Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Two

Daniels bok – nummer etthundratvå

The Triple Application of the Messenger: Unveiling Prophetic Dynamics

Budbärarens trefaldiga tillämpning: den profetiska dynamikens uppenbarande

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The triple application of Elijah addresses the message, the messenger and the movement during the time period of God’s executive judgment, which begins at the Sunday law in the United States and continues until the close of probation. The executive judgment escalates from a period where God’s judgment is mixed with mercy unto the time when His judgments are poured out without mercy in the seven last plagues.

Den trefaldiga tillämpningen av Elia avser budskapet, budbäraren och rörelsen under tidsperioden för Guds verkställande dom, vilken börjar vid söndagslagen i Förenta staterna och fortsätter till nådatidens slut. Den verkställande domen stegras från en period då Guds dom är blandad med barmhärtighet till den tid då Hans domar utgjuts utan barmhärtighet i de sju sista plågorna.

The triple application of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant addresses the message, the messenger and the movement during the closing period of God’s investigative judgment, that identifies the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That period ends at the soon-coming Sunday law in the United States, which is when God’s executive judgments begin.

Den trefaldiga tillämpningen av budbäraren som bereder vägen för Förbundets Budbärare avser budskapet, budbäraren och rörelsen under avslutningsperioden av Guds undersökande dom, vilken utmärker beseglingens tid för de etthundrafyrtiofyra tusen. Den perioden slutar vid den snart annalkande söndagslagen i Förenta staterna, vilket är då Guds verkställande domar börjar.

John the Baptist prepared the way for Christ, the Messenger of the Covenant to confirm the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, verse twenty-seven. In so doing he also prepared the way for Christ to suddenly come to His temple and purify the sons of Levi, which He did at the beginning and ending of His ministry of three and a half years. The cleansing of the literal temple was the symbol of His work of cleansing the soul temple of those represented as the sons of Levi.

Johannes Döparen beredde vägen för Kristus, förbundets budbärare, att bekräfta förbundet till uppfyllelse av Daniel kapitel nio, vers tjugosju. Därigenom beredde han också vägen för Kristus att plötsligt komma till sitt tempel och rena Levi söner, vilket han gjorde i början och slutet av sin tre och ett halvt år långa tjänst. Reningen av det bokstavliga templet var symbolen för hans verk att rena själens tempel hos dem som framställs som Levi söner.

His literal work of cleansing the temple was a fulfillment of prophecy, and when He accomplished the work in John chapter two, verses thirteen through twenty-two, the Holy Spirit led the disciples to remember a passage from the Old Testament that was part of His work of purifying and purging the disciples in fulfillment of Malachi three.

Hans bokstavliga verk att rena templet var en uppfyllelse av profetian, och när Han fullbordade verket i Johannes kapitel två, verserna tretton till tjugotvå, ledde den Helige Ande lärjungarna till att komma ihåg ett avsnitt från Gamla testamentet som utgjorde en del av Hans verk att rena och luttra lärjungarna i uppfyllelse av Malaki tre.

In the passage in John, Christ identified that when His body temple was destroyed, He would raise it up in three days. The interaction with the quibbling Jews added that the remodeling of the literal temple that had been carried out by Herod, and which had finished that very year, had taken forty-six years. Jesus was purifying His disciples through an example of one of the rules associated with the prophetic word that Jesus had enshrined within His Word, through the work of angels, the Holy Spirit and the prophets.

I avsnittet i Johannes identifierade Kristus att när hans kroppsliga tempel blev förstört, skulle han resa upp det på tre dagar. Samtalet med de ordklyvande judarna tillade att ombyggnaden av det bokstavliga templet, som hade utförts av Herodes och som hade fullbordats just det året, hade tagit fyrtiosex år. Jesus renade sina lärjungar genom ett exempel på en av de regler som är förbundna med det profetiska ordet, vilket Jesus hade inneslutit i sitt Ord genom änglarnas, den Helige Andes och profeternas verk.

He provided the prophetic example that the literal represents the spiritual. He put in place the prophetic key of the number “forty-six,” as a symbol of the temple. “Forty-six” had been the amount of days Moses was on the mount receiving the instructions for the temple. “Forty-six,” is the number of chromosomes that make up the human temple. “Forty-six” is the number of years (1798 to 1844) that were accomplished in restoring the spiritual temple which had been trampled down by paganism and then papalism.

Han gav det profetiska exemplet att det bokstavliga representerar det andliga. Han fastställde den profetiska nyckeln i talet ”fyrtiosex” som en symbol för templet. ”Fyrtiosex” hade varit det antal dagar Mose var på berget och tog emot anvisningarna för templet. ”Fyrtiosex” är det antal kromosomer som utgör det mänskliga templet. ”Fyrtiosex” är det antal år (1798 till 1844) som fullbordades i återställandet av det andliga templet, vilket hade blivit nedtrampat av hedendomen och därefter av påvedömet.

The two temple cleansings include the symbolism that three days equals forty-six years. It includes the principle that the literal represents the spiritual. It represented both a fulfillment and a prediction of prophecy. The two cleansings represent a truth that is misunderstood by one class, and revealed unto another class.

De två reningarna av templet innesluter symboliken att tre dagar är lika med fyrtiosex år. De innefattar principen att det bokstavliga representerar det andliga. De utgjorde både en uppfyllelse av och en förutsägelse av profetian. De två reningarna representerar en sanning som missförstås av den ena gruppen och uppenbaras för den andra gruppen.

The two cleansings identify a period of time when God’s church has been corrupted to the point where it is “an adulterous generation of vipers,” who are seeking for a sign, when the sign is being directly explained to them, for the only sign to be given is the sign of the destruction of the temple that is raised up in three days.

De två reningarna identifierar en tidsperiod då Guds församling har blivit fördärvad till den grad att den är ”ett huggormars äktenskapsbrytande släkte”, som söker efter ett tecken, när tecknet förklaras direkt för dem, ty det enda tecken som skall ges är tecknet om templets förstörelse, det tempel som reses upp på tre dagar.

> O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. . . . Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. Matthew 12:34, 38–40.

> Huggormsyngel, hur skulle ni, som är onda, kunna tala det som är gott? Ty av hjärtats överflöd talar munnen. … Då svarade några av de skriftlärda och fariséerna och sade: Mästare, vi vill se ett tecken från dig. Men han svarade och sade till dem: Ett ont och trolöst släkte begär ett tecken; men inget annat tecken skall ges åt det än profeten Jonas tecken. Ty liksom Jonas var i den stora fiskens buk i tre dagar och tre nätter, så skall Människosonen vara i jordens hjärta i tre dagar och tre nätter. Matteus 12:34, 38–40.

All these prophetic dynamics are represented in all three fulfillments of the Messenger of the Covenant suddenly coming to His temple, as He did in John chapter two.

Alla dessa profetiska skeenden framställs i samtliga tre uppfyllelserna av att Förbundets Budbärare plötsligt kommer till sitt tempel, såsom Han gjorde i Johannes kapitel två.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> Och judarnas påsk var nära, och Jesus gick upp till Jerusalem. Och i templet fann han dem som sålde oxar och får och duvor, och växlarna som satt där. Och han gjorde en piska av repstumpar och drev ut dem alla ur templet, också fåren och oxarna; och han slog ut växlarnas pengar och välte borden. Och till dem som sålde duvor sade han: Ta bort detta härifrån; gör inte min Faders hus till ett marknadshus. Och hans lärjungar kom ihåg att det stod skrivet: Nitälskan för ditt hus har förtärt mig. Då svarade judarna och sade till honom: Vad visar du oss för tecken, eftersom du gör detta? Jesus svarade och sade till dem: Riv ned detta tempel, så skall jag resa upp det på tre dagar. Då sade judarna: I fyrtiosex år har man byggt på detta tempel, och du skall resa upp det på tre dagar? Men han talade om sin kropps tempel. När han därför hade uppstått från de döda, kom hans lärjungar ihåg att han hade sagt detta till dem; och de trodde Skriften och det ord som Jesus hade sagt. Johannes 2:13–22.

The Messenger of the Covenant was to purify and also purge the sons of Levi as “silver” which represents God’s Word, and “gold,” which represents faith. The Messenger of the Covenant would purify His disciples by increasing their “faith” in His prophetic “word”. That prophetic word was designed to purify, but also to purge. His prophetic Word always represents a test, and it is through His prophetic Word that the sons of Levi’s are purged in the period when He suddenly comes to His temple.

Förbundets Budbärare skulle rena och även luttra Levi söner såsom ”silver”, vilket representerar Guds Ord, och ”guld”, vilket representerar tro. Förbundets Budbärare skulle rena sina lärjungar genom att öka deras ”tro” på hans profetiska ”ord”. Detta profetiska ord var avsett att rena, men också att luttra. Hans profetiska Ord representerar alltid en prövning, och det är genom hans profetiska Ord som Levi söner luttras under den tid då han plötsligt kommer till sitt tempel.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> ”Hans kastskovel är i hans hand, och han skall noga rensa sin tröskplats och samla sitt vete i ladan.” Matteus 3:12. Detta var en av reningens tider. Genom sanningens ord höll agnarna på att skiljas från vetet. Därför att de var alltför fåfänga och självrättfärdiga för att ta emot tillrättavisning, alltför världskära för att godta ett liv i ödmjukhet, vände sig många bort från Jesus. Många gör fortfarande detsamma. Själar prövas i dag liksom dessa lärjungar prövades i synagogan i Kapernaum. När sanningen tillämpas på hjärtat ser de att deras liv inte står i överensstämmelse med Guds vilja. De inser behovet av en fullständig förändring hos sig själva; men de är inte villiga att ta på sig det självförnekande arbetet. Därför blir de förbittrade när deras synder uppdagas. De går bort förargade, liksom lärjungarna lämnade Jesus och knorrade: ”Detta är ett hårt tal; vem kan höra det?” Messias, 392.

Those “souls that were tested” in “the synagogue at Capernaum,” refused to understand that when Christ told them they must eat His flesh and drink His blood, that He was employing His literal body to convey a spiritual truth. It was the identical prophetic representation He made of the temple in John chapter two. When the principle that the literal precedes and represents the spiritual was recognized as “an hard saying” which they were unwilling to “hear,” they turned and walked with Him never again. That took place in John chapter six, verse sixty-six (666), which represents the soon-coming Sunday law, which was typified by October 22, 1844, which in turn was typified by the cross of Calvary.

Dessa ”själar som blev prövade” i ”synagogan i Kapernaum” vägrade att förstå att när Kristus sade till dem att de måste äta hans kött och dricka hans blod, så använde han sin bokstavliga kropp för att förmedla en andlig sanning. Det var samma profetiska framställning som han gjorde av templet i Johannes, kapitel två. När principen att det bokstavliga föregår och representerar det andliga erkändes som ”ett hårt tal”, vilket de inte var villiga att ”höra”, vände de om och vandrade aldrig mer med honom. Detta ägde rum i Johannes, kapitel sex, vers sextiosex (666), vilket representerar den snart kommande söndagslagen, som förebildades av den 22 oktober 1844, vilken i sin tur förebildades av korset på Golgata.

> From that time many of his disciples went back, and walked no more with him. John 6:66.

> Från den tiden drog sig många av hans lärjungar tillbaka och vandrade inte längre med honom. Joh. 6:66.

In John chapter two, the Holy Spirit had led the minds of the disciples to “remember” the prophecy describing God’s zeal, and the word “zealous” is the same word as “jealous” in both the Hebrew and Greek.

I Johannes andra kapitel hade den helige Ande lett lärjungarnas sinnen till att ”komma ihåg” den profetia som beskriver Guds nitälskan, och ordet ”nitälskande” är samma ord som ”svartsjuk” både på hebreiska och grekiska.

> For the zeal of thine house hath eaten me up; and the reproaches of them that reproached thee are fallen upon me. Psalms 69:9.

> Ty nitälskan för ditt hus har förtärt mig, och smädelserna från dem som smädar dig har fallit över mig. Psaltaren 69:9.

God’s zeal, which is His jealousy, represents the element of God’s character as a jealous God, whose jealousy is manifested in the third and fourth generation upon those that hate Him. In John chapter two, the Holy Spirit was putting in place that the purification accomplished by the Messenger of the Covenant occurs in the fourth and final generation, though there are always some of the third generation still standing when the cup of the final generation is filled. That generation is an adulterous generation of vipers.

Guds nitälskan, som är Hans svartsjuka, representerar den beståndsdel av Guds karaktär som tillhör en svartsjuk Gud, vars svartsjuka blir uppenbarad i tredje och fjärde led på dem som hatar Honom. I Johannes kapitel två fastställde den helige Ande att den rening som åstadkoms av förbundets Budbärare sker i det fjärde och sista ledet, även om det alltid finns några ur det tredje ledet som ännu står kvar när den sista generationens bägare fylls. Den generationen är en äktenskapsbrytande generation av huggormar.

Moses represented the fourth generation, and it was then that Moses, during forty-six days, received instruction on erecting the temple. In those days He received the law, which in the second commandment identifies that God’s jealousy is manifested in the third and fourth generations.

Mose representerade den fjärde generationen, och det var då som Mose under fyrtiosex dagar fick undervisning om hur templet skulle uppföras. Under dessa dagar mottog han lagen, vilken i det andra budet anger att Guds nitälskan manifesteras i tredje och fjärde generationen.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> Och han sade till Abram: Vet förvisso att din säd skall vara främlingar i ett land som inte är deras, och de skall tjäna dem; och de skall förtrycka dem i fyra hundra år. Men också det folk, som de skall tjäna, skall jag döma; och därefter skall de dra ut med stora ägodelar. Och du skall gå till dina fäder i frid; du skall bli begraven i en god ålderdom. Men i fjärde generationen skall de komma tillbaka hit igen; ty amoréernas missgärning har ännu inte nått sin fulla mått. 1 Moseboken 15:13–16.

In the final generation of ancient Israel, the temple of the Christian church, which Peter called a “spiritual house,” was erected. During that history God manifested His jealousy twice when in His zeal He cleansed the temple. In 1844 God had raised up the spiritual temple of the Millerites, and once again He had passed by the former chosen people. In that history the Messenger of the Covenant came suddenly on October 22, 1844.

I det forntida Israels sista generation uppfördes den kristna kyrkans tempel, vilket Petrus kallade ett ”andligt hus”. Under denna historia manifesterade Gud sin nitälskan två gånger, då han i sin iver renade templet. År 1844 hade Gud upprättat milleriternas andliga tempel, och ännu en gång hade han gått förbi det tidigare utvalda folket. I den historien kom förbundets budbärare plötsligt den 22 oktober 1844.

His appearance had been prepared for through the ministry of William Miller. As the Protestants and Millerites approached October 22, 1844, two classes were tested. The Protestant’s test arrived at the time of the end at the arrival of the first angel in 1798. After the message that was to both “purify and purge” the sons of Levi was formalized in 1831, the testing of the Protestants began when the message of the first angel was empowered on August 11, 1840. On April 19, 1844, the Protestants failed the test, and became the daughters of Babylon.

Hans framträdande hade förberetts genom William Millers verksamhet. När protestanterna och milleriterna närmade sig den 22 oktober 1844, prövades två klasser. Protestantens prövning inföll vid ändens tid vid den första ängelns ankomst år 1798. Sedan det budskap som skulle både ”rena och luttra” Levi söner hade formaliserats år 1831, började protestanternas prövning när den första ängelns budskap fick kraft den 11 augusti 1840. Den 19 april 1844 misslyckades protestanterna i prövningen och blev Babylons döttrar.

The second angel then arrived and the Millerites faith was then tested, and a purification and purging was accomplished. When the message of the second angel was empowered at the Exeter camp meeting on August twelfth through the seventeenth, the testing of the Millerites’ separation of the wise and foolish Millerites was accomplished.

Den andre ängeln trädde därefter fram, och milleriternas tro sattes då på prov, och en rening och utrensning fullbordades. När den andre ängelns budskap gavs kraft vid lägermötet i Exeter den tolfte till den sjuttonde augusti, fullbordades prövningen av milleriternas åtskillnad mellan de visa och de dåraktiga milleriterna.

The distinction between the wise and foolish was the oil, which was the prophetic message of the Midnight Cry. When the third angel arrived on October 22, 1844, the temple had been erected (in forty-six years). At that point the Messenger of the Covenant came suddenly to His temple.

Skillnaden mellan de visa och de oförståndiga var oljan, vilken var det profetiska budskapet i Midnattsropet. När den tredje ängeln anlände den 22 oktober 1844, hade templet blivit uppbyggt (på fyrtiosex år). Vid den tidpunkten kom förbundets Budbärare plötsligt till sitt tempel.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristi ankomst såsom vår överstepräst till det allra heligaste, för helgedomens rening, såsom den framställs i Daniel 8:14; Människosonens ankomst till den Gamle av dagar, såsom den presenteras i Daniel 7:13; och Herrens ankomst till sitt tempel, förutsagd av Malaki, är beskrivningar av samma händelse; och denna framställs också genom brudgummens ankomst till bröllopet, såsom den beskrivs av Kristus i liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25.” The Great Controversy, 426.

It was then that the Messenger of the Covenant began His work of purifying and purging the Millerite disciples, identified in Malachi chapter three, as the sons of Levi.

Det var då som Förbundets budbärare började sitt verk att rena och luttra de milleritiska lärjungarna, vilka i Malaki kapitel tre identifieras såsom Levis söner.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> ”Många som gick ut för att möta Brudgummen under den förste och den andre ängelns budskap, avvisade det tredje, det sista prövande budskapet som skulle ges åt världen, och en liknande hållning kommer att intas när den sista kallelsen ges.

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> ”Varje detalj i denna liknelse bör noggrant studeras. Vi representeras antingen av de kloka eller av de oförståndiga jungfrurna.” Review and Herald, 31 oktober 1899.

When the first angels’ message was empowered on August 11, 1840, multitudes joined the Millerite movement. Then on April 19, 1844, a large class left the movement. On October 22, 1844, the traditional view is that there were about fifty souls that entered by faith into the Most Holy Place. Assuming the number is roughly fifty souls that initially followed the light of the third angel, what does it mean when we are informed “many” who had accepted the first and second angel’s messages, “refused the third, the last testing message”?

När den förste ängelns budskap blev kraftfullt påverkad den 11 augusti 1840, anslöt sig skaror till Milleritrörelsen. Sedan, den 19 april 1844, lämnade en stor grupp rörelsen. Den 22 oktober 1844 är den traditionella uppfattningen att det var omkring femtio själar som genom tro gick in i det allra heligaste. Om vi antar att antalet är ungefär femtio själar som först följde den tredje ängelns ljus, vad innebär det då när vi får veta att ”många” som hade tagit emot den första och den andra ängelns budskap ”vägrade det tredje, det sista prövande budskapet”?

The Messenger of the Covenant suddenly came to His temple and opened the light of the sanctuary in heaven and the third angel’s message to the fifty that followed on into the experience of the third angel, but they were initially scattered. Their disappointment then was greater than the first disappointment, though we are informed by Sister White their disappointment was not as great as the disciples after the cross.

Förbundets budbärare kom plötsligt till sitt tempel och öppnade helgedomens ljus i himlen och den tredje ängelns budskap för de femtio som fortsatte in i den tredje ängelns erfarenhet, men de blev till en början skingrade. Deras besvikelse då var större än den första besvikelsen, även om vi genom syster White får veta att deras besvikelse inte var så stor som lärjungarnas efter korset.

In both parallel histories, Christ opened His prophetic Word to the disappointed ones, and by 1850, Sister White states that she was shown that the Lord was then stretching forth His hand again to gather His people.

I båda de parallella skeendena öppnade Kristus sitt profetiska ord för de besvikna, och år 1850 säger syster White att hon visades att Herren då åter räckte ut sin hand för att samla sitt folk.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Den 23 september [1850] visade Herren mig att han för andra gången hade räckt ut sin hand för att återvinna återstoden av sitt folk, och att ansträngningarna måste fördubblas under denna samlingstid. Under skingringstiden blev Israel slaget och sönderslitet; men nu, under samlingstiden, skall Gud hela och förbinda sitt folk. Under skingringen hade de ansträngningar som gjordes för att sprida sanningen endast ringa verkan, åstadkom litet eller intet; men under samlingen, när Gud har satt sin hand till att samla sitt folk, skall ansträngningarna att sprida sanningen få sin avsedda verkan. Alla bör vara förenade och nitiska i verket. Jag såg att det var en skam för någon att hänvisa till skingringen för exempel som skulle styra oss nu under samlingen; ty om Gud inte gör mer för oss nu än han gjorde då, skulle Israel aldrig bli samlat. Det är lika nödvändigt att sanningen publiceras i en tidning som att den predikas.” Review and Herald, 1 november 1850.

At the cross the disciples had been scattered, and in that history, three days later He began to gather His scattered disciples. It was roughly three years after the end of 1844, that Christ began to gather His scattered flock. In that history He led His people to begin the publishing work and to publish the second of Habakkuk’s two tables, which was manufactured at the end of 1850, and then began to be offered for sale in the Review and Herald, in January of 1851.

Vid korset hade lärjungarna blivit skingrade, och i den historien började Han, tre dagar senare, att samla sina skingrade lärjungar. Det var ungefär tre år efter slutet av 1844 som Kristus började samla sin skingrade hjord. I den historien ledde Han sitt folk att påbörja utgivningsverket och att ge ut den andra av Habackuks två tavlor, vilken framställdes i slutet av 1850 och därefter började erbjudas till försäljning i Review and Herald i januari 1851.

The 1843 chart had been the physical representation of the message that cleansed the temple that was erected in the history of the first and second angels’ messages. With the arrival of the third angel, God designed to finish His work and take His people home, but they rebelled as did ancient Israel, and both ancient and modern Israel were then assigned to wander in the wilderness. Had those Adventists who had initially accepted the light of the third angel followed on by faith, bearing the physical representation of their message which was the 1850 chart they could have ushered in the second coming of Jesus and gone home. But they were destined to repeat the history of Joshua and Caleb, and the ten unfaithful spies.

1843 års karta hade varit den fysiska framställningen av det budskap som renade det tempel som uppfördes i den första och den andra ängelns budskaps historia. När den tredje ängeln trädde fram hade Gud för avsikt att fullborda sitt verk och ta sitt folk hem, men de gjorde uppror såsom det forntida Israel, och både det forntida och det moderna Israel blev då ålagda att vandra i öknen. Om de adventister som till en början hade tagit emot den tredje ängelns ljus hade fortsatt i tro och burit den fysiska framställningen av sitt budskap, vilken var 1850 års karta, hade de kunnat påskynda Jesu andra ankomst och gå hem. Men det var deras bestämmelse att upprepa Josuas och Kalebs historia samt de tio otrogna spejarnas.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> ”Om adventisterna, efter den stora besvikelsen år 1844, hade hållit fast vid sin tro och samfällt fortsatt att följa Guds uppenbarade försyn, tagit emot den tredje ängelns budskap och i den Helige Andes kraft förkunnat det för världen, skulle de ha fått se Guds frälsning; Herren skulle mäktigt ha verkat tillsammans med deras ansträngningar, verket skulle ha fullbordats, och Kristus skulle redan ha kommit för att ta emot sitt folk till deras lön. Men under den tid av tvivel och ovisshet som följde på besvikelsen övergav många av de adventtroende sin tro.... Därigenom blev verket hindrat, och världen lämnades i mörker. Om hela adventistskaran hade enat sig kring Guds bud och Jesu tro, hur vitt annorlunda skulle då inte vår historia ha varit!” Evangelism, 695.

John the Baptist and William Miller prepared the way for Christ to suddenly come and purify a people who would take the message of salvation under the power of the Holy Spirit to the entire world. The disciples of Christ accomplished their assignment, but the beginning of Adventism did not. By 1856 they had fallen into the condition of Laodicea, refused the advanced light of the “seven times,” and in 1863 began the process of escalating rebellion all the way through to the soon-coming Sunday law. The rebellion of 1863 was typified by the rebellion of the ten spies. At the end of the forty years of wilderness wandering ancient Israel was brought back to the same test, thus providing example of modern Israel being brought back to the beginning test.

Johannes Döparen och William Miller beredde vägen för att Kristus plötsligt skulle komma och rena ett folk som, under den Helige Andes kraft, skulle bära frälsningens budskap till hela världen. Kristi lärjungar fullföljde sitt uppdrag, men Adventismens början gjorde det inte. År 1856 hade de fallit in i Laodiceas tillstånd, förkastat det vidare ljuset om de ”sju tiderna”, och år 1863 inlett processen av tilltagande uppror ända fram till den snart kommande söndagslagen. Upproret år 1863 förebildades av de tio spejarnas uppror. Vid slutet av de fyrtio årens ökenvandring fördes det forntida Israel tillbaka till samma prövning och gav därmed ett exempel på att det moderna Israel förs tillbaka till den ursprungliga prövningen.

The rebellion of the ten spies at Kadesh, was repeated at Kadesh forty years later. The rebellion of the ten spies that brought about the forty years of wilderness wandering, that represents the rebellion of 1863, when modern Israel brought about their own wandering in the wilderness of Laodicea. At the end of the forty years ancient Israel was brought again to Kadesh, thus identifying that the test which purged Millerite Adventism at the rebellion of 1863, is to be repeated when the Messenger of the Covenant again suddenly comes to His temple again.

De tio spejarnas uppror vid Kades upprepades vid Kades fyrtio år senare. De tio spejarnas uppror, som förorsakade de fyrtio årens ökenvandring, representerar upproret år 1863, då det moderna Israel förorsakade sin egen ökenvandring i Laodiceas öken. Vid slutet av de fyrtio åren fördes det forntida Israel åter till Kades och därigenom identifieras att det prov som renade milleritisk adventism vid upproret år 1863 skall upprepas, när Förbundets Budbärare åter plötsligt kommer till sitt tempel.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “In the conquest of Gilead and Bashan there were many who recalled the events which nearly forty years before had, in Kadesh, doomed Israel to the long desert wandering. They saw that the report of the spies concerning the Promised Land was in many respects correct. The cities were walled and very great, and were inhabited by giants, in comparison with whom the Hebrews were mere pygmies. But they could now see that the fatal mistake of their fathers had been in distrusting the power of God. This alone had prevented them from at once entering the goodly land.

> ”Vid erövringen av Gilead och Basan var det många som erinrade sig de händelser som nära fyrtio år tidigare, i Kadesh, hade dömt Israel till den långa ökenvandringen. De såg att spejarnas berättelse om det utlovade landet i många avseenden var riktig. Städerna var befästa och mycket stora och beboddes av jättar, i jämförelse med vilka hebréerna endast var dvärgar. Men de kunde nu inse att deras fäders ödesdigra misstag hade varit att misstro Guds makt. Detta och endast detta hade hindrat dem från att genast gå in i det härliga landet.”

> “When they were at the first preparing to enter Canaan, the undertaking was attended with far less difficulty than now. God had promised His people that if they would obey His voice He would go before them and fight for them; and He would also send hornets to drive out the inhabitants of the land. The fears of the nations had not been generally aroused, and little preparation had been made to oppose their progress. But when the Lord now bade Israel go forward, they must advance against alert and powerful foes, and must contend with large and well-trained armies that had been preparing to resist their approach.

> ”När de första gången stod i begrepp att gå in i Kanaan, var företaget förenat med långt mindre svårighet än nu. Gud hade lovat sitt folk att om de ville lyda hans röst, skulle han gå framför dem och strida för dem; och han skulle också sända bålgetingar för att driva ut landets invånare. Folkens fruktan hade ännu inte allmänt väckts, och föga förberedelse hade gjorts för att motsätta sig deras framryckning. Men när Herren nu befallde Israel att gå framåt, måste de rycka fram mot vaksamma och mäktiga fiender och kämpa mot stora och välövade härar som hade förberett sig för att stå emot deras annalkande.

> “In their contest with Og and Sihon the people were brought to the same test beneath which their fathers had so signally failed. But the trial was now far more severe than when God had commanded Israel to go forward. The difficulties in their way had greatly increased since they refused to advance when bidden to do so in the name of the Lord. It is thus that God still tests His people. And if they fail to endure the trial, He brings them again to the same point, and the second time the trial will come closer, and be more severe than the preceding. This is continued until they bear the test, or, if they are still rebellious, God withdraws His light from them and leaves them in darkness.” Patriarchs and Prophets, 436, 437.

> ”I deras strid med Og och Sihon ställdes folket inför samma prövning under vilken deras fäder så tydligt hade misslyckats. Men prövningen var nu långt svårare än när Gud hade befallt Israel att gå vidare. Svårigheterna på deras väg hade i hög grad tilltagit sedan de vägrade att rycka fram, när de i Herrens namn hade blivit befallda att göra det. Så prövar Gud alltjämt sitt folk. Och om de inte består prövningen, för han dem åter till samma punkt, och andra gången kommer prövningen närmare inpå dem och blir strängare än den föregående. Detta fortsätter tills de består provet, eller, om de fortfarande är upproriska, drar Gud tillbaka sitt ljus från dem och lämnar dem i mörker.” Patriarker och profeter, 436, 437.

Back to Articles