Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Five

Daniels bok – nummer fyrtiofem

The Symbolic Transformation: Unraveling the Mystery of the Daily in the Book of Daniel

Den symboliska förvandlingen: att reda ut mysteriet kring det dagliga i Daniels bok

Author

Jeff Pippenger

Published

January 9, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “daily” in the book of Daniel was recognized by William Miller as a symbol of pagan Rome or paganism, but in the last days it is the symbol of the rejection of William Miller’s foundational truths. It represents the end of a rebellion that began in 1863, with the rejection of Miller’s understanding of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six. When Adventism rejected the correct identification of “the daily” as paganism, they turned the symbol of Satan into a symbol of Christ. Isaiah identifies that this work was turning things upside down. The rejection of “the daily” was put in place in the 1930’s (the third generation of Adventism), but it had been a controversy since 1901 (the second generation of Adventism). As with ancient Israel, a progressive rejection of truth led to the acceptance of an error that contained the elements of the unpardonable sin.

Det ”dagliga” i Daniels bok erkändes av William Miller som en symbol för det hedniska Rom eller hedendomen, men i de sista dagarna är det en symbol för förkastandet av William Millers grundläggande sanningar. Det representerar slutet på ett uppror som började 1863, genom förkastandet av Millers förståelse av Moses ”sju tider” i Tredje Moseboken tjugosex. När adventismen förkastade den korrekta identifieringen av ”det dagliga” som hedendom, gjorde de Satans symbol till en symbol för Kristus. Jesaja identifierar att detta verk var att vända allting upp och ned. Förkastandet av ”det dagliga” befästes på 1930-talet (adventismens tredje generation), men det hade varit en stridsfråga sedan 1901 (adventismens andra generation). Liksom med det forntida Israel ledde ett gradvis förkastande av sanningen till antagandet av en villfarelse som innehöll den oförlåtliga syndens beståndsdelar.

The unpardonable sin for the quibbling Jews, was represented when they identified the works that Christ had done as the works of Satan. Ancient Israel is the premier symbol of modern Israel, and modern Israel did that very thing, only in reverse. They took the works of Satan (paganism), and attributed those works to Christ. Ancient Israel’s rebellion includes their choice of Satan as their king.

Den oförlåtliga synden hos de hårklyvande judarna kom till uttryck när de identifierade de gärningar som Kristus hade gjort som Satans gärningar. Det forntida Israel är den främsta symbolen för det moderna Israel, och det moderna Israel gjorde just detta, men omvänt. De tog Satans verk (hedendom) och tillskrev dessa verk Kristus. Det forntida Israels uppror innefattar deras val av Satan som sin kung.

> When Pilate therefore heard that saying, he brought Jesus forth, and sat down in the judgment seat in a place that is called the Pavement, but in the Hebrew, Gabbatha. And it was the preparation of the passover, and about the sixth hour: and he saith unto the Jews, Behold your King! But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. Then delivered he him therefore unto them to be crucified. And they took Jesus, and led him away. John 19:13–16.

> När Pilatus därför hörde detta ord, lät han föra ut Jesus och satte sig på domarsätet på den plats som kallas Stengården, men på hebreiska Gabbata. Och det var påskens tillredelsedag, vid omkring sjätte timmen; och han sade till judarna: Se, er konung! Men de ropade: Bort med honom, bort med honom, korsfäst honom. Pilatus sade till dem: Skall jag korsfästa er konung? Översteprästerna svarade: Vi har ingen annan konung än kejsaren. Då utlämnade han honom åt dem för att korsfästas. Och de tog Jesus och förde bort honom. Johannes 19:13–16.

Pilate was the representative of pagan Rome, and Sister White identifies that the dragon who was kicked out of heaven in Revelation chapter twelve, is Satan, but in a secondary sense the dragon, is also pagan Rome. The dragon is therefore symbolized by “the daily.” The end of ancient Israel’s rebellion, when they publicly proclaimed, “We have no king but Caesar,” represented their public declaration that they were subjects of their king, and their king was Satan. That rebellion against God as King, began in the days of Samuel the prophet, when they rejected God as their king and demanded that they be given a human king so they could be as the other nations.

Pilatus var den hedniska Roms representant, och syster White identifierar att draken som kastades ut ur himlen i Uppenbarelseboken kapitel tolv är Satan, men i en sekundär bemärkelse är draken också det hedniska Rom. Draken symboliseras därför av ”det dagliga”. Slutet på det forntida Israels uppror, när de offentligt förkunnade: ”Vi har ingen annan kung än kejsaren”, representerade deras offentliga förklaring att de var undersåtar till sin kung, och deras kung var Satan. Detta uppror mot Gud som kung började på profeten Samuels tid, när de förkastade Gud som sin kung och krävde att få en mänsklig kung, så att de kunde vara som de andra folken.

> Then all the elders of Israel gathered themselves together, and came to Samuel unto Ramah, And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. 1 Samuel 8:4–8.

> Då samlades alla Israels äldste och kom till Samuel i Rama och sade till honom: Se, du är gammal, och dina söner vandrar inte på dina vägar. Sätt därför nu en kung över oss, som kan döma oss, såsom alla andra folk. Men det misshagade Samuel, när de sade: Ge oss en kung som kan döma oss. Och Samuel bad till Herren. Då sade Herren till Samuel: Hör folkets röst i allt vad de säger till dig. Ty det är inte dig de har förkastat, utan mig har de förkastat, så att jag inte skall regera över dem. Såsom de i allt har handlat från den dag då jag förde dem upp ur Egypten ända till denna dag, i det att de har övergivit mig och tjänat andra gudar, så gör de också mot dig. 1 Samuelsboken 8:4–8.

Ancient Israel never recognized that they had rejected God, or that their desire for an earthly king would progress to the point where they crucified the Messiah, and chose Satan as their king. Their rebellion was hidden from their eyes by their own self-righteous ideas that in spite of rejecting God, they were still the chosen people, for after all, they reasoned, God still maintained a holy prophetic ministry, even after Samuel.

Det forntida Israel insåg aldrig att de hade förkastat Gud, eller att deras begär efter en jordisk kung skulle fortskrida till den punkt där de korsfäste Messias och valde Satan till sin kung. Deras uppror var dolt för deras ögon genom deras egna självrättfärdiga föreställningar att de, trots att de hade förkastat Gud, fortfarande var det utvalda folket, ty, resonerade de, Gud upprätthöll ju alltjämt ett heligt profetiskt ämbete, även efter Samuel.

They misinterpreted the prophetic ministry of the prophets, believing that the presence of God’s prophets proved they were God’s chosen people. They did not see that they were far from God and the prophets were seeking to lead them back to God, for they interpreted the activity of the prophets as evidence of God’s leading. This was in spite of their continued rejection of all the messages of the prophets that were sent to them. The same deception came upon Adventism in 1863.

De misstolkade profeternas profetiska tjänst och trodde att Guds profeters närvaro bevisade att de var Guds utvalda folk. De insåg inte att de var långt borta från Gud och att profeterna sökte leda dem tillbaka till Gud, eftersom de tolkade profeternas verksamhet som ett bevis på Guds ledning. Detta skedde trots deras fortsatta förkastande av alla de budskap från profeterna som hade sänts till dem. Samma villfarelse kom över adventismen år 1863.

Adventism rejected the movement that had been brought together through the ministry of William Miller, and chose to become a legally registered church the same year in which they rejected Moses’ message of the “seven times,” as delivered by Elijah (William Miller). The same year they produced a counterfeit prophetic chart, that could no longer be read, and could no longer “speak” as per Habakkuk 2, verse 3, for it required a handout to explain it. Habakkuk’s charts could be read just as they existed and therefore they could “speak”.

Adventismen förkastade den rörelse som hade förts samman genom William Millers tjänst och valde att bli ett lagligen registrerat samfund samma år som de förkastade Moses budskap om de ”sju tiderna”, såsom det framfördes av Elia (William Miller). Samma år framställde de en förfalskad profetisk tavla, som inte längre kunde läsas och inte längre kunde ”tala” enligt Habackuk 2:3, eftersom den krävde ett utdelat förklaringsblad för att kunna förstås. Habackuks tavlor kunde läsas sådana de var och därför kunde de ”tala”.

Adventism refused to accomplish any self-examination of the choice they made in 1863, for after all they had the prophetess among them, proving they were the remnant people identified in the book of Revelation, which had the Spirit of Prophecy. They manifested the same spirit and attitude of ancient Israel, and the rebellion that began with the rejection of the first jewel that was discovered by Miller, ultimately led to their rejection of Miller’s identification of the jewel of “the daily” also.

Adventismen vägrade att företa någon självrannsakan över det val de gjorde år 1863, ty de hade ju trots allt profetissan ibland sig, vilket bevisade att de var kvarlevans folk, identifierat i Uppenbarelseboken, som hade profetians Ande. De uppvisade samma anda och hållning som det forntida Israel, och det uppror som började med förkastandet av den första juvel som upptäcktes av Miller ledde slutligen också till att de förkastade Millers identifiering av juvelen ”det dagliga”.

Modern Israel rejected Miller’s understanding of “the daily,” a symbol of pagan Rome, which in turn is a symbol of Satan, and claimed that “the daily” is a symbol of Christ. In other words, modern Israel chose to accept a satanic symbol as a symbol of Christ. Just as ancient Israel proclaimed that they had no king but Caesar, a representative of pagan Rome, which is a symbol of Satan.

Det moderna Israel förkastade Millers förståelse av ”det dagliga”, en symbol för det hedniska Rom, som i sin tur är en symbol för Satan, och hävdade att ”det dagliga” är en symbol för Kristus. Med andra ord valde det moderna Israel att godta en satanisk symbol som en symbol för Kristus. Liksom det forntida Israel förkunnade att de inte hade någon annan kung än Caesar, en representant för det hedniska Rom, som är en symbol för Satan.

In terms of prophetic application, that choice demanded that modern Israel would need to redefine chapters seven, eight and nine of Daniel, which were the very chapters that are represented by the Ulai River, and were the increase of knowledge in Millerite history. They would be forced to change those chapters, for chapter eight directly references “the daily” three times.

När det gäller den profetiska tillämpningen krävde det valet att det moderna Israel skulle behöva omdefiniera kapitlen sju, åtta och nio i Daniel, vilka var just de kapitel som representeras av floden Ulai och utgjorde kunskapens tillväxt i den milleritiska historien. De skulle tvingas förändra dessa kapitel, ty kapitel åtta hänvisar direkt till ”det dagliga” tre gånger.

Forced by the history where the vision of the Ulai River was unsealed, the Millerites could see no other earthly kingdoms before Christ returned and set up His everlasting kingdom, as represented in Daniel chapter two. They therefore treated the fourth kingdom of Rome as one kingdom with two aspects. Those two aspects were directly represented in chapters seven and eight of Daniel. Daniel identifies that the vision he received in chapter eight was to be understood in connection with the vision of chapter seven.

Tvingade av den historia i vilken synen vid floden Ulai blev uppenbarad kunde milleriterna inte se några andra jordiska riken före Kristi återkomst och upprättandet av hans eviga rike, såsom det framställs i Daniel kapitel två. De betraktade därför Roms fjärde rike som ett och samma rike med två aspekter. Dessa två aspekter framställdes direkt i Daniels sjunde och åttonde kapitel. Daniel anger att den syn han mottog i kapitel åtta skulle förstås i samband med synen i kapitel sju.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. Daniel 8:1.

> I kung Belsassars tredje regeringsår visade sig en syn för mig, ja, för mig, Daniel, efter den som visade sig för mig första gången. Daniel 8:1.

The vision “which appeared unto” Daniel “at the first,” was the vision of chapter seven.

Den syn som ”visade sig för” Daniel ”först” var synen i kapitel sju.

> In the first year of Belshazzar king of Babylon Daniel had a dream and visions of his head upon his bed: then he wrote the dream, and told the sum of the matters. Daniel 7:1.

> I den babyloniske kungen Belsassars första regeringsår hade Daniel en dröm och syner i sitt huvud när han låg på sin bädd; därefter skrev han ned drömmen och återgav huvudinnehållet av vad som hade hänt. Daniel 7:1.

The two visions represent two aspects of the kingdoms of Bible prophecy that had first been represented in chapter two of Daniel. The four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome were repeated in chapters seven, and then again in chapter eight, but with a distinction between the political elements of the four kingdoms and the religious elements of the four kingdoms. In Daniel seven, the kingdoms are represented by beasts of prey, but in chapter eight the same kingdoms are presented by sanctuary beasts. Daniel wished to understand the vision of chapter seven, and Gabriel came to him to explain.

De två synerna representerar två aspekter av de riken i Bibelns profetia som först hade framställts i Daniels andra kapitel. De fyra rikena Babylon, Medo-Persien, Grekland och Rom upprepades i kapitel sju och därefter åter i kapitel åtta, men med en åtskillnad mellan de politiska elementen i de fyra rikena och de religiösa elementen i de fyra rikena. I Daniel sju framställs rikena genom rovdjur, men i kapitel åtta presenteras samma riken genom helgedomens djur. Daniel önskade förstå synen i kapitel sju, och Gabriel kom till honom för att förklara den.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. These great beasts, which are four, are four kings, which shall arise out of the earth. But the saints of the most High shall take the kingdom, and possess the kingdom forever, even for ever and ever. Daniel 7:15–18.

> Jag, Daniel, blev bedrövad i min ande i min kropp, och mitt huvuds syner förskräckte mig. Jag gick fram till en av dem som stod där och frågade honom sanningen om allt detta. Då sade han mig det och lät mig förstå tydningen av dessa ting: Dessa stora djur, som är fyra, är fyra kungar som skall uppstå ur jorden. Men den Högstes heliga skall ta emot riket och besitta riket för evigt, ja, i evigheters evighet. Daniel 7:15–18.

Daniel was informed that the four beasts were four earthly kingdoms that would exist until God’s everlasting kingdom would be set up, in agreement with Daniel chapter two. There were to be four earthly kingdoms that preceded the arrival of God’s everlasting kingdom, as represented by the rock that was cut out of the mountain and filled the whole earth in chapter two.

Daniel fick veta att de fyra djuren var fyra jordiska riken som skulle bestå till dess att Guds eviga rike upprättades, i överensstämmelse med Daniel kapitel två. Det skulle finnas fyra jordiska riken som föregick ankomsten av Guds eviga rike, vilket i kapitel två framställs genom stenen som höggs ut ur berget och fyllde hela jorden.

Sister White took the Millerite understanding of those four kingdoms well beyond the Millerite understanding, when she addressed the earth beast of Revelation chapter thirteen.

Syster White förde den milleritiska förståelsen av dessa fyra riken långt utöver den milleritiska förståelsen, när hon behandlade jorddjuret i Uppenbarelsebokens trettonde kapitel.

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation seventeen an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.” The Great Controversy, 439.

> ”Vid denna punkt introduceras en annan symbol. Profeten säger: ’Jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden; och det hade två horn lika ett lamm.’ Vers 11. Både detta vilddjurs utseende och sättet för dess uppstigande visar att den nation som det representerar är olik dem som framställdes under de föregående symbolerna. De stora riken som har härskat över världen framställdes för profeten Daniel som rovdjur, vilka steg upp när ’himlens fyra vindar stormade fram över det stora havet’. Daniel 7:2. I Uppenbarelseboken sjutton förklarade en ängel att vatten representerar ’folk och människoskaror och folkslag och tungomål’. Uppenbarelseboken 17:15. Vindar är en symbol för strid. Himlens fyra vindar, som stormar fram över det stora havet, framställer de fruktansvärda scener av erövring och revolution genom vilka riken har nått makten.” The Great Controversy, 439.

The beasts are symbols of the conquests that were accomplished as the kingdoms came to power. A beast of prey prophetically represents the political, economic and military power of a kingdom. The same kingdoms represented in Daniel chapter two and seven, are also represented in chapter eight, but there they are all associated with elements derived from God’s sanctuary, and in so doing they represent the religious element of the kingdoms, for they were all a union of church and State.

Djuren är symboler för de erövringar som fullbordades när rikena kom till makten. Ett rovdjur representerar profetiskt ett rikes politiska, ekonomiska och militära makt. Samma riken som representeras i Daniel kapitel två och sju representeras också i kapitel åtta, men där är de alla förbundna med element hämtade från Guds helgedom, och därigenom representerar de rikenas religiösa element, ty de var alla en förening av kyrka och stat.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. I saw the ram pushing westward, and northward, and southward; so that no beasts might stand before him, neither was there any that could deliver out of his hand; but he did according to his will, and became great. And as I was considering, behold, an he goat came from the west on the face of the whole earth, and touched not the ground: and the goat had a notable horn between his eyes. And he came to the ram that had two horns, which I had seen standing before the river, and ran unto him in the fury of his power. And I saw him come close unto the ram, and he was moved with choler against him, and smote the ram, and brake his two horns: and there was no power in the ram to stand before him, but he cast him down to the ground, and stamped upon him: and there was none that could deliver the ram out of his hand. Therefore the he goat waxed very great: and when he was strong, the great horn was broken; and for it came up four notable ones toward the four winds of heaven. Daniel 8:1–8.

> I kung Belsassars regerings tredje år visade sig för mig, ja för mig Daniel, en syn, efter den som först hade visat sig för mig. Och jag såg i en syn; och det skedde, när jag såg, att jag befann mig i Susa, i borgen, som ligger i provinsen Elam; och jag såg i synen, och jag var vid Ulai älv. Då lyfte jag upp mina ögon och såg, och se, framför älven stod en vädur som hade två horn; och de båda hornen var höga, men det ena var högre än det andra, och det högre kom upp sist. Jag såg väduren stånga västerut och norrut och söderut; så att inga djur kunde stå honom emot, och det fanns ingen som kunde rädda ur hans hand; utan han gjorde efter sin vilja och blev stor. Och medan jag noga gav akt, se, då kom en bock västerifrån över hela jordens yta, utan att röra vid marken; och bocken hade ett ansenligt horn mellan sina ögon. Och han kom till väduren med de två hornen, som jag hade sett stå framför älven, och sprang emot honom i sin krafts raseri. Och jag såg honom komma helt inpå väduren, och han uppfylldes av vrede mot honom och slog väduren och bröt av hans båda horn; och väduren hade ingen kraft att stå honom emot, utan han kastade honom till marken och trampade på honom; och det fanns ingen som kunde rädda väduren ur hans hand. Därför blev bocken mycket stor; men när han var som starkast, bröts det stora hornet av, och i dess ställe kom fyra andra ansenliga upp, mot himlens fyra väderstreck. Daniel 8:1–8.

Chapter eight begins with Daniel affirming that he is then living in the history of the first kingdom of Bible prophecy (Babylon), but his vision does not identify any symbol that was to represent Babylon, for it begins with the ram that represented the second earthly kingdom of Medo-Persia. The absence of a symbol of Babylon is purposeful, for a primary characteristic of Babylon is that it represents a kingdom that is removed, and thereafter restored, as represented by Nebuchadnezzar’s “seven times” living as a beast. During that “seven times” an element of spiritual Babylon (the papacy), is represented, for the papacy is the kingdom that is forgotten for seventy symbolic years, during which she had a deadly wound. The fact that Daniel identifies that he receives the vision “in the third year of the reign of king Belshazzar,” identifies Babylon as the kingdom that precedes the second kingdom of Medo-Persia, but it emphasizes Babylon as the hidden, or forgotten kingdom that is forgotten during the days of one king.

Kapitel åtta inleds med att Daniel bekräftar att han då lever i historien om det första riket i Bibelns profetia (Babylon), men hans syn identifierar ingen symbol som skulle representera Babylon, ty den börjar med baggen som representerade det andra jordiska riket, Medo-Persien. Frånvaron av en symbol för Babylon är avsiktlig, ty ett främsta kännetecken för Babylon är att det representerar ett rike som avlägsnas och därefter återupprättas, såsom detta framställs genom Nebukadnessars ”sju tider”, då han levde som ett djur. Under dessa ”sju tider” representeras ett inslag av det andliga Babylon (påvedömet), ty påvedömet är det rike som är glömt under sjuttio symboliska år, under vilka det hade ett dödligt sår. Det faktum att Daniel anger att han får synen ”i kung Belsassars tredje regeringsår” identifierar Babylon som det rike som föregår det andra riket, Medo-Persien, men det betonar Babylon som det dolda, eller glömda, riket som är glömt under en kungs dagar.

The beasts of chapter eight, are not beasts of prey, they are beasts that were used as sacrificial animals in the sanctuary service. The fourth kingdom is represented as “a little horn,” not as a beast, but horns were part of God’s sanctuary, for the altars in God’s sanctuary had horns as part of their design.

Djuren i kapitel åtta är inte rovdjur; de är djur som användes som offerdjur i helgedomstjänsten. Det fjärde riket framställs som ”ett litet horn”, inte som ett djur, men horn var en del av Guds helgedom, eftersom altaren i Guds helgedom hade horn som en del av sin utformning.

Not only were the four kingdoms of prophecy represented by Daniel with sanctuary terms, the narrative of the chapter contains several words derived directly from God’s sanctuary service. The narrative in the chapter is presented with Hebrew words drawn from the sanctuary service, but also the action of presenting an offering in the sanctuary service is built within the structure of the chapter. The fact that Daniel purposely associated chapter seven and eight together, allows those who wish to see, that chapter seven, is identifying the statecraft of the kingdoms of Bible prophecy and chapter eight, is identifying the churchcraft of the kingdoms of Bible prophecy.

Inte endast representerades profetians fyra riken av Daniel med helgedomstermer; berättelsen i kapitlet innehåller också flera ord som härleds direkt från Guds helgedomstjänst. Berättelsen i kapitlet framställs med hebreiska ord hämtade från helgedomstjänsten, men även själva handlingen att frambära ett offer i helgedomstjänsten är inbyggd i kapitlets struktur. Det förhållandet att Daniel avsiktligt förband kapitel sju och åtta med varandra gör det möjligt för dem som vill se att kapitel sju identifierar statskonsten hos de riken som förekommer i Bibelns profetior, och att kapitel åtta identifierar kyrkopolitiken hos de riken som förekommer i Bibelns profetior.

Adventism has been forced to cover this fact up with satanic fables, for this recognition reveals that Miller’s jewels were just as God designed them to be. Their rejection of Miller’s understanding of “the daily,” is represented as a claim that “God had no understanding,” for they claim that when God gave the framework to Miller (through the ministry of holy angels), it was not accurate.

Adventismen har tvingats dölja detta faktum med sataniska fabler, ty detta erkännande uppenbarar att Millers juveler var precis sådana som Gud hade avsett att de skulle vara. Deras förkastande av Millers förståelse av ”det dagliga” framställs som ett påstående att ”Gud saknade förståelse”, ty de hävdar att när Gud gav ramen åt Miller (genom heliga änglars tjänst), var den inte korrekt.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Sannerligen, ert omkastande av allting skall räknas såsom krukmakarlera; ty skall verket säga om honom som gjorde det: Han har inte gjort mig? eller skall det formade säga om honom som formade det: Han hade inget förstånd? Jesaja 29:16.

The framework of Miller was the prophetic structure he recognized and employed but from 1863 onward, Adventism returned to the theological applications of apostate Protestantism and Catholicism, in order to cover up the jewels of Miller’s dream. Adventism accepted a false framework (the thing framed), in order to reject the work, and also the Maker of the work. In doing so, they claim the Maker of the work has no understanding. The rejection of that framework, was and still is, a rejection of the increase of knowledge that was unsealed in 1798. Those that reject the increase of knowledge reject the work and the Maker of the work, and in terms of Daniel they were “the wicked”.

Millers ramverk var den profetiska struktur som han kände igen och använde, men från och med 1863 återvände adventismen till den avfallna protestantismens och katolicismens teologiska tillämpningar för att dölja juvelerna i Millers dröm. Adventismen godtog ett falskt ramverk (det inramade tinget) för att förkasta verket och även verkets Skapare. Därigenom gör de anspråk på att verkets Skapare saknar förstånd. Förkastandet av detta ramverk var, och är fortfarande, ett förkastande av den kunskapsökning som blev öppnad i 1798. De som förkastar kunskapsökningen förkastar verket och verkets Skapare, och i Daniels termer var de ”de ogudaktiga”.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Många skall renas och göras vita och luttras; men de ogudaktiga skall handla ogudaktigt, och ingen av de ogudaktiga skall förstå; men de visa skall förstå. Daniel 12:10.

The “wicked shall do wickedly”, thus identifying a progressive escalating rejection of truth. The wickeds rejection of the framework is a rejection of God, and in turn God rejects the wicked for the rejection they attempt to accomplish by a counterfeit framework.

De ”ogudaktiga skall handla ogudaktigt”, och därmed identifieras ett fortskridande, tilltagande förkastande av sanningen. De ogudaktigas förkastande av ramverket är ett förkastande av Gud, och i sin tur förkastar Gud de ogudaktiga för det förkastande som de försöker åstadkomma genom ett förfalskat ramverk.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går under av brist på kunskap; eftersom du har förkastat kunskapen, skall också jag förkasta dig, så att du inte längre får vara präst åt mig. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Hosea 4:6.

God’s people, who were God’s “priests” from 1844 through to 1863, were rejected for their lack of the “knowledge” that has been increased through the ministry of William Miller. It is important to consider the context of verse six in Hosea, for the context identifies an escalating rebellion against the truth, represented as the “knowledge.”

Guds folk, som var Guds ”präster” från 1844 fram till 1863, blev förkastade på grund av sin brist på den ”kunskap” som hade blivit förökad genom William Millers tjänst. Det är viktigt att beakta sammanhanget för vers sex i Hosea, eftersom sammanhanget identifierar ett tilltagande uppror mot sanningen, framställd som ”kunskapen”.

> Hear the word of the Lord, ye children of Israel: for the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land. By swearing, and lying, and killing, and stealing, and committing adultery, they break out, and blood toucheth blood. Therefore shall the land mourn, and every one that dwelleth therein shall languish, with the beasts of the field, and with the fowls of heaven; yea, the fishes of the sea also shall be taken away. Yet let no man strive, nor reprove another: for thy people are as they that strive with the priest. Therefore shalt thou fall in the day, and the prophet also shall fall with thee in the night, and I will destroy thy mother. My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. They eat up the sin of my people, and they set their heart on their iniquity. And there shall be, like people, like priest: and I will punish them for their ways, and reward them their doings. For they shall eat, and not have enough: they shall commit whoredom, and shall not increase: because they have left off to take heed to the Lord.

> Hören Herrens ord, ni Israels barn; ty Herren har en sak mot landets invånare, eftersom det inte finns någon sanning, ingen barmhärtighet och ingen kunskap om Gud i landet. Man svär och ljuger och mördar och stjäl och begår äktenskapsbrott; de bryter alla gränser, och blodsutgjutelse följer på blodsutgjutelse. Därför skall landet sörja, och var och en som bor där skall tyna bort, tillsammans med markens djur och himlens fåglar; ja, också havets fiskar skall ryckas bort. Dock må ingen tvista, och ingen tillrättavisa en annan; ty ditt folk är som de som tvistar med prästen. Därför skall du falla på dagen, och profeten skall också falla med dig om natten, och jag skall förgöra din moder. Mitt folk går under av brist på kunskap. Eftersom du har förkastat kunskapen, skall också jag förkasta dig, så att du inte längre skall vara präst åt mig. Eftersom du har glömt din Guds lag, skall också jag glömma dina barn. Ju mer de blev förökade, desto mer syndade de mot mig; därför skall jag förvandla deras ära till skam. De livnär sig på mitt folks synd, och efter deras missgärning står deras begär. Och det skall gå prästen som folket; jag skall hemsöka dem för deras vägar och vedergälla dem för deras gärningar. Ty de skall äta och inte bli mätta; de skall bedriva otukt och inte föröka sig, eftersom de har upphört att ge akt på Herren.

> Whoredom and wine and new wine take away the heart. My people ask counsel at their stocks, and their staff declareth unto them: for the spirit of whoredoms hath caused them to err, and they have gone a whoring from under their God. They sacrifice upon the tops of the mountains, and burn incense upon the hills, under oaks and poplars and elms, because the shadow thereof is good: therefore your daughters shall commit whoredom, and your spouses shall commit adultery. I will not punish your daughters when they commit whoredom, nor your spouses when they commit adultery: for themselves are separated with whores, and they sacrifice with harlots: therefore the people that doth not understand shall fall. Though thou, Israel, play the harlot, yet let not Judah offend; and come not ye unto Gilgal, neither go ye up to Bethaven, nor swear, The Lord liveth. For Israel slideth back as a backsliding heifer: now the Lord will feed them as a lamb in a large place. Ephraim is joined to idols: let him alone. Their drink is sour: they have committed whoredom continually: her rulers with shame do love, Give ye. The wind hath bound her up in her wings, and they shall be ashamed because of their sacrifices. Hosea 4:1–19.

> Otukt och vin och must tar bort förståndet. Mitt folk frågar råd hos sina trästockar, och deras stav ger dem besked; ty otuktens ande har fört dem vilse, och de har bedrivit otukt och lämnat sin Gud. På bergens toppar offrar de, och på höjderna tänder de rökelse under ekar och popplar och almar, eftersom deras skugga är god. Därför skall era döttrar bedriva otukt, och era hustrur begå äktenskapsbrott. Jag skall inte straffa era döttrar när de bedriver otukt, ej heller era hustrur när de begår äktenskapsbrott; ty männen själva drar sig undan med skökor och offrar tillsammans med tempelskökor. Därför skall ett folk utan förstånd gå under. Om du än bedriver otukt, Israel, så må dock Juda inte dra på sig skuld; och gå inte till Gilgal och drag inte upp till Bet-Aven, och svär inte: Så sant Herren lever. Ty Israel är motspänstigt som en motspänstig kviga; nu skall Herren låta dem beta som ett lamm på en vidsträckt mark. Efraim har slutit sig till avgudarna: låt honom vara. Deras dryck är sur; de bedriver ständigt otukt; hennes furstar älskar med skam: Ge hit. Vinden har bundit henne i sina vingar, och de skall komma på skam för sina offer. Hosea 4:1–19.

The warning of Hosea is that “the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land.” Adventism is God’s people of the last days. In the day that the dirt brush man enters Miller’s room, Adventism, including the people, the priests, the prophets “that doth not understand shall fall,” for they will be “joined to idols.” Their idols are their counterfeit doctrines, woven into a counterfeit framework.

Hoseas varning är att ”Herren har en sak att utföra med landets invånare, därför att det inte finns någon sanning, ingen barmhärtighet och ingen kunskap om Gud i landet.” Adventismen är Guds folk i de sista dagarna. Den dag då mannen med dammborsten går in i Millers rum, skall adventismen, inbegripet folket, prästerna och profeterna, ”den som inte förstår skall falla”, ty de kommer att vara ”förenade med avgudar”. Deras avgudar är deras förfalskade läror, invävda i ett förfalskat ramverk.

The rebellion represented by the rejection of the increase of knowledge is a progressive escalation of rebellion that reaches the point where their probation ends with the pronouncement that they are joined to the counterfeit doctrines that are swept from Miller’s room. Their rebellion is represented as the commission of whoredom continually. From 1863 onward until the close of probation, they continually rebel until they are spewed out of the mouth of the Lord.

Det uppror som representeras av förkastandet av kunskapsökningen är en fortgående stegring av uppror, som når den punkt då deras prövotid avslutas med tillkännagivandet att de har slutit sig till de förfalskade läror som sopas ut ur Millers rum. Deras uppror framställs som ett ständigt begående av otukt. Från 1863 och framåt, ända till prövotidens slut, fortsätter de oupphörligen i uppror till dess att de utspys ur Herrens mun.

The rebellion of rejecting knowledge was represented by their “continually” committing adultery, and although not the same Hebrew word, the meaning is the same as the Hebrew word “tamid” which means “continual”, and that is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Upproret att förkasta kunskap framställdes genom att de ”ständigt” begick äktenskapsbrott, och även om det inte är samma hebreiska ord, är betydelsen densamma som hos det hebreiska ordet ”tamid”, som betyder ”ständig”, och som i Daniels bok översätts med ”det dagliga”.

We will continue our study of the four kingdoms of Bible prophecy in the next article.

Vi kommer att fortsätta vårt studium av de fyra rikena i Bibelns profetior i nästa artikel.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Därefter såg jag i fråga om det ’dagliga’, att ordet ’offer’ hade tillagts genom mänsklig visdom och inte hör till texten; och att Herren gav den rätta förståelsen av detta åt dem som förkunnade ropet om domens stund. När enhet rådde, före 1844, var nästan alla eniga om den rätta uppfattningen av det ’dagliga’; men sedan 1844 har man i förvirringen omfattat andra uppfattningar, och mörker och förvirring har följt.” Review and Herald, 1 november 1850.

Back to Articles