Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seven

Daniels bok – nummer etthundrasju

The Prophetic Narrative: From Jeroboam to Josiah and the Restoration of the Old Paths

Den profetiska berättelsen: Från Jerobeam till Josia och återupprättelsen av de gamla stigarna

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the Protestants of the United States withdrew from the Millerite movement and took their prophetic position as a daughter of Babylon, as typified by Jeroboam instituting a counterfeit system of worship when his ten northern tribes separated from the southern kingdom of Judah. Jeroboam’s two golden calves, one in the city of Bethel (meaning “the house of God”/Church), and the other in Dan (meaning judgment/State) typified the false system of Church and State that typifies the United States. All the elements of Jeroboam’s counterfeit system of church and state were patterned after the very same structure set forth in the rebellion of Aaron. Thus, Jeroboam’s counterfeit system of worship was an image of Aaron’s counterfeit system of worship.

År 1844 drog sig Förenta staternas protestanter tillbaka från den milleritiska rörelsen och intog sin profetiska ställning som en dotter till Babylon, förebildad av att Jerobeam inrättade ett förfalskat gudstjänstsystem när hans tio nordliga stammar skilde sig från Juda, det södra riket. Jerobeams två guldkalvar, den ena i staden Betel (som betyder ”Guds hus”/kyrkan), och den andra i Dan (som betyder dom/staten), var förebilder på det falska systemet av kyrka och stat som är en förebild för Förenta staterna. Alla beståndsdelarna i Jerobeams förfalskade system av kyrka och stat var utformade efter exakt samma struktur som framställdes i Arons uppror. Således var Jerobeams förfalskade gudstjänstsystem en avbild av Arons förfalskade gudstjänstsystem.

Jeroboam’s counterfeit system represented the system of worship that Protestantism upheld when it separated from the movement of the first angel and became a daughter, or an image of the Roman beast of the papacy. At the very institution of Jeroboam’s counterfeit system, a prophet from Judah confronted his altar and false system of worship. In 1844, at the very outset of the role of apostate Protestantism instituting a system of worship represented as the daughter of Rome, the Millerites, by faith, entered the Most Holy Place of the heavenly sanctuary and recognized the Sabbath, and thus represented a prophetic rebuke to the daughters of Rome, who chose to continue observing the mark of Rome’s authority—Sunday worship.

Jerobeams förfalskade system representerade det gudstjänstsystem som protestantismen upprätthöll när den skilde sig från den första ängelns rörelse och blev en dotter, eller en avbild, av påvedömets romerska vilddjur. Redan vid instiftandet av Jerobeams förfalskade system trädde en profet från Juda fram och konfronterade hans altare och falska gudstjänstsystem. År 1844, just vid inledningen av den avfälliga protestantismens roll i att upprätta ett gudstjänstsystem framställt som Roms dotter, gick milleriterna genom tro in i den himmelska helgedomens allra heligaste och erkände sabbaten, och utgjorde därmed en profetisk tillrättavisning mot Roms döttrar, vilka valde att fortsätta hålla fast vid märket på Roms auktoritet — söndagsgudstjänsten.

The prophet of Judah that confronted Jeroboam, there and then set forth a prophecy.

Profeten från Juda, som trädde fram inför Jerobeam, frambar där och då en profetia.

> And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:2, 3.

> Och han ropade mot altaret genom Herrens ord och sade: O altare, altare, så säger Herren: Se, ett barn skall födas åt Davids hus, Josia till namn; och på dig skall han offra höjdernas präster, dem som tänder rökelse på dig, och människoben skola brännas på dig. Och han gav ett tecken samma dag och sade: Detta är det tecken som Herren har talat: Se, altaret skall rämna, och askan som är på det skall utgjutas. 1 Kung. 13:2, 3.

The prophecy included the doubling of the word “altar.” A doubling of a word or phrase in prophecy represents a symbol of the second angel’s message, thus identifying the year 1844, when the second angel arrived and Protestantism fell, becoming a daughter of Babylon. At the same time the prophet provided a sign, just as the Millerites in 1844, recognized the sign of the Sabbath. As Jeroboam threatened the prophet in the following verses, his hand was paralyzed, thus referencing the mark of Babylon that is forced upon either the forehead or the hand, and which when received spiritually cripples a person for eternity.

Profetian innefattade en fördubbling av ordet ”altare”. En fördubbling av ett ord eller en fras i profetian utgör en symbol för den andre ängelns budskap och utpekar därmed året 1844, då den andre ängeln anlände och protestantismen föll och blev en dotter till Babylon. Samtidigt gav profeten ett tecken, alldeles som milleriterna år 1844 igenkände sabbatens tecken. När Jerobeam i de följande verserna hotade profeten, blev hans hand förlamad, vilket således hänvisar till Babylons märke, som påtvingas antingen på pannan eller på handen, och som, när det mottas andligen, förlamar en människa för evigheten.

For the purposes of this study, we are considering the prediction the prophet set forth identifying that “a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee.” Josiah means “the foundation of God”, and represents the foundations of Adventism that were built in the very history typified by Jeroboam’s inauguration of his false system of worship. Upon the false system of worship instituted by Jeroboam, Josiah would punish the priests who led out in the counterfeit worship.

För denna studies syften betraktar vi den förutsägelse som profeten framlade, där det sägs att ”ett barn skall födas åt Davids hus, Josia vid namn; och på dig skall han offra höjdernas präster, dem som tänder rökelse på dig, och människoben skola brännas på dig.” Josia betyder ”Guds grundval” och representerar adventismens grundvalar, vilka byggdes just i den historia som förebildas av Jerobeams invigning av sitt falska gudstjänstsystem. Över det falska gudstjänstsystem som Jerobeam inrättade skulle Josia straffa de präster som gick i spetsen för den förfalskade gudsdyrkan.

The prophet disobeyed the Lord’s command not to return the way he had come to Jeroboam’s inauguration, and not to eat or drink in Bethel. When he ate the food of the lying prophet of Bethel he was set forth as a symbol of the death that would be brought upon those who after 1844, would choose to return to and eat the doctrines and false prophetic methodologies of apostate Protestantism, as represented by the rebellion of 1863. The deathbed of those who rebelled in 1863, would be the same deathbed as the lying prophet of Bethel. The deathbed for apostate Protestantism was the history of August 11, 1840 through to 1844, when they; the former chosen people of God were passed by, and became the daughters of Rome. Laodicean Adventism’s deathbed will also be between the date when the mighty angel descended on September 11, 2001, as it had done in 1840, and the hour of the great earthquake, representing the soon coming Sunday law.

Profeten var olydig mot Herrens befallning att inte återvända samma väg som han hade kommit till Jerobeams invigning och att inte äta eller dricka i Betel. När han åt den lögnaktige profeten i Betels mat framställdes han som en symbol för den död som skulle drabba dem som efter 1844 skulle välja att återvända till och äta av den avfälliga protestantismens läror och falska profetiska metoder, såsom detta framställs genom upproret år 1863. Dödsbädden för dem som gjorde uppror år 1863 skulle vara densamma som för den lögnaktige profeten i Betel. Dödsbädden för den avfälliga protestantismen var historien från den 11 augusti 1840 fram till 1844, då de, Guds tidigare utvalda folk, blev förbigångna och blev Roms döttrar. Den laodiceiska adventismens dödsbädd kommer också att ligga mellan den tidpunkt då den mäktige ängeln steg ner den 11 september 2001, såsom den hade gjort år 1840, och stunden för den stora jordbävningen, som representerar den snart kommande söndagslagen.

On September 11, 2001, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began and the angel began to move through Jerusalem placing a mark on the forehead of those who sigh and cry for the abominations done in the land (the United States), and the church (Laodicean Adventism). On September 11, 2001, the sins of the fathers represented by the four abominations of Ezekiel, became present testing truths in the sealing process that then began.

Den 11 september 2001 började beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, och ängeln började gå genom Jerusalem och sätta ett tecken på pannan hos dem som suckar och ropar över de styggelser som begås i landet (Förenta staterna) och i kyrkan (laodiceisk adventism). Den 11 september 2001 blev fädernas synder, representerade genom Hesekiels fyra styggelser, närvarande prövande sanningar i den beseglignsprocess som då tog sin början.

The test of 1863, involved the foundations of the Millerite movement as represented by the “seven times,” of Leviticus twenty-six that had been rejected in 1863. The test involved a willingness or unwillingness to return to Jeremiah’s old paths in order to find the rest of the latter rain. The test of 1888, was the message to the Laodicean church as brought by Elders Jones and Waggoner, which was also the message of justification by faith.

Prövningen år 1863 berörde grunderna för Milleritrörelsen såsom de representerades av de ”sju tiderna” i Tredje Moseboken tjugosex, vilka hade förkastats år 1863. Prövningen innebar en villighet eller ovillighet att återvända till Jeremias gamla stigar för att finna den sena regnets vila. Prövningen år 1888 var budskapet till den laodiceiska församlingen såsom det frambars av äldstebröderna Jones och Waggoner, vilket också var budskapet om rättfärdiggörelse genom tro.

In 1856, the message to Laodicea first arrived in the movement of the Millerites, and it arrived with the increased light of the “seven times,” but both the experience represented by the remedies in the message to Laodicea, and the message of prophetic history were rejected in 1863. The experience was represented by the vision (mareh) of “the appearance”, and the vision of the (chazon) “prophetic history” that were both rejected. Both of those visions had found their fulfillment on October 22, 1844, and nineteen years later they were both rejected, for Jesus always identifies the end with the beginning.

År 1856 nådde budskapet till Laodicea för första gången milleritrörelsen, och det kom med det ökade ljuset om de ”sju tiderna”, men både den erfarenhet som representeras av botemedlen i budskapet till Laodicea och den profetiska historiens budskap förkastades år 1863. Erfarenheten representerades av synen (mareh) om ”uppenbarelsen”, och synen (chazon) om den ”profetiska historien”, vilka båda förkastades. Båda dessa syner hade funnit sin uppfyllelse den 22 oktober 1844, och nitton år senare förkastades de båda, ty Jesus identifierar alltid slutet med början.

On September 11, 2001, the test of the rebellions of 1863 and 1888, became again testing truth, for they were both connected to the old paths of Jeremiah. On that date the latter rain message arrived, and the test of 1919, also arrived, for in 1919, the false gospel of a Christ who is void of any prophetic relevance was set forth as a counterfeit “peace and safety” message. When the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001, verses one through three were fulfilled, and verses one through three represent the message of the “first voice”.

Den 11 september 2001 blev prövningen av upproren 1863 och 1888 åter en prövande sanning, ty de var båda förbundna med Jeremias gamla stigar. På detta datum anlände budskapet om det sena regnet, och prövningen från 1919 anlände också, ty år 1919 framlades det falska evangeliet om en Kristus som är tom på varje profetisk relevans såsom ett förfalskat budskap om ”fred och trygghet”. När den mäktige ängeln i Uppenbarelsebokens artonde kapitel steg ned den 11 september 2001, uppfylldes verserna ett till tre, och verserna ett till tre representerar den ”första röstens” budskap.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Kommer nu påståendet att jag har förklarat att New York skall svepas bort av en flodvåg? Detta har jag aldrig sagt. Jag har sagt, när jag såg de stora byggnaderna som restes där, våning efter våning: ’Vilka fruktansvärda scener skall inte äga rum när Herren reser sig för att på ett förfärande sätt skaka jorden! Då skall orden i Uppenbarelseboken 18:1–3 uppfyllas.’ Hela det artonde kapitlet i Uppenbarelseboken är en varning om vad som kommer över jorden. Men jag har inget särskilt ljus beträffande vad som skall komma över New York, endast att jag vet att de stora byggnaderna där en dag skall störtas ned genom Guds makts vridande och omstörtande. Av det ljus som givits mig vet jag att förstörelse finns i världen. Ett ord från Herren, en beröring av hans mäktiga kraft, och dessa väldiga byggnader skall falla. Scener skall äga rum, vilkas fasor vi inte kan föreställa oss.” Review and Herald, 5 juli 1906.

With the arrival of the angel of Revelation eighteen, the latter rain began to sprinkle, and the “prophetic debate” represented in Habakkuk chapter two, began. The debate was over two methodologies for understanding Bible prophecy, and a false and a true latter rain message. The debate ends when the “second voice” of Revelation eighteen arrives and identifies the beginning of God’s executive judgment upon modern Babylon, and calls God’s other flock out of Babylon. The arrival of the second voice marks the end of the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is represented by the fourth abomination, that in turn represents the fourth and final generation of Laodicean Adventism as bowing down to the sun, at the soon-coming Sunday law.

Med ankomsten av ängeln i Uppenbarelseboken arton började det sena regnet att falla, och den ”profetiska debatt” som framställs i Habackuk kapitel två började. Debatten gällde två metoder för att förstå Bibelns profetior, samt ett falskt och ett sant budskap om det sena regnet. Debatten avslutas när den ”andra rösten” i Uppenbarelseboken arton träder fram och anger början på Guds verkställande dom över det moderna Babylon och kallar Guds andra hjord ut ur Babylon. Den andra röstens ankomst markerar slutet på historien om beseglingen av de etthundrafyrtiofyra tusen, vilken representeras av den fjärde styggelsen, som i sin tur representerar den fjärde och sista generationen av laodiceisk adventism när den böjer sig ned för solen vid den snart kommande söndagslagen.

The deathbed of apostate Protestantism, between the descent of the angel and the closed door of 1844, typified the deathbed of Laodicean Adventism between the descent of the angel and the closed door of the soon-coming Sunday law. The prophet from Judah was buried in the same grave as the lying prophet of Bethel, and when king Josiah initiated his reform, he stood before that very grave. The reformation of king Josiah, whose name represents “the foundations of God”, began when God began to lead His last day people back to the foundations on September 11, 2001. His reform had begun when the work of restoring the temple was taken up.

Den avfälliga protestantismens dödsbädd, mellan ängelns nedstigande och den stängda dörren år 1844, förebildade den laodiceiska adventismens dödsbädd mellan ängelns nedstigande och den stängda dörren i den snart kommande söndagslagen. Profeten från Juda blev begraven i samma grav som den lögnaktige profeten i Betel, och när kung Josia inledde sin reform stod han inför just den graven. Reformen under kung Josia, vars namn representerar ”Guds grundvalar”, började när Gud började leda sitt folk i de sista dagarna tillbaka till grundvalarna den 11 september 2001. Hans reform hade börjat när verket med att återställa templet togs upp.

> And it came to pass in the eighteenth year of king Josiah, that the king sent Shaphan the son of Azaliah, the son of Meshullam, the scribe, to the house of the Lord, saying, Go up to Hilkiah the high priest, that he may sum the silver which is brought into the house of the Lord, which the keepers of the door have gathered of the people: And let them deliver it into the hand of the doers of the work, that have the oversight of the house of the Lord: and let them give it to the doers of the work which is in the house of the Lord, to repair the breaches of the house, Unto carpenters, and builders, and masons, and to buy timber and hewn stone to repair the house. Howbeit there was no reckoning made with them of the money that was delivered into their hand, because they dealt faithfully. And Hilkiah the high priest said unto Shaphan the scribe, I have found the book of the law in the house of the Lord. And Hilkiah gave the book to Shaphan, and he read it. And Shaphan the scribe came to the king, and brought the king word again, and said, Thy servants have gathered the money that was found in the house, and have delivered it into the hand of them that do the work, that have the oversight of the house of the Lord. And Shaphan the scribe showed the king, saying, Hilkiah the priest hath delivered me a book. And Shaphan read it before the king. And it came to pass, when the king had heard the words of the book of the law, that he rent his clothes. And the king commanded Hilkiah the priest, and Ahikam the son of Shaphan, and Achbor the son of Michaiah, and Shaphan the scribe, and Asahiah a servant of the king’s, saying, Go ye, inquire of the Lord for me, and for the people, and for all Judah, concerning the words of this book that is found: for great is the wrath of the Lord that is kindled against us, because our fathers have not hearkened unto the words of this book, to do according unto all that which is written concerning us. 2 Kings 22:3–13.

> Och det skedde i kung Josias artonde regeringsår, att kungen sände skrivaren Safan, son till Asalja, son till Meshullam, till Herrens hus och sade: Gå upp till översteprästen Hilkia, så att han räknar samman det silver som har förts in i Herrens hus, vilket dörrvaktarna har samlat in av folket. Och låt dem överlämna det i händerna på dem som utför arbetet, dem som har tillsyn över Herrens hus; och låt dessa ge det åt dem som arbetar i Herrens hus, för att laga skadorna på huset, åt timmermän, byggmästare och stenhuggare, och för att köpa timmer och huggen sten till att sätta huset i stånd. Men någon redovisning krävdes inte av dem för de pengar som hade överlämnats i deras hand, eftersom de handlade troget. Och översteprästen Hilkia sade till skrivaren Safan: Jag har funnit lagboken i Herrens hus. Och Hilkia gav boken åt Safan, och han läste den. Därefter kom skrivaren Safan till kungen och avlade rapport till kungen och sade: Dina tjänare har tagit hand om de pengar som fanns i huset och överlämnat dem i händerna på dem som utför arbetet, dem som har tillsyn över Herrens hus. Och skrivaren Safan underrättade kungen och sade: Prästen Hilkia har gett mig en bok. Och Safan läste den inför kungen. Och det skedde, när kungen hörde orden i lagboken, att han rev sönder sina kläder. Och kungen befallde prästen Hilkia och Ahikam, Safans son, och Akbor, Mikajas son, och skrivaren Safan samt Asaja, en av kungens tjänare, och sade: Gå och rådfråga Herren för min skull och för folkets och för hela Juda skull angående orden i denna bok som har blivit funnen; ty stor är Herrens vrede som har upptänts mot oss, därför att våra fäder inte har lyssnat till orden i denna bok och inte gjort i enlighet med allt som är skrivet om oss. 2 Kungaboken 22:3–13.

The prediction that a child would be born named Josiah, identifies September 11, 2001, when the mighty angel descended and led His last-day people back to the old paths. That descent had been typified by the descent of the same angel on August 11, 1840. Both descents marked a fulfillment of a prophecy of Islam. The historical figure whose name is associated with identifying in advance, and publishing the advance prediction of the fulfillment of the time prophecy of Islam found in Revelation chapter nine verse fifteen, was Josiah.

Förutsägelsen att ett barn skulle födas med namnet Josia identifierar den 11 september 2001, då den mäktige ängeln steg ned och ledde sitt folk i den sista tiden tillbaka till de gamla stigarna. Denna nedstigning hade förebildats genom samme ängels nedstigning den 11 augusti 1840. Båda nedstigningarna markerade uppfyllelsen av en profetia om islam. Den historiska person vars namn är förbundet med att i förväg identifiera och offentliggöra den förutsagda uppfyllelsen av tidsprofetian om islam, som återfinns i Uppenbarelseboken kapitel 9 vers 15, var Josia.

In both descents of the angel of Revelation chapter ten or eighteen, the name “Josiah” is marked. Josiah Litch presented the message of Islam that was fulfilled on August 11, 1840, and on September 11, 2001 the prophecy of the birth of a child named Josiah, that had been set forth by the disobedient prophet in the history of Jeroboam, was fulfilled in Laodicean Adventism as the angel led His last-day people back to the foundational history where the confrontation of the disobedient prophet and Jeroboam had met its fulfillment. The biblical testimony identified a prediction of a Josiah to come, and when the history typified by the disobedient prophet was repeated in 1844, his prediction of the name was once again placed into the prophetic narrative.

I båda ängelns nedstigningar i Uppenbarelsebokens kapitel tio respektive arton är namnet ”Josia” markerat. Josiah Litch frambar budskapet om islam, vilket uppfylldes den 11 augusti 1840, och den 11 september 2001 uppfylldes profetian om födelsen av ett barn vid namn Josia, vilken hade framställts av den olydige profeten i Jerobeams historia, inom laodiceisk adventism, när ängeln ledde sitt folk i den sista tiden tillbaka till den grundläggande historien där konfrontationen mellan den olydige profeten och Jerobeam hade nått sin uppfyllelse. Det bibliska vittnesbördet identifierade en förutsägelse om en kommande Josia, och när den historia som förebildades av den olydige profeten upprepades år 1844, införlivades hans förutsägelse av namnet återigen i den profetiska framställningen.

On September 11, 2001, the Lion of the tribe of Judah led His last-day people back to Jeremiah’s old paths, which represented the forty-six years in which the Messenger of the Covenant had erected a temple to suddenly come to on October 22, 1844. Josiah had discovered the curse of Moses as he initiated the work of repairing the temple. The work of the one hundred and forty-four thousand is represented by Isaiah as a work of restoration.

Den 11 september 2001 led Lejonet av Juda stam sitt folk i den sista tiden tillbaka till Jeremias gamla stigar, vilka representerade de fyrtiosex år under vilka Förbundets Ängel hade uppfört ett tempel som han plötsligt skulle komma till den 22 oktober 1844. Josia hade upptäckt Moses förbannelse när han inledde arbetet med att reparera templet. De etthundrafyrtiofyra tusendes verk framställs av Jesaja som ett återupprättelseverk.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> Och de skall bygga upp de gamla ruinerna, de skall åter resa upp de forna ödeläggelserna, och de skall återställa de ödelagda städerna, de ödeläggelser som har varat i många släktled. Jesaja 61:4.

The work of Josiah in repairing and restoring the temple, is the work Isaiah identifies is accomplished by God’s last-day people, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived. That work was also typified by those who came out of Babylon in the time of Ezra.

Josias verk med att reparera och återupprätta templet är det verk som Jesaja identifierar som fullbordat av Guds folk i den sista tiden, ty alla profeterna talar mer om de sista dagarna än om de dagar i vilka de själva levde. Detta verk förebildades också av dem som drog ut ur Babylon på Esras tid.

> For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:9.

> Ty vi voro trälar; men vår Gud har icke övergivit oss i vår träldom, utan har låtit oss finna barmhärtighet inför Persiens konungar, för att giva oss nytt liv, för att upprätta vår Guds hus och för att återställa dess ruiner, och för att giva oss en mur i Juda och i Jerusalem. Esra 9:9.

The work carried on by Ezra was accomplished when they had come out of Babylon, and it represents the work of temple restoration Josiah was doing, the work identified by Isaiah of God’s last-day people, and it began on September 11, 2001. In the Revelation John also identifies that work.

Det verk som utfördes genom Esra fullbordades när de hade kommit ut ur Babylon, och det representerar det tempelåterställelseverk som Josia utförde, det verk som Jesaja identifierar som Guds folk i den sista tiden, och det började den 11 september 2001. I Uppenbarelseboken identifierar Johannes också detta verk.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 10:8–11:3.

> Och rösten som jag hade hört från himlen talade åter till mig och sade: Gå och tag den lilla bok som är öppen i handen på ängeln som står på havet och på jorden. Och jag gick till ängeln och sade till honom: Ge mig den lilla boken. Och han sade till mig: Tag den och ät upp den; och den skall göra din buk bitter, men i din mun skall den vara söt som honung. Och jag tog den lilla boken ur ängelns hand och åt upp den; och i min mun var den söt som honung, men så snart jag hade ätit den blev min buk bitter. Och han sade till mig: Du måste åter profetera om många folk och nationer och tungomål och kungar. Och jag fick en rörstav lik en mätkäpp; och ängeln stod där och sade: Stå upp och mät Guds tempel och altaret och dem som tillbedja däri. Men förgården utanför templet skall du lämna åsido och inte mäta den; ty den är given åt hedningarna, och den heliga staden skola de trampa under sina fötter i fyrtiotvå månader. Och jag skall ge åt mina två vittnen att profetera i ett tusen två hundra sextio dagar, klädda i säcktyg. Uppenbarelseboken 10:8–11:3.

In this passage John represents the Millerites who had eaten the message that was in the angel’s hand when He descended on August 11, 1840, but who had also suffered the bitter disappointment of October 22, 1844. Standing at the bitter disappointment of 1844, John was told that he, as a symbol of God’s last-day people, must repeat the experience represented by 1840 to 1844, thus pointing forward to September 11, 2001, and unto the soon coming Sunday law. He was told “Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings,” representing the whole world being lightened when the angel descends in Revelation eighteen, when the history of Revelation chapter ten is repeated—“line upon line.”

I detta avsnitt representerar Johannes milleriterna, som hade ätit det budskap som fanns i ängelns hand när Han steg ned den 11 augusti 1840, men som också hade lidit den bittra besvikelsen den 22 oktober 1844. Där Johannes stod vid den bittra besvikelsen år 1844 fick han veta att han, såsom en symbol för Guds folk i den sista tiden, måste upprepa den erfarenhet som representerades av 1840 till 1844 och därmed peka fram mot den 11 september 2001 och till den snart kommande söndagslagen. Han fick höra: ”Du måste profetera igen inför många folk och folkslag och tungomål och kungar”, vilket representerar att hela världen upplyses när ängeln stiger ned i Uppenbarelseboken arton, då Uppenbarelseboken kapitel tio upprepas historia — ”rad på rad.”

In connection with identifying the history that would be repeated when God’s last day people prophesied again, John was told to “rise and measure” the temple of God. His “measuring” was specifically identified, for he had been placed in the year of 1844, where his stomach was made bitter by the disappointment of October, 22. He was told to measure the temple, but to leave off the courtyard, which he was informed represented the time of the Gentiles, when they would trample down the courtyard for twelve hundred and sixty years. The twelve hundred and sixty years ended in 1798. John was to begin his measuring in 1798, and leave off the previous twelve hundred and sixty years, where the spiritual temple and spiritual Jerusalem had been trodden down. He was standing at the disappointment of 1844, so from 1798 to 1844, is forty-six years. Those forty-six years represent the temple.

I samband med att identifiera den historia som skulle upprepas när Guds folk i den yttersta tiden åter profeterade, blev Johannes tillsagd att ”stå upp och mät” Guds tempel. Hans ”mätning” angavs uttryckligen, ty han hade placerats i året 1844, där hans mage gjordes bitter genom besvikelsen den 22 oktober. Han blev tillsagd att mäta templet, men att lämna förgården åt sidan, vilken han fick veta representerade hedningarnas tid, då de skulle trampa ned förgården i ett tusen två hundra sextio år. De ett tusen två hundra sextio åren slutade år 1798. Johannes skulle börja sin mätning år 1798 och lämna de föregående ett tusen två hundra sextio åren åt sidan, då det andliga templet och det andliga Jerusalem hade blivit nedtrampade. Han stod vid besvikelsen år 1844, så från 1798 till 1844 är det fyrtiosex år. Dessa fyrtiosex år representerar templet.

When John, as God’s last-day people were to prophesy again, as they had done from 1840 to 1844, they would begin when the angel descended at the fulfillment of a prophecy of Islam. Their work of prophesying again would require a work of measuring the temple, and that work would represent an investigation of the “old paths”, which was the history represented by the “temple”, which began at the time of the end in 1798, and ended with the great disappointment of 1844. As they began their work of investigating Jeremiah’s old paths, which is John’s “temple of forty-six years”, the curse of Moses was found in the rubbish scattered all over the temple, and the prediction of the Josiah to come was fulfilled. The work of Josiah is also identified again by Isaiah:

När Johannes, såsom Guds folk i den sista tiden skulle profetera på nytt, såsom de hade gjort från 1840 till 1844, skulle de börja när ängeln steg ned vid uppfyllelsen av en profetia om islam. Deras verk att profetera på nytt skulle kräva ett verk av att mäta templet, och det verket skulle representera en undersökning av de ”gamla stigarna”, vilket var den historia som representerades av ”templet”, som började vid ändens tid år 1798 och slutade med den stora besvikelsen 1844. När de började sitt verk med att undersöka Jeremias gamla stigar, vilka är Johannes ”tempel om fyrtiosex år”, återfanns Moses förbannelse i bråten som låg utspridda över hela templet, och förutsägelsen om den kommande Josia uppfylldes. Josias verk identifieras också åter av Jesaja:

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> Och de som utgår från dig skall bygga upp de gamla ödeplatserna; du skall upprätta grundvalarna från många generationer, och du skall kallas den som murar igen rämnan, den som återställer stigarna, så att man kan bo i landet. Jesaja 58:12.

God’s last-day people were to restore the “paths to dwell in,” which are Jeremiah’s “old paths”. They were to rebuild the old waste places, as the workers in Josiah and Ezra’s histories were accomplishing. They were to employ the methodology of “line upon line,” for they would not simply “raise up” the foundational history of Adventism, that is represented by the temple of forty-six years, but in doing so they were to “raise up the foundations of many generations.” They were to identify that every reform movement represents a foundational work, that “line upon line,” identifies the last-day foundations of 1798 to 1844. They were to repair “the breach,” and the breach represents the initial break in a vessel or a wall that opens the way for further disaster. The “breach” that was to be repaired was the rebellion of 1863.

Guds folk i den sista tiden skulle återställa ”stigarna att bo på”, vilka är Jeremias ”gamla stigar”. De skulle bygga upp de uråldriga ödeplatserna, såsom arbetarna i Josias och Esras historieskildringar fullbordade. De skulle tillämpa metodiken ”rad på rad”, ty de skulle inte endast ”resa upp” adventismens grundläggande historia, vilken representeras av templet på fyrtiosex år, utan därigenom skulle de ”upprätta många generationers grundvalar”. De skulle urskilja att varje reformrörelse representerar ett grundläggande verk, att ”rad på rad” utpekar de sista dagarnas grundvalar från 1798 till 1844. De skulle laga ”bräschen”, och bräschen betecknar det första brottet i ett kärl eller en mur som öppnar vägen för vidare fördärv. Den ”bräsch” som skulle lagas var upproret år 1863.

When Josiah arrived on September 11, 2001 God’s last-day people returned to Jeremiah’s old paths and began to measure Millerite history. They discovered the “breach.” They identified the truth of the jewels of Miller’s dream as they built “the old waste places.” They discovered the “seven times,” as had Josiah, and they restored the truth of Leviticus twenty-six, and thus raised “up the former desolations.” When they restored the “first” and the “last” desolations of Leviticus twenty-six they then recognized that one finished in 1798 and the other in 1844. Thus their work of raising up the former desolations, was the very “rod” that was given to John that allowed him to measure the temple.

När Josia anlände den 11 september 2001 återvände Guds folk i den sista tiden till Jeremias gamla stigar och började mäta den milleritiska historien. De upptäckte ”bräschen”. De identifierade sanningen om juvelerna i Millers dröm, medan de byggde upp ”de urgamla ödeplatserna”. De upptäckte ”de sju tiderna”, såsom Josia hade gjort, och de återupprättade sanningen i Tredje Moseboken tjugosex och reste sålunda ”upp de forna förödelserna”. När de återupprättade den ”första” och den ”sista” förödelsen i Tredje Moseboken tjugosex, insåg de därefter att den ena slutade år 1798 och den andra år 1844. Således var deras verk att resa upp de forna förödelserna just den ”mätstång” som gavs åt Johannes och som gjorde det möjligt för honom att mäta templet.

The Lion of the tribe of Judah led His people back to the old paths, so they could find the latter rain message, and the latter rain message is the message of Islam of the third woe. When they ultimately discovered the two sacred tables of Habakkuk, as represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, they saw that the foundation included the “three woes” of Revelation chapter eight, and that the second woe had concluded in the foundational history where the Millerite temple had been erected. They then recognized that the understanding of the rule of triple application of prophecies had been previously put in place by the Lion of the tribe of Judah, in order that when they returned to Jeremiah’s old paths, they could recognize “the rest and the refreshing”, which is the latter rain message of the third woe, that is identified and established with the two witnesses of the first and second woes.

Lejonet av Juda stam ledde sitt folk tillbaka till de gamla stigarna, så att de kunde finna budskapet om det sena regnet, och budskapet om det sena regnet är islams budskap i det tredje veet. När de slutligen upptäckte Habackuks två heliga tavlor, såsom de framställs genom pionjärdiagrammen från 1843 och 1850, såg de att grunden innefattade de ”tre veen” i Uppenbarelseboken kapitel åtta, och att det andra veet hade avslutats i den grundläggande historien där det milleritiska templet hade uppförts. De insåg då att förståelsen av regeln om profetiornas trefaldiga tillämpning tidigare hade blivit etablerad av Lejonet av Juda stam, för att de, när de återvände till Jeremias gamla stigar, skulle kunna känna igen ”vilan och vederkvickelsen”, vilket är budskapet om det sena regnet i det tredje veet, som identifieras och fastställs tillsammans med de två vittnena i det första och andra veet.

We will continue this study in the next article.

Vi kommer att fortsätta denna studie i nästa artikel.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> ”Fienden söker avleda våra bröders och systrars sinnen från arbetet med att bereda ett folk att bestå i dessa sista dagar. Hans spetsfundigheter är avsedda att leda sinnena bort från stundens faror och plikter. De värderar som intet det ljus som Kristus kom från himlen för att ge Johannes åt sitt folk. De lär att de händelser som ligger alldeles framför oss inte är av tillräcklig betydelse för att ägnas särskild uppmärksamhet. De gör sanningen av himmelskt ursprung om intet och berövar Guds folk deras tidigare erfarenhet, i det att de i stället ger dem en falsk vetenskap.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> ”Så säger Herren: Stå på vägarna och se efter, och fråga efter de gamla stigarna, var den goda vägen är, och vandra på den.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> ”Låt ingen försöka rycka undan grunderna för vår tro — de grunder som lades i början av vårt verk genom bönfyllda studier av Ordet och genom uppenbarelse. På denna grund har vi byggt under de senaste femtio åren. Människor må mena att de har funnit en ny väg och att de kan lägga en starkare grund än den som har lagts. Men detta är ett stort bedrägeri. Ingen kan lägga en annan grund än den som har lagts.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> ”I det förgångna har många företagit sig att bygga upp en ny tro, att upprätta nya grundsatser. Men hur länge stod deras byggnad kvar? Den föll snart, ty den var inte grundad på Klippan.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> ”Måste inte de första lärjungarna bemöta människors utsagor? Måste de inte lyssna till falska teorier och sedan, när de hade gjort allt, stå fasta och säga: ’Ingen kan lägga en annan grund än den som är lagd’? 1 Korintierbrevet 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> ”Så skall vi hålla fast vid begynnelsen av vår tillförsikt orubbligt intill slutet. Ord av kraft har sänts av Gud och av Kristus till detta folk och fört dem ut från världen, punkt för punkt, in i den klara belysningen av den närvarande sanningen. Med läppar vidrörda av helig eld har Guds tjänare förkunnat budskapet. Det gudomliga tilltalet har satt sitt sigill på den förkunnade sanningens äkthet.” Testimonies, volym 8, 296, 297.

Back to Articles