and the deliverance of Israel from the bondage of Egypt.

Efesus representerar den församling som drar ut för att inta det utlovade landet. Efesus representerar Mose tid och Israels befrielse från Egyptens slaveri.

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Bibeln har samlat och sammanbundit sina skatter för denna sista generation. Alla de stora händelserna och högtidliga skeendena i Gamla testamentets historia har upprepats och upprepar sig i församlingen i dessa sista dagar.” Selected Messages, bok 3, 338, 339.

The history represented by the deliverance from Egypt is repeated in the last days. It was therefore also repeated in the Millerite history. That is why Sister White repeatedly references that history to describe the Millerite history. She aligns the Great Disappointment of 1844 with the disappointment of the Hebrews as they stood before the Red Sea with Pharaoh’s army approaching them from behind. She also aligns the history of the deliverance from Egypt with the time of Christ, thus the disappointment of the disciples at the cross was typified by the disappointment at the Red Sea, which also typified the Great Disappointment of 1844. The disappointment of the cross represented the beginning of the church of Ephesus. The time of Moses at the beginning of ancient Israel represented by the church of Ephesus which also typified the beginning of modern Israel in the time of Christ. Both histories are represented by the church of Ephesus. The truths we are identifying here have often been publicly presented through the years by Future for America, so I am simply providing an overview.

Den historia som framställs genom befrielsen från Egypten upprepas i de sista dagarna. Därför upprepades den också i den milleritiska historien. Det är därför syster White gång på gång hänvisar till den historien för att beskriva den milleritiska historien. Hon sammanför den stora besvikelsen år 1844 med hebréernas besvikelse när de stod inför Röda havet medan Faraos här närmade sig dem bakifrån. Hon sammanför också historien om befrielsen från Egypten med Kristi tid; således förebildades lärjungarnas besvikelse vid korset av besvikelsen vid Röda havet, vilken också var en förebild för den stora besvikelsen år 1844. Besvikelsen vid korset representerade början på församlingen i Efesus. Mose tid vid det forntida Israels början, representerad av församlingen i Efesus, var också en förebild för början på det moderna Israel i Kristi tid. Båda dessa historier representeras av församlingen i Efesus. De sanningar vi här identifierar har ofta offentligt framställts genom åren av Future for America, så jag ger helt enkelt en översikt.

In the history of Christ, we find the beginning of the new covenant people who are being raised up as the previous covenant chosen people are being passed by. The history of Christ is the end of ancient Israel, and in the history of the deliverance from Egypt at the beginning of ancient Israel there was a previously chosen covenant people that were passed by for a new covenant people.

I Kristi historia finner vi början till det nya förbundsfolket, som upprättas medan det tidigare förbundets utvalda folk förbigås. Kristi historia är det forntida Israels slut, och i historien om befrielsen från Egypten vid det forntida Israels begynnelse fanns ett tidigare utvalt förbundsfolk som förbigicks till förmån för ett nytt förbundsfolk.

In Christ’s history the former chosen people came to their final conclusion in the year 70 with the destruction of Jerusalem. At the beginning in the time of Moses the former chosen people died in the wilderness over a forty-year period, and Joshua and Caleb became the representatives of the new chosen people that were destined to carry the message to the Promised land as did the apostles of the Ephesian church time period carried the gospel to the world.

I Kristi historia nådde det tidigare utvalda folket sin slutliga avslutning år 70 genom Jerusalems förstörelse. I begynnelsen, på Moses tid, dog det tidigare utvalda folket i öknen under en fyrtioårsperiod, och Josua och Kaleb blev företrädare för det nya utvalda folket, som var bestämt att bära budskapet till det utlovade landet, liksom apostlarna under den efesiska församlingens tidsperiod bar evangeliet till världen.

The beginning and ending of ancient and also the beginning of modern Israel all identify a transition of a former chosen people unto a new chosen people. Upon the testimony of two or three a thing is established; and each of these three lines of witnesses identify the divorce of the previous chosen people and these witnesses possess the signature of Alpha and Omega, the One who identifies the end from the beginning. There will be a former chosen people that is passed by when God enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand. God is not the author of confusion; He never changes and His word never fails.

Begynnelsen och slutet för det forntida, liksom även början för det moderna Israel, utpekar alla en övergång från ett tidigare utvalt folk till ett nytt utvalt folk. På två eller tre vittnens utsago blir en sak fastställd; och var och en av dessa tre vittneslinjer utpekar skilsmässan från det föregående utvalda folket, och dessa vittnen bär Alfa och Omegans signatur, hans som förkunnar slutet från begynnelsen. Det kommer att finnas ett tidigare utvalt folk som förbigås när Gud ingår förbund med de etthundrafyrtiofyra tusen. Gud är inte oordningens upphovsman; han förändras aldrig, och hans ord sviker aldrig.

The deliverance from Egypt and the triumphs accomplished by God through Joshua are represented by the church of Ephesus, but Ephesus was destined to lose its first love. When Joshua was laid to rest another generation arose marking the period represented by Smyrna. Joshua’s wonderful work of clearing the Promised Land was never fully accomplished, for the people became satisfied with themselves and forsook the work given to Joshua. They lost their first love. That period continued until Israel rejected God and Samuel anointed king Saul, thus ushering in the church of Pergamos.

Befrielsen från Egypten och de segrar som Gud vann genom Josua representeras av församlingen i Efesus, men Efesus var bestämt att förlora sin första kärlek. När Josua hade lagts till vila uppstod ett annat släkte, vilket utmärkte den period som representeras av Smyrna. Josuas underbara verk att rensa det utlovade landet fullbordades aldrig helt, ty folket blev nöjt med sig självt och övergav det verk som hade givits åt Josua. De förlorade sin första kärlek. Den perioden fortgick tills Israel förkastade Gud och Samuel smorde kung Saul och därmed förde in församlingen i Pergamos.

> “The message came to Smyrna, a church in Asia Minor, and likewise to the Christian church as a whole, during the second and third centuries. It was a time when paganism was making its final stand for supremacy in the world. Christianity had spread with wonderful rapidity, until it was known throughout the world. Some embraced the faith of Christ because of heart conversion, others, because of the might of argument brought to bear, and still others, because they could see that the cause of paganism was waning, and policy led them to the side that promised to be victorious. These conditions weakened the spirituality of the church. The Spirit of Prophecy, which characterized the apostolic church, was gradually lost. This is a gift which brings the church to which it is entrusted, into the unity of the faith. When there were no longer true prophets, false teachings spread rapidly; the philosophy of the Greeks led to a false interpretation of the Scriptures, and the self-righteousness of the ancient Pharisees, so often condemned by Christ, again appeared in the midst of the church. The foundation was laid during the two centuries preceding the reign of Constantine for those evils which were fully developed during the two centuries following. During this period, martyrdom became popular in many parts of the Roman Empire. Strange as this may seem, it is none the less true. It was the result of the relationship existing between Christians and pagans.

> ”Budskapet kom till Smyrna, en församling i Mindre Asien, och likaledes till den kristna kyrkan som helhet under det andra och tredje århundradet. Det var en tid då hedendomen gjorde sitt sista försök att vinna herraväldet i världen. Kristendomen hade utbrett sig med underbar snabbhet, tills den var känd över hela världen. Somliga omfattade tron på Kristus på grund av hjärtats omvändelse, andra därför att argumentens styrka gjorde intryck på dem, och åter andra därför att de kunde se att hedendomens sak var på tillbakagång, och klok beräkning förde dem över till den sida som lovade att segra. Dessa förhållanden försvagade kyrkans andlighet. Profetians Ande, som utmärkte den apostoliska kyrkan, gick gradvis förlorad. Detta är en gåva som för den kyrka åt vilken den anförtrotts in i trons enhet. När det inte längre fanns sanna profeter, spreds falska läror hastigt; grekernas filosofi ledde till en falsk uttolkning av Skrifterna, och de forntida fariséernas självrättfärdighet, så ofta fördömd av Kristus, visade sig åter mitt i kyrkan. Under de två århundradena före Konstantins regering lades grunden till de onda ting som fullt utvecklades under de två därpå följande århundradena. Under denna period blev martyrskap populärt i många delar av Romarriket. Hur märkligt detta än kan tyckas, är det likväl sant. Det var resultatet av det förhållande som rådde mellan kristna och hedningar. ”

> “In the Roman world the religion of all nations was respected, but the Christians were not a nation, they were but a sect of a despised race. When they therefore persisted in denouncing the religion of all classes of men, when they held secret meetings, and separated themselves entirely from the customs and practices of their nearest relatives and most intimate friends, they became objects of suspicion, and often of persecution, by the pagan authorities. Often they brought persecution upon themselves, when there was no spirit of opposition in the minds of the rulers. In illustration of this spirit, history gives the details of the execution of Cyprian, bishop of Carthage. When his sentence was read, a general cry arose from the listening multitude of Christians, who said, ‘We will die with him.’

> ”I den romerska världen respekterades alla nationers religion, men de kristna var inte en nation, utan endast en sekt av en föraktad folkstam. När de därför framhärdade i att fördöma alla människoklassers religion, när de höll hemliga sammankomster och helt avskilde sig från sina närmaste släktingars och mest förtroliga vänners seder och bruk, blev de föremål för misstanke och ofta för förföljelse från de hedniska myndigheternas sida. Ofta drog de förföljelse över sig själva, när det inte fanns någon motståndsanda i härskarnas sinnen. Som belysning av denna anda återger historien detaljerna kring avrättningen av Cyprianus, biskop i Karthago. När hans dom lästes upp, höjdes ett allmänt rop från den lyssnande skaran av kristna, som sade: ’Vi vill dö med honom.’”

> “The spirit with which many professed Christians accepted death, and even needlessly provoked the enmity of the government, probably had much to do with the passage, in 303, a. d., of the edict of persecution, by the emperor Diocletian, and his assistant, Galerius. The edict was universal in its spirit, and was enforced with more or less strenuousness for ten years.” Steven Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 50. 51.

> ”Den anda med vilken många bekännande kristna godtog döden och till och med utan nödvändighet framkallade regeringens fiendskap hade sannolikt mycket att göra med utfärdandet, år 303 e. Kr., av förföljelseediktet genom kejsar Diocletianus och hans medhjälpare Galerius. Ediktet var universellt till sin karaktär och verkställdes med större eller mindre stränghet under tio år.” Steven Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 50, 51.

Though Smyrna is one of the two churches that receive no rebuke from the Lord, the history testifies that those who were martyred during that period of time represents some whose motivations were based upon human and not divine impulses. The book of Judges opens by identifying the death of Joshua, and there is a verse that is repeated twice in the book which defines the history of the judges. The second time that verse is cited is the final verse of the book. The first verse of the book marks the end of Joshua and the last verse summarizes the history.

Även om Smyrna är en av de två församlingar som inte får någon tillrättavisning av Herren, vittnar historien om att de som led martyrdöden under den tidsperioden representerar några vilkas motiv grundade sig på mänskliga och inte gudomliga impulser. Domarboken inleds med att Josuas död anges, och det finns en vers som upprepas två gånger i boken och som definierar domarnas historia. Andra gången den versen citeras är bokens sista vers. Bokens första vers markerar slutet på Josua, och den sista versen sammanfattar historien.

> Now after the death of Joshua it came to pass, that the children of Israel asked the Lord, saying, Who shall go up for us against the Canaanites first, to fight against them?… In those days there was no king in Israel, but every man did that which was right in his own eyes… In those days there was no king in Israel: every man did that which was right in his own eyes. Judges 1:1; 17:16; 21:25.

> Och det skedde efter Josuas död, att Israels barn frågade Herren och sade: Vem av oss skall först dra upp mot kananéerna för att strida mot dem? … På den tiden fanns ingen kung i Israel, utan var och en gjorde det som var rätt i hans egna ögon … På den tiden fanns ingen kung i Israel: var och en gjorde det som var rätt i hans egna ögon. Domarboken 1:1; 17:6; 21:25.

As in the history of Smyrna “self” was a primary theme from the beginning to the end. Because they had no king, they determined to do whatever they chose to do. The lack of guidance was what Haskell identified in the history of Smyrna that was represented by no active Spirit of Prophecy. In both histories a lack of guidance opened the door for decisions to be made based upon a person’s own motivations. Ephesus represents the deliverance from Egypt. The history recorded in the book of Judges is represented by the church of Smyrna. From king Saul until the Babylonian captivity is represented by the church of Pergamos and the captivity in Babylon is represented by the church of Thyatira.

Liksom i Smyrnas historia var ”jaget” ett huvudtema från början till slut. Eftersom de inte hade någon kung beslutade de sig för att göra vadhelst de själva ville göra. Avsaknaden av vägledning var det som Haskell identifierade i Smyrnas historia och som representerades av att ingen verksam Profetians Ande fanns. I båda historierna öppnade en brist på vägledning dörren för att beslut fattades utifrån en människas egna motiv. Efesos representerar befrielsen från Egypten. Den historia som återges i Domarboken representeras av församlingen Smyrna. Tiden från kung Saul fram till den babyloniska fångenskapen representeras av församlingen Pergamos, och fångenskapen i Babylon representeras av församlingen Tyatira.

In agreement with the phenomenon identified by the pioneers there is a four and three division in the churches, seals and trumpets, and the first four churches in ancient Israel’s history begin with the Egyptian captivity and end with the Babylonian captivity, for the Alpha and Omega always identifies the end with the beginning. The first four churches in modern Israel’s history begin with the subjection of the Jews to Roman authority and the four churches end with the subjection of the spiritual Jews to spiritual Rome for twelve hundred and sixty years.

I överensstämmelse med det fenomen som pionjärerna identifierade finns det en fyr- och tredelning i församlingarna, inseglen och basunerna, och de första fyra församlingarna i det forntida Israels historia börjar med fångenskapen i Egypten och slutar med fångenskapen i Babylon, ty Alfa och Omega identifierar alltid slutet med början. De första fyra församlingarna i det moderna Israels historia börjar med judarnas underkastelse under den romerska makten, och de fyra församlingarna slutar med de andliga judarnas underkastelse under det andliga Rom i ett tusen två hundra sextio år.

What followed Thyatira was Sardis, which began when they came out of the Babylonian captivity typified by Thyatira. Sardis is the church which had a name that it lived, but it did not live. Their profession of life was a lie. Interestingly enough, of all the seven churches it is the word Sardis that has no definition. Definitions have been assigned to Sardis based upon the context of the history and verses, but there is no etymological definition of the name. It has a name, but it doesn’t.

Det som följde på Tyatira var Sardes, vilket började när de kom ut ur den babyloniska fångenskap som förebildades av Tyatira. Sardes är den församling som hade namnet om sig att den levde, men den levde inte. Dess bekännelse till liv var en lögn. Märkligt nog är det, av alla de sju församlingarna, ordet Sardes som saknar definition. Definitioner har tillskrivits Sardes utifrån historiens och versernas sammanhang, men det finns ingen etymologisk definition av namnet. Det har ett namn, men det har det inte.

> “But the second temple had not equaled the first in magnificence; nor was it hallowed by those visible tokens of the divine presence which pertained to the first temple. There was no manifestation of supernatural power to mark its dedication. No cloud of glory was seen to fill the newly erected sanctuary. No fire from heaven descended to consume the sacrifice upon its altar. The Shekinah no longer abode between the cherubim in the most holy place; the ark, the mercy seat, and the tables of the testimony were not to be found therein. No voice sounded from heaven to make known to the inquiring priest the will of Jehovah.” The Great Controversy, 24.

> ”Men det andra templet hade inte motsvarat det första i prakt; inte heller var det helgat genom de synliga tecken på den gudomliga närvaron som hörde till det första templet. Ingen uppenbarelse av övernaturlig makt utmärkte dess invigning. Intet härlighetens moln sågs fylla den nyuppförda helgedomen. Ingen eld från himlen föll ner för att förtära offret på dess altare. Shekina vilade inte längre mellan keruberna i det allra heligaste; arken, nådastolen och vittnesbördets tavlor fanns inte där. Ingen röst ljöd från himlen för att göra Jehovas vilja känd för den frågande prästen.” Den stora striden, 24.

After the Babylonian captivity they rebuilt Jerusalem and the temple. They then had a name again, for God had promised to put His name in Jerusalem. But His name represents His character, and the lack of His personal presence identified that they had the name that represented life, but in reality, they no longer had the presence that produces life. All they really had was profession and pretense.

Efter den babyloniska fångenskapen återuppbyggde de Jerusalem och templet. De hade då åter ett namn, ty Gud hade lovat att sätta sitt namn i Jerusalem. Men hans namn representerar hans karaktär, och avsaknaden av hans personliga närvaro visade att de hade namnet som representerade liv, men i verkligheten hade de inte längre den närvaro som frambringar liv. Allt de i själva verket hade var bekännelse och sken.

The last voice in Sardis promised of an Elijah who would come before the great and terrible day of the Lord. For ancient Israel the destruction of Jerusalem was the great and dreadful day of the Lord. For this reason, Sister White refers to Jerusalem’s destruction in 70AD as an illustration of the great and dreadful day of the Lord represented as the seven last plagues. The church of Philadelphia began with the voice of John the Baptist crying in the wilderness, thus typifying the voice of William Miller. The voices of John the Baptist and William Miller were presenting the Laodicean message to a people who believed everything was alright, when everything was all wrong. Both John the Baptist and William Miller laid the ax to the root of the tree. The message to Sardis was that there were “a few names even in Sardis which have not defiled their garments; and they shall walk with me in white: for they are worthy.” John the Baptist and William Miller represent those who came out of the time period represented by Sardis and were worthy to walk with Christ.

Den sista rösten i Sardes utlovade en Elia som skulle komma före Herrens stora och fruktansvärda dag. För det forntida Israel var Jerusalems förstörelse Herrens stora och fruktansvärda dag. Av denna anledning hänvisar syster White till Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr. som en illustration av Herrens stora och fruktansvärda dag, framställd genom de sju sista plågorna. Församlingen i Filadelfia började med Johannes Döparens röst som ropade i öknen och förebildade sålunda William Millers röst. Johannes Döparens och William Millers röster frambar det laodiceiska budskapet till ett folk som trodde att allt stod väl till, när allting i själva verket var helt fel. Både Johannes Döparen och William Miller satte yxan till trädets rot. Budskapet till Sardes var att där fanns ”några få namn också i Sardes, som inte har fläckat sina kläder; och de skall vandra med mig i vita kläder, ty de är värdiga.” Johannes Döparen och William Miller representerar dem som kom ut ur den tidsperiod som förebildas av Sardes och som var värdiga att vandra med Kristus.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> ”Tusentals leddes till att omfatta den sanning som predikades av William Miller, och Guds tjänare uppväcktes i Elias ande och kraft för att förkunna budskapet. Liksom Johannes, Jesu förelöpare, kände de som predikade detta allvarliga budskap sig förpliktade att sätta yxan till trädets rot och uppmana människorna att bära frukt som hör omvändelsen till. Deras vittnesbörd var ägnat att väcka och mäktigt påverka församlingarna samt uppenbara deras verkliga karaktär. Och när den allvarliga varningen att fly från den kommande vreden förkunnades, tog många som var förenade med församlingarna emot det helande budskapet; de såg sina avfall, och med bittra omvändelsetårar och djup själsångest ödmjukade de sig inför Gud. Och när Guds Ande vilade över dem, hjälpte de till att höja ropet: ’Frukta Gud och ge honom ära, ty stunden för hans dom har kommit.’” Early Writings, 233.

The seven churches of Revelation represent the history of the apostles until the Second Coming of Christ, and the seven churches also represent the history of ancient Israel from the prophet Moses until the first coming of Christ.

De sju församlingarna i Uppenbarelseboken representerar apostlarnas historia fram till Kristi andra ankomst, och de sju församlingarna representerar också det forntida Israels historia från profeten Mose till Kristi första ankomst.

> “The trials of the children of Israel, and their attitude just before the first coming of Christ, illustrate the position of the people of God in their experience before the second coming of Christ.

> ”Israels barns prövningar och deras sinnesinställning strax före Kristi första ankomst belyser Guds folks ställning i deras erfarenhet före Kristi andra ankomst.

> “Satan’s snares are laid for us as verily as they were laid for the children of Israel just prior to their entrance into the land of Canaan. We are repeating the history of that people.

> ”Satans snaror läggs ut för oss lika visst som de lades ut för Israels barn strax före deras intåg i Kanaans land. Vi upprepar detta folks historia.

> “Their history should be a solemn warning to us. We need never expect that when the Lord has light for his people, Satan will stand calmly by and make no effort to prevent them from receiving it. Let us beware that we do not refuse the light God sends, because it does not come in a way to please us. . . . If there are any who do not see and accept the light themselves, let them not stand in the way of others.

> Deras historia bör vara en allvarlig varning för oss. Vi bör aldrig förvänta oss att när Herren har ljus för sitt folk, skall Satan stå lugnt vid sidan och inte göra något försök att hindra dem från att ta emot det. Låt oss akta oss för att inte avvisa det ljus Gud sänder, därför att det inte kommer på ett sätt som behagar oss. … Om det finns några som själva inte ser och tar emot ljuset, må de då inte stå i vägen för andra.

> “‘I call heaven and earth to record this day against you, that I have set before you life and death, blessing and cursing; therefore choose life, that both thou and thy seed may live; that thou mayest love the Lord thy God, and that thou mayest obey his voice, and that thou mayest cleave unto him; for he is thy life, and the length of thy days; that thou mayest dwell in the land which the Lord sware unto thy fathers, to Abraham, to Isaac, and to Jacob, to give them.’

> ”Jag tar i dag himmel och jord till vittnen mot er, att jag har förelagt er liv och död, välsignelse och förbannelse; välj därför livet, för att både du och din säd må leva; för att du må älska Herren din Gud och lyda hans röst och hålla dig till honom; ty han är ditt liv och dina dagars längd; för att du må bo i det land som Herren med ed lovade åt dina fäder, åt Abraham, Isak och Jakob, att ge dem.”

> “This song was not historical but prophetic. While it recounted the wonderful dealings of God with his people in the past, it also foreshadowed the great events of the future, the final victory of the faithful when Christ shall come the second time in power and glory.

> ”Denna sång var inte historisk utan profetisk. Medan den återgav Guds underbara handlande med sitt folk i det förgångna, förebådade den också framtidens stora händelser, de trognas slutliga seger när Kristus skall komma för andra gången i makt och härlighet.

> “The apostle Paul plainly states that the experience of the Israelites in their travels has been recorded for the benefit of those living in this age of the world, those upon whom the ends of the world are come. We do not consider that our dangers are any less than those of the Hebrews, but greater.” Healthful Living, 280, 281.

> ”Aposteln Paulus säger tydligt att israeliternas erfarenheter under deras vandringar har nedtecknats till gagn för dem som lever i denna världsålder, dem över vilka världens ändar har kommit. Vi anser inte att våra faror på något sätt är mindre än hebréernas, utan större.” Healthful Living, 280, 281.

The deliverance from Egypt is represented by the church of Ephesus, and the symbol of the church of Ephesus in that history was Joshua. After those who God brought out of Egypt failed ten successive tests, the Lord removed the covenant from the rebels and gave it to Joshua and Caleb.

Befrielsen från Egypten representeras av församlingen i Efesos, och symbolen för församlingen i Efesos i den historien var Josua. Efter att de som Gud förde ut ur Egypten hade misslyckats i tio på varandra följande prövningar, tog Herren förbundet från de upproriska och gav det åt Josua och Kaleb.

> Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. Numbers 14:28–30.

> Säg till dem: Så sant jag lever, säger Herren, såsom ni har talat i mina öron, så skall jag göra mot er: Era döda kroppar skall falla i denna öken; och alla av er som blev räknade, efter hela ert antal, från tjugo år och däröver, ni som har knotat mot mig, sannerligen, ni skall inte komma in i det land om vilket jag svor att jag skulle låta er bo där, utom Kaleb, Jefunnes son, och Josua, Nuns son. Fjärde Moseboken 14:28–30.

Sister White identifies that Joshua and Caleb represent those “upon whom the ends of the world are come,” who “make a covenant with God by sacrifice.”

Syster White fastslår att Josua och Kaleb representerar dem ”över vilka tidernas slut har kommit”, som ”sluter ett förbund med Gud genom offer”.

> “For our admonition, upon whom the ends of the world are come, was this history recorded. How often the people of God today live over the experience of the children of Israel! How often they murmur and complain! How often they draw back when the Lord bids them go forward! The cause of God is suffering for want of men like Caleb and Joshua, men of fidelity and unshaken trust. God calls for men who will give themselves to him to be imbued with his Spirit. The cause of Christ and humanity demand sanctified, self-sacrificing men, men who will go forth without the camp, bearing the reproach. Let them be strong, valiant men, fit for worthy enterprises, and let them make a covenant with God by sacrifice.” Review and Herald, May 20, 1902.

> ”Till vår förmaning, oss till vilka tidernas slut har kommit, blev denna historia nedtecknad. Hur ofta genomlever Guds folk i dag Israels barns erfarenhet! Hur ofta knotar och klagar de! Hur ofta drar de sig tillbaka, när Herren bjuder dem att gå framåt! Guds sak lider brist på män såsom Kaleb och Josua, män av trofasthet och orubblig förtröstan. Gud kallar på män som vill överlämna sig åt honom för att genomträngas av hans Ande. Kristi och mänsklighetens sak kräver helgade, självuppoffrande män, män som går ut utanför lägret och bär smäleken. Må de vara starka, tappra män, skickade för värdiga företag, och må de sluta ett förbund med Gud genom offer.” Review and Herald, 20 maj 1902.

The covenant that is renewed, as represented by the covenant being renewed with Joshua and Caleb, is the covenant with the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. It is renewed after the original covenant chosen people are divorced from God and assigned to die in the wilderness. The covenant with the hundred and forty-four thousand is accomplished in the very same history that a former chosen people is rejected.

Det förbund som förnyas, vilket framställs genom att förbundet förnyas med Josua och Kaleb, är förbundet med de etthundrafyrtiofyra tusen och den stora skaran. Det förnyas efter att det ursprungliga förbundets utvalda folk har blivit skilt från Gud och bestämts att dö i öknen. Förbundet med de etthundrafyrtiofyra tusen fullbordas i exakt samma historia som ett tidigare utvalt folk förkastas.

Ephesus means desirable and the work accomplished by both Joshua and the early church was “desirable.” When Joshua led God’s people into the Promised Land, he went forth conquering. The first seal runs parallel with the church of Ephesus, and is represented by a white horse that goes forth conquering. This was true of Joshua and of the apostolic church. The first seal runs parallel to the church of Ephesus in both ancient and modern Israel.

Efesus betyder åtråvärd, och det verk som fullbordades av både Josua och den tidiga församlingen var ”åtråvärt”. När Josua förde Guds folk in i det utlovade landet, drog han ut som segrare. Det första sigillet löper parallellt med församlingen i Efesus och framställs genom en vit häst som drar ut för att segra. Detta var sant om Josua och om den apostoliska församlingen. Det första sigillet löper parallellt med församlingen i Efesus i både det forntida och det moderna Israel.

Smyrna is derived from the word “myrrh” which is an oil that was used for embalming the dead. The second seal is represented by a red horse who was given “a great sword” and “power” to take “peace from the earth” which meant that men in that history would “kill one another.” The second seal runs parallel to the church of Smyrna and it represents the authority given to God’s enemies allowing them to overcome and kill God’s people. This was fulfilled in the period following the apostolic church and also in the history of the Judges. In both histories God allowed powers outside of God’s people to bring warfare and death upon His people. In the apostolic church that warfare was motivated by the rejection of the religion of Christ, which in the previous period of Ephesus had been invincible as it carried the gospel to the world. The motivation of the enemies of God’s people in the period of the Judges was based upon the previous period of Ephesus, where God demonstrated his power upon Egypt and the following nations that Joshua had been used to conquer. The second seal runs parallel to the church of Smyrna in both ancient and modern Israel.

Smyrna härleds från ordet ”myrra”, vilket är en olja som användes för balsamering av de döda. Det andra inseglet framställs genom en röd häst, åt vilken gavs ”ett stort svärd” och ”makt” att ta ”freden från jorden”, vilket betydde att människor i den historien skulle ”döda varandra”. Det andra inseglet löper parallellt med församlingen i Smyrna, och det representerar den myndighet som gavs åt Guds fiender och som tillät dem att övervinna och döda Guds folk. Detta uppfylldes under perioden efter den apostoliska församlingen och även i Domartidens historia. I båda dessa historieskeden tillät Gud makter utanför Guds folk att föra krig och död över hans folk. I den apostoliska församlingen motiverades detta krig av förkastandet av Kristi religion, vilken under den föregående perioden, Efesos, hade varit oövervinnelig då den bar evangeliet till världen. Motivet hos Guds folks fiender under Domartiden grundade sig på den föregående perioden, Efesos, då Gud visade sin makt över Egypten och de efterföljande nationer som Josua hade brukats till att erövra. Det andra inseglet löper parallellt med församlingen i Smyrna i både det forntida och det moderna Israel.

Pergamos means a “fortified citadel,” thus representing a castle of a king. The third seal runs parallel to Pergamos and represents the history where human judgment is carried out by the kings of the land in opposition to God’s judgment. Thus, the measurement, or the judgment which is represented by the “two” scales that weigh the “wheat,” “barley,” “oil” and “wine;” identifies royal human authority, which is always flawed in relation to God’s judgment. Remember that an honest measuring or an honest weighing does not require two scales. Two scales represent unequal judgment.

Pergamos betyder en ”befäst citadell” och representerar således en konungs borg. Det tredje sigillet löper parallellt med Pergamos och representerar den historia där mänsklig dom utövas av jordens konungar i motsättning till Guds dom. Således identifierar måttet, eller domen, som representeras av de ”två” vågskålar som väger ”vete”, ”korn”, ”olja” och ”vin”, den kungliga mänskliga auktoriteten, vilken alltid är bristfällig i förhållande till Guds dom. Kom ihåg att en rättvis mätning eller en rättvis vägning inte kräver två vågskålar. Två vågskålar representerar en ojämlik dom.

The “barley” is a symbol of the Passover festival’s “first fruit” offering, the “wheat” is a symbol of the Pentecostal festival’s offering of the “two wave loaves.” The “oil” is a symbol of the Holy Spirit and the “wine” is a symbol of doctrine. Pergamos in the time of ancient Israel is the period of the compromising kings of Israel who brought judgment upon God’s system of worship represented by the Passover through Pentecostal season. The truths of God’s word are represented by the “wine” and “oil.” In both ancient and modern Israel, the church of Pergamos is the period when Satan attempts to accomplish what he could not do through the shedding of blood in the history represented by Smyrna. In Pergamos Satan attempted to destroy God’s people and God’s truth through compromise, not by the shedding of blood as represented in Smyrna. The compromise of the kings of ancient Israel typifies the compromise of Constantine in modern Israel.

”Kornet” är en symbol för påskhögtidens ”förstlingsfrukts”-offer, ”vetet” är en symbol för pingsthögtidens offer av de ”två vifto-bröden”. ”Oljan” är en symbol för den Helige Ande och ”vinet” är en symbol för läran. Pergamon på det forntida Israels tid är perioden med Israels kompromissande kungar, vilka drog dom över Guds tillbedjanssystem, representerat genom perioden från påsk till pingst. Sanningarna i Guds ord representeras av ”vinet” och ”oljan”. I både det forntida och det moderna Israel är Pergamons församling den period då Satan försöker åstadkomma det han inte kunde göra genom blodsutgjutelse i den historia som representeras av Smyrna. I Pergamon försökte Satan förgöra Guds folk och Guds sanning genom kompromiss, inte genom blodsutgjutelse såsom det representeras i Smyrna. De forntida israelitiska kungarnas kompromiss är en förebild för Konstantins kompromiss i det moderna Israel.

Thyatira means “sacrifice of contrition” and speaks to the spirit of martyrdom that God provides to His people that are slain for His name. The sacrifice of contrition represents the willingness to serve Christ in severe circumstances as represented by Daniel, Shadrach, Meshach and Abednego during the captivity of the seventy years; and it also represents the sacrifice of the Waldensians, the Huguenots and others who were tortured, imprisoned, slandered and slain by the papal authority during the history of the twelve hundred and sixty years. The fourth seal runs parallel to the church of Thyatira and represents the persecution by ancient Babylon against ancient Israel and the persecution by modern Babylon against modern Israel. The history of both captivities first required a falling away from truth which Israel’s kings and the emperor Constantine accomplished. Both prepared the way for a period represented by Thyatira.

Tyatira betyder ”förkrosselsens offer” och talar om den martyrandе som Gud skänker sitt folk, vilka blir dödade för hans namns skull. Förkrosselsens offer representerar villigheten att tjäna Kristus under svåra omständigheter, såsom den framställs genom Daniel, Shadrak, Meshak och Abed-Nego under de sjuttio årens fångenskap; och det representerar också valdensearnas, hugenotternas och andras offer, vilka blev torterade, fängslade, förtalade och dödade av den påvliga makten under de tolv hundra sextio årens historia. Det fjärde inseglet löper parallellt med församlingen i Tyatira och representerar den förföljelse som det forntida Babylon utövade mot det forntida Israel och den förföljelse som det moderna Babylon utövar mot det moderna Israel. Historien om båda fångenskaperna krävde först ett avfall från sanningen, vilket Israels kungar och kejsar Konstantin åstadkom. Båda beredde vägen för en tidsperiod som representeras av Tyatira.

Sardis has no meaning in agreement with it professing a name, but the profession is a lie. The presence of the Shekinah never manifested in the second temple. The presence of Christ never manifested in the history of Sardis. The reformation of the Dark Ages was essentially a series of one step forward and two steps back. The work that the history of Sardis was supposed to accomplish in the Protestant Reformation was never finalized.

Sardis har ingen innebörd som överensstämmer med att det bekänner sig ha ett namn, utan bekännelsen är en lögn. Shekinans närvaro manifesterades aldrig i det andra templet. Kristi närvaro manifesterades aldrig i Sardis historia. Reformationen under den mörka medeltiden var i huvudsak en följd av ett steg framåt och två steg tillbaka. Det verk som Sardis historia var avsett att fullborda i den protestantiska reformationen blev aldrig slutfört.

Philadelphia means brotherly love and it is impossible to love your brother if you do not first love God.

Filadelfia betyder broderlig kärlek, och det är omöjligt att älska din broder om du inte först älskar Gud.

> If a man say, I love God, and hateth his brother, he is a liar: for he that loveth not his brother whom he hath seen, how can he love God whom he hath not seen? And this commandment have we from him, That he who loveth God love his brother also. 1 John 4:20, 21.

> Om någon säger: Jag älskar Gud, men hatar sin broder, så är han en lögnare; ty den som inte älskar sin broder, som han har sett, hur kan han älska Gud, som han inte har sett? Och detta bud har vi från honom: att den som älskar Gud också skall älska sin broder. 1 Joh. 4:20, 21.

Philadelphia represents the church who loves God, and for this reason there is no condemnation or rebuke levelled against Philadelphia.

Filadelfia representerar den församling som älskar Gud, och av denna anledning riktas ingen fördömelse eller tillrättavisning mot Filadelfia.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. Revelation 3:7–12.

> Och skriv till ängeln för församlingen i Filadelfia: Så säger han som är helig, han som är sann, han som har Davids nyckel, han som öppnar så att ingen kan stänga, och stänger så att ingen kan öppna: Jag känner dina gärningar. Se, jag har ställt framför dig en öppen dörr, och ingen kan stänga den. Ty du har liten kraft och har hållit fast vid mitt ord och har inte förnekat mitt namn. Se, jag skall göra så med dem som hör till Satans synagoga, dem som säger att de är judar men inte är det, utan ljuger; se, jag skall låta dem komma och falla ned för dina fötter och förstå att jag har älskat dig. Eftersom du har bevarat mitt uthållighetsord, skall också jag bevara dig från frestelsens stund, som skall komma över hela världen för att pröva dem som bor på jorden. Se, jag kommer snart. Håll fast det du har, så att ingen tar din krona. Den som segrar skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig någonsin mer gå ut därifrån; och jag skall skriva på honom min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ned från himlen, från min Gud; och jag skall skriva på honom mitt nya namn. Uppenbarelseboken 3:7–12.

Philadelphia is given “the key of David,” and in the Philadelphian history of ancient Israel they were given the Son of David, which represents among other things the prophetic principle of Alpha and Omega, the first and the last. That key represents the methodology of “historicism.” In the period represented by the Philadelphian church at the end of ancient Israel the very Author of biblical prophecy was the key. In the period represented by the Philadelphian church in the Millerite history William Miller was given the key. In those two histories Christ dealt with Jews who thought they were the sons of Abraham, but they were not. Miller dealt with Protestants who thought they were spiritual Jews, but were not.

Filadelfia får ”Davids nyckel”, och i den filadelfiska historien i det forntida Israel gavs de Davids Son, vilket bland annat representerar den profetiska principen Alfa och Omega, den förste och den siste. Den nyckeln representerar ”historicistisk” metodik. Under den period som representeras av den filadelfiska församlingen vid slutet av det forntida Israels historia var själva den bibliska profetians Författare nyckeln. Under den period som representeras av den filadelfiska församlingen i den milleritiska historien gavs William Miller nyckeln. I dessa två historiska förlopp handlade Kristus med judar som menade att de var Abrahams söner, men det var de inte. Miller handlade med protestanter som menade att de var andliga judar, men det var de inte.

> He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:13.

> Den som har öra, han höre vad Anden säger till församlingarna. Uppenbarelseboken 3:13.

Laodicea means a people judged, and the Laodiceans, the Jews of Christ time period, were ultimately judged in 70AD at the destruction of Jerusalem. The ultimate judgment of apostate Protestantism takes place in the Sunday law crisis, but they met their judgment when they rejected the first angel’s message in the spring of 1844, and were then divinely pronounced as the daughters of Babylon. Those fallen Protestants typify Laodicean Adventism in the last days of the investigative judgment.

Laodicea betyder ett folk dömt, och laodiceerna, judarna under Kristi tidsperiod, blev slutligen dömda år 70 e.Kr. vid Jerusalems förstörelse. Den slutliga domen över den avfälliga protestantismen äger rum i söndagslagskrisen, men de mötte sin dom när de förkastade den förste ängelns budskap våren 1844 och då genom gudomligt utslag förklarades vara Babylons döttrar. Dessa fallna protestanter är en förebild för det laodiceiska adventväsendet i de sista dagarna av den undersökande domen.

We have now essentially reviewed several various ways in which the seven churches of Revelation can be correctly understood as prophetic symbols and thereafter prophetically applied. But they must be understood and applied within the context of the prophetic rules “that have been given us by the highest authority.”

Vi har nu i huvudsak gått igenom flera olika sätt på vilka de sju församlingarna i Uppenbarelseboken med rätta kan förstås som profetiska symboler och därefter tillämpas profetiskt. Men de måste förstås och tillämpas inom ramen för de profetiska regler ”som har givits oss av den högsta auktoriteten.”

The message to the seven churches were messages given to the seven churches that were in existence when John recorded the messages. The messages to the seven churches provide instruction and warning for all churches throughout history. The messages to the seven churches provide instruction and warning for individual Christians throughout history. The seven churches represent the history of Christianity from the time of the apostles until the end of the world. The seven churches represent the history of ancient Israel from the time of Moses until the destruction of Jerusalem in 70 AD. The seven churches may be recognized and applied by identifying the distinction between the first four churches and the last three churches.

Budskapen till de sju församlingarna var budskap som gavs till de sju församlingar som existerade när Johannes nedtecknade budskapen. Budskapen till de sju församlingarna ger undervisning och varning för alla församlingar genom hela historien. Budskapen till de sju församlingarna ger undervisning och varning för enskilda kristna genom hela historien. De sju församlingarna representerar kristendomens historia från apostlarnas tid till världens ände. De sju församlingarna representerar det forntida Israels historia från Moses tid till Jerusalems förstörelse år 70 e.Kr. De sju församlingarna kan igenkännas och tillämpas genom att urskilja skillnaden mellan de fyra första församlingarna och de tre sista församlingarna.

Of the six various prophetic applications we are identifying, the same applications are represented in the seven seals.

Av de sex olika profetiska tillämpningar som vi identifierar återges samma tillämpningar i de sju sigillen.

We will address these truths in the next article.

Vi kommer att behandla dessa sanningar i nästa artikel.

Back to Articles