Article

# Panium - Number Nineteen

Panium – Nummer nitton

The Greats: Antiochus, Constantine, and the Last President

De stora: Antiochos, Konstantin och den siste presidenten

Author

Jeff Pippenger

Published

March 1, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The key to rightly dividing verses ten through sixteen of Daniel eleven is found in the basic prophetic applications that were employed over thirty years ago, in 1996, when The Time of the End magazine was published. Thirty years later, the Lord has revealed that another prophetic message is to be formalized as was the Millerite message formalized in 1831. In the omega history of these thirty years the message to be formalized is represented as a correction of a previous message of Islam, as represented by Josiah Litch and also a corrected message of the closed door, as represented by Samuel Snow, which is the symbol of the parable of the ten virgins. A message of Islam, accompanied with a warning of the progressive closing doors of probation as Christ finishes His work of judgment will be proclaimed. The message is twofold, possessing and internal and external line, which in turn represent the first two steps of the three-step testing process that always occurs when a prophecy is unsealed, as was the revelation of Jesus Christ on December 31, 2023.

Nyckeln till att rätt dela verserna tio till sexton i Daniel elva återfinns i de grundläggande profetiska tillämpningar som användes för över trettio år sedan, år 1996, när tidskriften The Time of the End publicerades. Trettio år senare har Herren uppenbarat att ännu ett profetiskt budskap skall formaliseras, såsom det milleritiska budskapet formaliserades år 1831. I dessa trettio årens omega-historia framställs det budskap som skall formaliseras som en rättelse av ett tidigare budskap om islam, såsom detta representeras av Josiah Litch, och även som ett rättat budskap om den stängda dörren, såsom detta representeras av Samuel Snow, vilket är symbolen för liknelsen om de tio jungfrurna. Ett budskap om islam, åtföljt av en varning om nådatidens fortskridande stängda dörrar, medan Kristus fullbordar sitt domsverk, skall förkunnas. Budskapet är tvåfaldigt och innefattar en inre och en yttre linje, vilka i sin tur representerar de två första stegen i den prövningsprocess i tre steg som alltid inträffar när en profetia förseglas upp, såsom i Jesu Kristi uppenbarelse den 31 december 2023.

The Time of the End magazine contains the basic overview of the future for America as represented in the last six verses of Daniel eleven which were unsealed at the time of the end in 1989. The magazine has been in the public record for thirty years and no one saw that a main theme of the magazine was the religious struggle between communism and the churches under the influence of Catholicism, especially in the Ukraine. That religious battle from the period of 1989, explains the context of the religious demise of Putin as represented by Ptolemy and Uzziah in the rebellion they both manifested at the temple in Jerusalem. The temple in Jerusalem was Uzziah’s temple, not Ptolemy’s temple. Both Putin and Zelenskyy desecrate the same temple in two different ways; one as an Egyptian and one as a Jew.

Tidskrift Time of the End innehåller den grundläggande översikten över Amerikas framtid såsom den framställs i de sista sex verserna i Daniel elva, vilka förseglades upp vid ändens tid år 1989. Tidskriften har funnits i det offentliga arkivet i trettio år, och ingen såg att ett huvudtema i tidskriften var den religiösa striden mellan kommunismen och kyrkorna under katolicismens inflytande, särskilt i Ukraina. Den religiösa striden från perioden 1989 förklarar sammanhanget för Putins religiösa undergång, sådan den framställs genom Ptolemaios och Ussia i det uppror som de båda visade i templet i Jerusalem. Templet i Jerusalem var Ussias tempel, inte Ptolemaios tempel. Både Putin och Zelenskyj vanhelgar samma tempel på två olika sätt: den ene som en egyptier och den andre som en jude.

The church that was struggling against the king of the south in 1989 was the Catholic church. And why not? Atheism of France delivered the deadly wound to the king of the north in 1798, so why wouldn’t the papacy retaliate against atheism’s long-drawn-out persecution of the Catholic church, especially in the Ukraine? More significant is that this clear testimony about the Ukraine came from a publication in 1996, that was citing the secular historians about the history of 1989. Now that the Lord is unsealing the hidden history of verse forty, He has pointed to the struggle between two orthodox churches to provide the prophetic and historical context of the battle of Raphia and its aftermath, and He had already included the necessary insights in The Time of the End magazine that was published thirty years ago.

Den kyrka som år 1989 kämpade mot kungen i söder var den katolska kyrkan. Och varför skulle den inte göra det? Frankrikes ateism tillfogade kungen i norr det dödliga såret år 1798, så varför skulle inte påvedömet vedergälla ateismens utdragna förföljelse av den katolska kyrkan, särskilt i Ukraina? Än mer betydelsefullt är att detta tydliga vittnesbörd om Ukraina kom från en publikation år 1996, som hänvisade till de sekulära historikerna beträffande 1989 års historia. Nu när Herren bryter sigillet över den dolda historien i vers fyrtio, har Han pekat på kampen mellan två ortodoxa kyrkor för att tillhandahålla det profetiska och historiska sammanhanget för slaget vid Rafia och dess efterspel, och Han hade redan införlivat de nödvändiga insikterna i tidskriften The Time of the End, som publicerades för trettio år sedan.

The demise of Napoleon aligns with the progressive demise of Lenin, Stalin and the system of the Soviet Union. When the prophetic southern kingdom moved its capital to Russia there were two major revolutions in 1917. The first is what is called the Russian revolution when the Czar was overthrown, and then in the same year the Bolshevik Revolution followed, which led to the civil war of 1917 unto 1922. In 1922 the Soviet Union was formed.

Napoleons fall sammanfaller med Lenins, Stalins och Sovjetunionens systems fortskridande fall. När det profetiska sydriket flyttade sin huvudstad till Ryssland inträffade två stora revolutioner år 1917. Den första är den så kallade ryska revolutionen, då tsaren störtades, och därefter följde samma år bolsjevikrevolutionen, vilken ledde till inbördeskriget från 1917 till 1922. År 1922 bildades Sovjetunionen.

The beginning of Russia as the spiritual king of the south represented a two-step revolution that led to civil war, then the formation of a confederacy of countries. The collapse of the Soviet Union was also two steps, beginning with the tearing down of the Berlin wall on November 9, 1989, which then led to the dissolution of the Soviet Union on December 31, 1991. As the last ruler of Russia, the king of the south, Vladimir Putin was typified by the first Russian ruler—Vladimir Lenin.

Rysslands början som den andlige kungen i söder utgjorde en tvåstegsrevolution som ledde till inbördeskrig och därefter till bildandet av en konfederation av länder. Sovjetunionens sammanbrott skedde också i två steg, med början i rivningen av Berlinmuren den 9 november 1989, vilket sedan ledde till Sovjetunionens upplösning den 31 december 1991. Som Rysslands siste härskare, kungen i söder, förebildades Vladimir Putin av den förste ryske härskaren – Vladimir Lenin.

Vladimir means “a great leader” and Putin means “the path.” Lenin means “a great river,” but Vladimir Lenin chose the name of Lenin to hide his real name, which was Vladimir Ilyich Ulyanov. Ilyich means “son of Elijah,” and Ulyanov means “youthful son of Elijah.”

Vladimir betyder ”en stor ledare” och Putin betyder ”vägen”. Lenin betyder ”en stor flod”, men Vladimir Lenin valde namnet Lenin för att dölja sitt verkliga namn, som var Vladimir Iljitj Uljanov. Iljitj betyder ”Elias son”, och Uljanov betyder ”Elias ungdomlige son”.

The great Russian leader on the path, in the history represented by the battle of Raphia in 217 BC, was typified by the first leader of Russia, who as Vladimir Lenin was the great leader of the mighty river, but who hid his name. A name is a symbol of character, and for Vladimir to hide his two names represents a character that chose a great river of political thought, over a character represented by Elijah, which means “God is Jehovah.” The root of atheism is the denial of God, and atheism is a prime characteristic of the king of the south. The second and third given name of Lenin emphasize Elijah and his son, and the end of Russia as the king of the south is represented by Ptolemy IV, who was victorious at the battle of Raphia, but when Antiochus returned in 200 BC at the battle of Panium Ptolemy’s five-year-old son was then ruling. Lenin’s two original names identify Elijah and his son, and align with Ptolemy and his son. Elijah and the message to his children occurs in the latter days, just before “the great and dreadful day of the Lord;” which is where the battles of Raphia and Panium are also located.

Den store ryske ledaren på färden, i den historia som representeras av slaget vid Rafia år 217 f.Kr., förebildades av Rysslands förste ledare, som såsom Vladimir Lenin var den store ledaren för den mäktiga floden, men som dolde sitt namn. Ett namn är en symbol för karaktär, och att Vladimir dolde sina två namn representerar en karaktär som valde en stor flod av politiskt tänkande framför en karaktär som representeras av Elia, vilket betyder ”Gud är Jehova.” Ateismens rot är förnekandet av Gud, och ateismen är ett främsta kännetecken hos kungen i söder. Lenins andra och tredje förnamn framhäver Elia och hans son, och slutet för Ryssland som kungen i söder representeras av Ptolemaios IV, som segrade i slaget vid Rafia, men när Antiochos återvände år 200 f.Kr. vid slaget vid Panion var då Ptolemaios’ femårige son den som regerade. Lenins två ursprungliga namn identifierar Elia och hans son och står i överensstämmelse med Ptolemaios och hans son. Elia och budskapet till hans barn förekommer i de yttersta dagarna, strax före ”Herrens stora och fruktansvärda dag”; vilket också är där slagen vid Rafia och Panion är förlagda.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Se, jag skall sända er profeten Elia, innan Herrens stora och fruktansvärda dag kommer. Och han skall vända fädernas hjärtan till barnen och barnens hjärtan till deras fäder, så att jag inte kommer och slår landet med förbannelse. Malaki 4:5, 6.

The testimony of Uzziah and Ptolemy align in verse eleven of Daniel eleven, and Uzziah lived for eleven years after his rebellion and leprosy; whereas, Ptolemy ruled for a total of seventeen years, which is the same number of years between the battles of verse eleven and verse fifteen. The 250-year prophecy that began in 457 BC, ended in 207 BC in the middle of those two battles; ten years after Raphia and seven before Panium. Ptolemy IV’s reign began in 221 BC, and he died in 204 BC, so the seventeen years of Ptolemy are not the same line as the seventeen years from Raphia to Panium. Nor are they the same seventeen years that are represented by the conclusion of the 250-year prophecy beginning with Nero in 64 and ending in 313. From 313 to the first Sunday law in 321 is eight years, and nine years later in 330 Constantine divided the kingdom into east and west.

Ussias och Ptolemaios vittnesbörd sammanfaller i vers elva i Daniel elva, och Ussia levde i elva år efter sitt uppror och sin spetälska; medan Ptolemaios regerade sammanlagt sjutton år, vilket är samma antal år som mellan slagen i vers elva och vers femton. Den 250-åriga profetian som började 457 f.Kr. slutade 207 f.Kr. mitt emellan dessa två slag; tio år efter Rafia och sju år före Panium. Ptolemaios IV:s regering började 221 f.Kr., och han dog 204 f.Kr., så Ptolemaios sjutton år är inte samma linje som de sjutton åren från Rafia till Panium. Inte heller är de samma sjutton år som representeras av avslutningen på den 250-åriga profetian som börjar med Nero år 64 och slutar år 313. Från 313 till den första söndagslagen år 321 är det åtta år, och nio år senare, år 330, delade Konstantin riket i öst och väst.

In the very near future Putin and Russia will defeat Ukraine and the footsteps of Ptolemy and Uzziah will begin to repeat in the history represented by verse twelve. The two biblical witnesses place the final crisis for Putin in a church and state crisis. Their rebellion was manifested at the temple in Jerusalem, thus identifying Uzziah’s temple and religion as the point of prophetic reference.

I den allra närmaste framtiden kommer Putin och Ryssland att besegra Ukraina, och Ptolemaios’ och Ussias fotspår kommer att börja upprepas i den historia som representeras av vers tolv. De två bibliska vittnena placerar den slutliga krisen för Putin i en kris mellan kyrka och stat. Deras uppror tog sig uttryck i templet i Jerusalem och identifierar därmed Ussias tempel och religion som den profetiska referenspunktens utgångspunkt.

Zelenskyy, which means “green,” is the puppet of the globalist bureaucrats of the European Union and the United Nations, whose globalist agenda is aptly represented by the green political movement that worships mother earth. It is fitting that Zelenskyy was an actor, for he is clearly a proxy of other powers, and his name meaning “green” identifies the political philosophy that guides his movements on the chess board of human history. Checkmate is right around the corner for Zelenskyy.

Zelenskyj, vars namn betyder ”grön”, är marionetten för Europeiska unionens och Förenta nationernas globalistiska byråkrater, vilkas globalistiska agenda träffande representeras av den gröna politiska rörelsen som tillber moder jord. Det är passande att Zelenskyj var skådespelare, ty han är uppenbart en ställföreträdare för andra makter, och betydelsen av hans namn, ”grön”, identifierar den politiska filosofi som styr hans rörelser på den mänskliga historiens schackbräde. Schack matt väntar Zelenskyj alldeles runt hörnet.

In this final history the rebellion of Uzziah and Ptolemy will once again be acted out, but Ptolemy (Putin) died four years before the battle of Panium, and the last ruler of the king of the south is represented by a five-year-old child who is being handled by a series of corrupt and incompetent regents.

I denna avslutande historia kommer Ussias och Ptolemaios uppror återigen att utspelas, men Ptolemaios (Putin) dog fyra år före slaget vid Panion, och den siste härskaren över kungen i söder representeras av ett femårigt barn som hanteras av en rad korrumperade och inkompetenta regenter.

Ptolemy V was only about 5–6 years old when he ascended the throne in 204 BC (after his father’s mysterious death), and the Ptolemaic kingdom was paralyzed by a series of incompetent or corrupt regencies during his reign. The initial regency was from 204–202 BC, after Ptolemy IV’s death was concealed and his mother Arsinoe III murdered. The court favorites Sosibius, a longtime minister under Ptolemy IV, and Agathocles the brother of Ptolemy IV’s mistress Agathoclea, declared themselves regents. They forged or presented a will making them guardians, placed the young king under the care of Agathoclea and her family, and purged potential rivals. Sosibius handled much of the early administration.

Ptolemaios V var endast omkring 5–6 år gammal när han besteg tronen år 204 f.Kr. (efter sin fars mystiska död), och det ptolemaiska riket lamslogs under hans regering av en rad inkompetenta eller korrumperade regentskap. Det första regentskapet varade från 204 till 202 f.Kr., efter att Ptolemaios IV:s död hade hemlighållits och hans mor Arsinoe III mördats. Hovgunstlingarna Sosibios, en mångårig minister under Ptolemaios IV, och Agathokles, brodern till Ptolemaios IV:s älskarinna Agathokleia, utropade sig själva till regenter. De förfalskade eller lade fram ett testamente som gjorde dem till förmyndare, satte den unge kungen under Agathokleias och hennes familjs vård och rensade ut potentiella rivaler. Sosibios skötte en stor del av den tidiga förvaltningen.

A shift occurred around 202 BC, when Agathocles became the dominant regent, but was widely hated for debauchery and mismanagement. A popular uprising in Alexandria led to his brutal lynching by a mob, with the boy-king nominally approving. Subsequent regents were Tlepolemus the governor of Pelusium, and then Aristomenes. By the time of the battle of Panium in 200 BC, the kingdom was under this rotating series of regents and court advisors.

En förändring inträffade omkring 202 f.Kr., då Agathokles blev den dominerande regenten, men var allmänt hatad för sitt utsvävande leverne och sitt vanstyre. Ett folkligt uppror i Alexandria ledde till att han brutalt lynchades av en folkmassa, med den unge kungen som nominellt samtyckande. De efterföljande regenterna var Tlepolemos, ståthållare i Pelusion, och därefter Aristomenes. Vid tiden för slaget vid Panion år 200 f.Kr. stod riket under denna växlande följd av regenter och hovrådgivare.

At the battle of Panium the Ptolemaic forces were led in the field by the general Scopas of Aetolia, a mercenary commander appointed under the regency, not by Ptolemy V himself. The young king had no real control—the decisions, military strategy, and kingdom’s overall weakness stemmed from the regents’ paralysis, internal revolts (like the native Egyptian uprisings), and court intrigue. This instability allowed Antiochus III the Great to decisively defeat Scopas at Panium, seizing Coele-Syria, including Judea permanently from Ptolemaic control.

I slaget vid Panium leddes de ptolemeiska styrkorna i fält av generalen Skopas från Aitolien, en legosoldatsbefälhavare som utnämnts under förmyndarregeringen, inte av Ptolemaios V själv. Den unge kungen hade ingen verklig kontroll – besluten, den militära strategin och rikets övergripande svaghet härrörde från förmyndarnas handlingsförlamning, inre uppror (såsom de inhemska egyptiska resningarna) och hovintriger. Denna instabilitet gjorde det möjligt för Antiochos III den store att avgörande besegra Skopas vid Panium och lägga Koilesyrien, däribland Judeen, under sig, varigenom området för alltid undandrogs ptolemeisk kontroll.

Historians discuss the probability that Ptolemy IV’s death was by poisoning, which is also part of the historical speculation concerning Vladimir Lenin, Joseph Stalin, as well as the queen of the south, Cleopatra. Putin prevails in the Ukrainian War, but then his demise begins with his desire to implement the controlling relationship that the Soviet Union formerly had with the Ukrainian church, which when removed in 1989, was the symbol of the victory of the king of the north over the king of the south.

Historiker diskuterar sannolikheten att Ptolemaios IV:s död skedde genom förgiftning, vilket också ingår i de historiska spekulationerna rörande Vladimir Lenin, Josef Stalin samt sydens drottning, Kleopatra. Putin segrar i kriget i Ukraina, men därefter börjar hans undergång med hans önskan att återupprätta det kontrollerande förhållande som Sovjetunionen tidigare hade till den ukrainska kyrkan, vilket, när det avlägsnades 1989, var symbolen för nordens konungs seger över sydens konung.

The Ukraine is the cradle of Eastern Slavic Orthodoxy. The baptism of Vladimir the Great took place in 988 in Kyiv. Moscow later claimed the title “Third Rome” after Constantinople fell, positioning itself as the rightful heir and spiritual guardian of all Russian lands, including the Ukraine as its “canonical territory”.

Ukraina är den östslaviska ortodoxins vagga. Vladimir den stores dop ägde rum år 988 i Kyiv. Moskva gjorde senare anspråk på titeln ”det tredje Rom” efter Konstantinopels fall och positionerade sig som den rättmätige arvtagaren och andlige beskyddaren av alla ryska landområden, däribland Ukraina som sitt ”kanoniska territorium”.

The Moscow Patriarchate has always viewed Ukraine as spiritually inseparable from Russia with the motto of “One people, one faith,” which is a phrase Putin himself has repeatedly used. Ukraine, especially since 2014/2022, increasingly sees Moscow’s oversight as colonial and imperial domination rather than true spiritual motherhood. As of February 2026, there are two competing Orthodox structures. One is the Orthodox Church of Ukraine, which since 2019 has been independent from Ecumenical Patriarch Bartholomew of Constantinople. In Kyiv the Orthodox Church of Ukraine is considered as the truly national church.

Moskvas patriarkat har alltid betraktat Ukraina som andligt oskiljbart från Ryssland under mottot ”Ett folk, en tro”, en fras som Putin själv upprepade gånger har använt. Ukraina, särskilt sedan 2014/2022, ser i allt högre grad Moskvas överinseende som kolonial och imperial dominans snarare än sant andligt moderskap. Per februari 2026 finns det två konkurrerande ortodoxa strukturer. Den ena är Ortodoxa kyrkan i Ukraina, som sedan 2019 har varit oberoende under den ekumeniske patriarken Bartholomeus av Konstantinopel. I Kyiv betraktas Ortodoxa kyrkan i Ukraina som den verkligt nationella kyrkan.

Reader beware: the Orthodox Church of Ukraine is a different church than the Ukrainian Orthodox church. The Ukrainian Orthodox church is connected with Russia’s orthodox church, and for this reason Zelenskyy has been attacking it. The Vatican opposes the attacks of Zelenskyy that are already underway, but Putin’s rebellion of verse twelve follows his victory at Raphia, and is yet future.

Läsare, tag er i akt: den Ortodoxa kyrkan i Ukraina är en annan kyrka än den ukrainska ortodoxa kyrkan. Den ukrainska ortodoxa kyrkan är knuten till Rysslands ortodoxa kyrka, och av denna anledning har Zelenskyj angripit den. Vatikanen motsätter sig de angrepp från Zelenskyj som redan pågår, men Putins uppror i vers tolv följer på hans seger vid Rafia och ligger ännu i framtiden.

The Ukrainian Orthodox Church was historically linked to the Moscow body. In the aftermath of the invasion of 2022, the Ukrainian Orthodox Church declared full autonomy in May 2022, but Ukrainian state investigations (DESS) have repeatedly argued it remains canonically and legally affiliated with Moscow. Ukraine passed a law in August 2024 (signed by Zelenskyy) banning any religious body tied to the Russian Orthodox Church (the “aggressor state”). The Ukrainian Orthodox Church has been ordered to fully sever ties or face court-ordered dissolution of its Kyiv Metropolis. As of late 2025 and early 2026, there are ongoing raids, parish transfers to the Ukrainian Orthodox Church (over 1,300 since 2022), court cases, and UN experts warning of religious-freedom concerns regarding the Ukrainian Orthodox Church.

Den ukrainska ortodoxa kyrkan var historiskt knuten till Moskvapatriarkatet. I efterdyningarna av invasionen 2022 förklarade den ukrainska ortodoxa kyrkan i maj 2022 full autonomi, men ukrainska statliga utredningar (DESS) har upprepade gånger hävdat att den alltjämt förblir kanoniskt och rättsligt ansluten till Moskva. Ukraina antog i augusti 2024 en lag (undertecknad av Zelenskyj) som förbjuder varje religiöst samfund som är knutet till den rysk-ortodoxa kyrkan (”aggressorstaten”). Den ukrainska ortodoxa kyrkan har ålagts att fullständigt bryta sina band eller möta en domstolsbeslutad upplösning av sin Kyivmetropol. Under slutet av 2025 och början av 2026 pågår alltjämt räder, församlingsöverföringar till den ukrainska ortodoxa kyrkan (över 1 300 sedan 2022), rättsprocesser samt varningar från FN-experter om farhågor rörande religionsfriheten i fråga om den ukrainska ortodoxa kyrkan.

The Vatican has publicly opposed any forced dissolution of the Ukrainian Orthodox Church. Russia and Putin frame this as outright persecution of canonical Orthodoxy and have made protection of the “Russian Orthodox churches” an explicit demand in any peace negotiations. Russian propaganda consistently ties the Ukrainian Orthodox Church and the Ukrainian state attacks upon it as “Nazism” and as part of their “denazification” justification.

Vatikanen har offentligt motsatt sig varje påtvingad upplösning av den ukrainska ortodoxa kyrkan. Ryssland och Putin framställer detta som ren och skär förföljelse av den kanoniska ortodoxin och har gjort skyddet av de ”rysk-ortodoxa kyrkorna” till ett uttryckligt krav i alla fredsförhandlingar. Rysk propaganda kopplar konsekvent samman den ukrainska ortodoxa kyrkan och den ukrainska statens angrepp mot den med ”nazism” och som en del av sin motivering om ”avnazifiering”.

Putin will presumptuously “enter the temple” and claim full spiritual dominion over Ukrainian Orthodoxy in attempt to re-subordinate the entire Ukrainian church structure under Moscow, demanding recognition as the rightful spiritual head of the Russian orthodox world.

Putin kommer förmätet att ”träda in i templet” och göra anspråk på full andlig herravälde över den ukrainska ortodoxin i ett försök att åter underordna hela den ukrainska kyrkostrukturen under Moskva, och kräva att bli erkänd som det ryska ortodoxa världssamfundets rättmätige andlige överhuvud.

This is the exact parallel to Ptolemy entering the Most Holy Place, while Uzziah is Zelenskyy seeking to burn incense. Ptolemy’s rebellion was in the Most Holy Place and Uzziah’s was in the holy place. A southern king, flushed with the victory of the “borderline,” ending the proxy-power of Nazism, and then overstepping into the place that belongs only to the realm of religion. Then will come a sudden providential humbling, and Putin will disappear from the scene (as Ptolemy IV died in 204 BC). After the power vacuum of a ‘weak-successors phase,’ the northern king returns with greater force and prevails at the modern battle of Panium in verse 15.

Detta är den exakta parallellen till att Ptolemaios gick in i det allra heligaste, medan Ussia är Zelenskyj som söker tända rökelse. Ptolemaios uppror ägde rum i det allra heligaste och Ussias i det heliga. En sydlig kung, uppfylld av segern vid ”gränslinjen”, som gör slut på nazismens proxymakt och därefter överskrider gränsen in i den plats som tillhör enbart religionens sfär. Då kommer en plötslig, försynens förödmjukelse, och Putin kommer att försvinna från scenen (såsom Ptolemaios IV dog år 204 f.Kr.). Efter maktvakuumet under en ”fas av svaga efterträdare” återvänder den nordlige kungen med större kraft och segrar i det moderna slaget vid Panion i vers 15.

## Seventeen

Sjutton

Seventeen years occurs three times in the history where the battles of Raphia and Panium merge together, line upon line. The seventeen years from the edict of Milan where the eastern and western thrones of the empire were brought together through marriage, until the kingdom was divided and divorced in 330. The seventeen years beginning and ending are waymarks of two other related prophetic periods. Beginning with Nero in the year 64 a period of persecution is marked that ended in the history of Constantine the Great. The transition from Nero’s period of persecution unto the compromise represented by Constantine identifies the transition from the church of Smyrna unto the church of Pergamos. 313 and the edict of Milan identify the end of the church of Smyrna, and the end of the seventeen-year period is the year 330, which was the fulfillment of the three-hundred-and-sixty-year prophecy of Daniel 11:24.

Sjutton år förekommer tre gånger i den historia där slagen vid Rafia och Panium fogas samman, rad på rad. De sjutton åren från ediktet i Milano, då imperiets östra och västra troner förenades genom äktenskap, till dess att riket delades och skildes år 330. De sjutton år som både inleder och avslutar utgör vägmärken för två andra besläktade profetiska perioder. Med början hos Nero år 64 utmärks en förföljelseperiod som slutade i Konstantin den stores historia. Övergången från Neros förföljelseperiod till den kompromiss som representeras av Konstantin identifierar övergången från församlingen i Smyrna till församlingen i Pergamon. År 313 och ediktet i Milano identifierar slutet på församlingen i Smyrna, och slutet på den sjuttonåriga perioden är år 330, vilket var uppfyllelsen av den trehundrasextioåriga profetian i Daniel 11:24.

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Han skall träda in i landet under fredliga förevändningar och till och med i provinsens bördigaste trakter; och han skall göra sådant som varken hans fäder eller hans fäders fäder har gjort; han skall fördela byte, rov och rikedomar bland dem; ja, mot fästningarna skall han smida sina planer, dock endast för en tid. Daniel 11:24.

The seventeen years from 313 and the edict of Milan, begins with a fulfillment of prophecy and ends at the fulfillment of another prophecy. The first prophetic fulfillment which marks the beginning, identifies the transition from the church of Smyrna unto the church of Pergamos, and the prophecy that marks the end of those seventeen years, identifies the division of Rome into eastern and western Rome. The seventeen years is identified by prophetic history, not by any specific seventeen-year proclamation. The alpha of the division of the second church from the third church aligned with the division of the empire into east and west at the fulfillment of the time prophecy of 360 years. Those two prophecies establish a period of seventeen years, and they need to be established as a legitimate prophetic period based upon the witness of two or three; if seventeen is a valid prophetic symbol.

De sjutton åren från år 313 och Milanoediktet börjar med uppfyllelsen av en profetia och slutar vid uppfyllelsen av en annan profetia. Den första profetiska uppfyllelsen, som markerar början, identifierar övergången från församlingen i Smyrna till församlingen i Pergamos, och den profetia som markerar slutet på dessa sjutton år identifierar Roms delning i östrom och västrom. De sjutton åren identifieras genom profetisk historia, inte genom någon särskild sjuttonårig förkunnelse. Alfan i den andra församlingens skiljande från den tredje församlingen stod i linje med rikets delning i öst och väst vid uppfyllelsen av tidsprofetian om 360 år. Dessa två profetior fastställer en period på sjutton år, och de måste fastställas som en legitim profetisk period på grundval av två eller tre vittnens utsaga, om sjutton är en giltig profetisk symbol.

Those witnesses exist in another 250-year period which began in 457 BC. On that date the 2,300-year prophecy of Daniel 8:14 began. 457 BC is a prophetic starting point, and an established prophetic waymark. Extending 250 years into the future brings you to 207 BC, which is the history between the battles of Raphia and Panium. The battle of Raphia and Panium cannot be separated, for they are both engaged in by Antiochus the Great. From the battle of Raphia in 217 BC unto the battle of Panium in 200 BC is seventeen years. The 2,300-year prophecy identifies a change of dispensation at the beginning, when the third decree restored Judah’s national sovereignty and then at the ending there was a change of dispensation when Christ moved from the holy place to the Most Holy Place. 207 BC represents the change of dispensation of Egyptian rule over Judea, unto the Seleucid dispensation of rule over the glorious land. The dispensation of Seleucid control over the glorious land produced the revolt of the Maccabees in 167 BC.

Dessa vittnen existerar i en annan 250-årsperiod som började år 457 f.Kr. Vid detta datum började Daniels 2 300-årsprofetia i Daniel 8:14. År 457 f.Kr. är en profetisk utgångspunkt och ett etablerat profetiskt vägmärke. Om man sträcker sig 250 år in i framtiden kommer man till år 207 f.Kr., vilket är den historia som ligger mellan slagen vid Rafia och Panium. Slaget vid Rafia och Panium kan inte skiljas åt, ty båda utkämpas av Antiochos den store. Från slaget vid Rafia år 217 f.Kr. till slaget vid Panium år 200 f.Kr. är det sjutton år. 2 300-årsprofetian identifierar en hushållningsförändring i början, när det tredje dekretet återupprättade Judas nationella suveränitet, och sedan vid slutet skedde en hushållningsförändring när Kristus flyttade från det heliga till det allra heligaste. År 207 f.Kr. representerar hushållningsförändringen från egyptiskt herravälde över Judeen till den seleukidiska hushållningen av herravälde över det härliga landet. Hushållningen av seleukidisk kontroll över det härliga landet frambringade mackabéernas uppror år 167 f.Kr.

The Nero period of 250 years ends with the history of Constantine the GREAT and the 250 years that conclude between the two battles is the history of Antiochus the GREAT. At the battle of Raphia, Ptolemy IV defeated Antiochus the Great and Ptolemy reigned for seventeen years. Both 250-year periods contain a distinct seventeen-year period. Both end in the history of a ruler who is known as the GREAT. Both 250-year periods begin at an established prophetic waymark and they both end at an established prophetic waymark.

Neroperioden om 250 år slutar med Konstantin den STORES historia, och de 250 år som avslutas mellan de två slagen utgör Antiochos den STORES historia. I slaget vid Rafia besegrade Ptolemaios IV Antiochos den store, och Ptolemaios regerade i sjutton år. Båda 250-årsperioderna innehåller en tydligt avgränsad sjuttonårsperiod. Båda slutar i en härskares historia som är känd som den STORE. Båda 250-årsperioderna börjar vid ett fastställt profetiskt vägmärke, och de slutar båda vid ett fastställt profetiskt vägmärke.

The United States began on July 4, 1776 and 250 years later brings you to July 4, 2026 when Donald Trump, who is known as the one seeking to make America “great,” is going to celebrate those 250 years. 2026, like unto the 250 years from 457 BC concludes in the middle of the history of the modern battles of Raphia and Panium, known as the Ukrainian and Third World War. The reign of a southern king, the period of the first Sunday law and the period from the battle of Raphia to Panium provide three periods of seventeen years that are all connected with the same prophetic history. Three 250-year periods all arrive together in the same prophetic histories. The three periods of 250 years establish three lines of prophetic truth with history associated with Donald Trump, represented as either Constantine the Great, or Antiochus the Great.

Förenta staterna började den 4 juli 1776, och 250 år senare för dig till den 4 juli 2026, då Donald Trump, som är känd som den som söker göra Amerika ”stort”, kommer att fira dessa 250 år. År 2026 avslutas, liksom de 250 åren från 457 f.Kr., mitt i historien om de moderna slagen vid Rafia och Panium, kända som det ukrainska kriget och tredje världskriget. En sydlig kungs regeringstid, perioden för den första söndagslagen och perioden från slaget vid Rafia till Panium utgör tre perioder om sjutton år, som alla är förbundna med samma profetiska historia. Tre perioder om 250 år når alla sin fullbordan tillsammans i samma profetiska historier. De tre perioderna om 250 år fastställer tre linjer av profetisk sanning med historia knuten till Donald Trump, framställd antingen som Konstantin den store eller Antiochos den store.

The three lines of 250 years provide three different, but complementary illustrations of the latter days. Nero’s line identifies the seventeen-year history of compromise that perfectly speaks to the prophetic characteristics of the formation of the image of the beast.

De tre linjerna om 250 år ger tre olika, men kompletterande illustrationer av de sista dagarna. Neros linje identifierar den sjuttonåriga historien av kompromiss som på ett fullkomligt sätt uttrycker de profetiska kännetecknen för vilddjurets bilds framväxt.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> ”Herren har klart visat mig att vilddjurets bild kommer att upprättas innan nådatiden avslutas; ty den skall bli det stora provet för Guds folk, genom vilket deras eviga bestämmelse skall avgöras. Er ståndpunkt är en sådan röra av inkonsekvenser att endast få kommer att bli bedragna.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> ”I Uppenbarelseboken 13 framställs detta ämne tydligt; [Uppenbarelseboken 13:11–17, citerad].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> ”Detta är det prov som Guds folk måste genomgå innan de blir beseglade. Alla som bevisade sin trohet mot Gud genom att hålla hans lag och vägra att godta en falsk sabbat, kommer att ställa sig under Herren Guds Jehovas baner och skall få den levande Gudens insegel. De som överger sanningen av himmelskt ursprung och antar söndagssabbaten, skall ta emot vilddjurets märke.” Manuscript Releases, volym 15, 15.

The image of the beast is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. The compromise of Constantine in attempting to bring paganism together with Christianity is the classic example of the compromise of the latter days.

Vilddjurets bild är föreningen mellan kyrka och stat, där kyrkan har kontrollen över relationen. Konstantins kompromiss, i hans försök att sammanföra hedendomen med kristendomen, är det klassiska exemplet på de yttersta dagarnas kompromiss.

> “In the movements now in progress in the United States to secure for the institutions and usages of the church the support of the state, Protestants are following in the steps of papists. Nay, more, they are opening the door for the papacy to regain in Protestant America the supremacy which she has lost in the Old World. And that which gives greater significance to this movement is the fact that the principal object contemplated is the enforcement of Sunday observance—a custom which originated with Rome, and which she claims as the sign of her authority. It is the spirit of the papacy—the spirit of conformity to worldly customs, the veneration for human traditions above the commandments of God—that is permeating the Protestant churches and leading them on to do the same work of Sunday exaltation which the papacy has done before them.

> ”I de rörelser som nu är i gång i Förenta staterna för att vinna statens stöd åt kyrkans institutioner och bruk följer protestanterna i papisternas fotspår. Ja, mer än så: de öppnar dörren för påvedömet att i det protestantiska Amerika återvinna den överhöghet som det har förlorat i den gamla världen. Och det som ger denna rörelse ännu större betydelse är det faktum att det främsta syftet som åsyftas är att genomdriva söndagsfirandet—en sed som har sitt ursprung i Rom och som Rom gör anspråk på som tecknet på sin myndighet. Det är påvedömets anda—andan av anpassning till världsliga sedvänjor, vördnaden för mänskliga traditioner över Guds bud—som genomsyrar de protestantiska kyrkorna och leder dem vidare till att utföra samma verk av söndagens upphöjelse som påvedömet har gjort före dem.

> “If the reader would understand the agencies to be employed in the soon-coming contest, he has but to trace the record of the means which Rome employed for the same object in ages past. If he would know how papists and Protestants united will deal with those who reject their dogmas, let him see the spirit which Rome manifested toward the Sabbath and its defenders.

> ”Om läsaren vill förstå de medel som kommer att tas i bruk i den snart stundande striden, behöver han endast följa redogörelsen för de medel som Rom använde för samma ändamål i gångna tider. Om han vill veta hur papister och protestanter, förenade, kommer att behandla dem som förkastar deras dogmer, låt honom se den anda som Rom visade mot sabbaten och dess försvarare.

> “Royal edicts, general councils, and church ordinances sustained by secular power were the steps by which the pagan festival attained its position of honor in the Christian world. The first public measure enforcing Sunday observance was the law enacted by Constantine. (A.D. 321) This edict required townspeople to rest on ‘the venerable day of the sun,’ but permitted countrymen to continue their agricultural pursuits. Though virtually a heathen statute, it was enforced by the emperor after his nominal acceptance of Christianity.” The Great Controversy, 574.

> ”Kungliga edikt, allmänna kyrkomöten och kyrkliga förordningar, upprätthållna av världslig makt, var de steg genom vilka den hedniska högtiden nådde sin hedersplats i den kristna världen. Den första offentliga åtgärd som påbjöd söndagsfirande var den lag som utfärdades av Konstantin. (A.D. 321) Detta edikt krävde att stadsborna skulle vila på ’solens vördnadsvärda dag’, men tillät landsbygdens folk att fortsätta sina jordbruksarbeten. Fastän det i praktiken var en hednisk stadga, verkställdes den av kejsaren efter hans nominella antagande av kristendomen.” The Great Controversy, 574.

The progression of compromise that led to, and will again lead to the Sunday law is represented with the seventeen-year period from 313 to 330, with the first Sunday law of 321 as the midpoint of the history. At the beginning was a marriage of east and west, and at the end was the divorce of east and west. The first Sunday law is the middle waymark representing rebellion, just as the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, when preceded by the first letter and followed by the twenty-second and last letter of the alphabet makes up the Hebrew word truth. Marriage at the beginning and divorce at the end identifies the alpha letter in agreement with the omega letter. The period of 250-years that began with Nero has the signature of Christ, and it speaks to a subject of present truth in the latter days.

Den kompromissprocess som ledde till, och åter kommer att leda till, söndagslagen representeras av den sjuttonåriga perioden från 313 till 330, där den första söndagslagen år 321 utgör historiens mittpunkt. I början fanns ett äktenskap mellan öst och väst, och vid slutet fanns skilsmässan mellan öst och väst. Den första söndagslagen är mittvägmärket som representerar uppror, alldeles såsom den trettonde bokstaven i det hebreiska alfabetet, när den föregås av den första bokstaven och följs av den tjugoandra och sista bokstaven i alfabetet, bildar det hebreiska ordet för sanning. Äktenskapet i början och skilsmässan i slutet identifierar alfa-bokstaven i överensstämmelse med omega-bokstaven. Den period om 250 år som började med Nero bär Kristi signatur, och den talar om ett ämne av närvarande sanning i de yttersta dagarna.

The 250-year period that begins with 457 BC is emphasizing the statecraft represented by Antiochus the Great as he stands within the seventeen-year period from Raphia to Panium. We understand it as statecraft, for in 457 BC a prophecy of 2,300 years also began. The 2,300 years is the internal line of prophecy that speaks to God’s work of redemption, which aligns with a symbol of churchcraft. Unlike the 250-year period that began with Nero, the period that begins in 457 BC is addressing the political role of the last American president who is seeking to make America and then the world great, as he promotes the erroneous Catholic concept of a golden age of a thousand years of peace.

Den 250-årsperiod som börjar år 457 f.Kr. betonar den statskonst som representeras av Antiochos den store, sådan han framträder inom den sjuttonåriga perioden från Rafia till Panion. Vi förstår detta som statskonst, ty år 457 f.Kr. började också en profetia om 2 300 år. De 2 300 åren är den inre profetiska linjen som talar om Guds återlösningsverk, vilket överensstämmer med en symbol för kyrklig maktutövning. Till skillnad från den 250-årsperiod som började med Nero, behandlar den period som börjar år 457 f.Kr. den politiska rollen hos den siste amerikanske presidenten, som söker göra Amerika och därefter världen stor, medan han främjar det felaktiga katolska begreppet om en gyllene tidsålder av tusen års fred.

The 250 years of the United States, who is the earth beast of Revelation thirteen identifies the conclusion of the sixth kingdom of Bible prophecy, that ends where it began, in the midst of war. The victors of history, define the record of history that is preserved. The globalist dragon powered Democrats, view the current anarchy as a revolution, and the all-talk and no action Republicans view this current history as a civil war. The Democrats are representatives of the dragon of Bible prophecy, and the Republicans are represented as apostate Protestants, or in the terms of John in Revelation sixteen, they are the false prophet. The United States began in a war of revolution and it ends with a war of revolution. The Republican party began in a civil war and they end in a civil war. Republicans see the civil war that Democrats call a revolution.

De 250 åren för Förenta staterna, som är jordens vilddjur i Uppenbarelseboken tretton, utmärker avslutningen av det sjätte riket i Bibelns profetia, vilket slutar där det började, mitt i krig. Historiens segrare bestämmer den historieskrivning som bevaras. De globalistiska, drakstyrda demokraterna betraktar den nuvarande anarkin som en revolution, och de republikaner som endast talar och inte handlar betraktar denna nuvarande historia som ett inbördeskrig. Demokraterna är representanter för draken i Bibelns profetia, och republikanerna framställs som avfälliga protestanter, eller, med Johannes ord i Uppenbarelseboken sexton, är de den falske profeten. Förenta staterna började i ett revolutionskrig och det slutar med ett revolutionskrig. Det republikanska partiet började i ett inbördeskrig och de slutar i ett inbördeskrig. Republikanerna ser det inbördeskrig som demokraterna kallar en revolution.

Trump, as the last Republican president possesses the prophetic attributes of the first Republican president, who arrived in the external history of the Civil War. Lincoln’s external Civil War was also the internal history of Isaiah’s prophecy of chapter seven, verse eight that ended in 1863, the very year of the Emancipation Proclamation. The distinction between the two parties is a primary and foundational prophetic principle. It began with Cain and Abel, who in the time of Christ were represented by the Sadducees and the Pharisees, two classes of Cain who were to murder one Abel.

Trump, såsom den siste republikanske presidenten, besitter de profetiska kännetecknen hos den förste republikanske presidenten, vilken trädde fram i inbördeskrigets yttre historia. Lincolns yttre inbördeskrig var också den inre historien i Jesajas profetia i kapitel sju, vers åtta, som nådde sitt slut år 1863, just det år då emancipationsproklamationen utfärdades. Åtskillnaden mellan de två partierna är en främsta och grundläggande profetisk princip. Den började med Kain och Abel, vilka på Kristi tid representerades av sadducéerna och fariséerna, två slag av Kain som skulle mörda en Abel.

The Pharisees and Sadducees represent those who agreed to crucify their Messiah, for different reasons, but agreement—just the same. The Pharisees professed to uphold the law, but didn’t, as with Republicans. The Pharisees professed to uphold the original divine law, but interpreted the law through their own bigoted logic. The original Law for the Pharisees is the Constitution for the Republicans, the very Constitution they claim to support, but don’t. The Sadducees rejected the power of God, and though a smaller sect than the Pharisees, the Sadducees controlled the religious and political landscape of Judea in the time of Christ. The Democrats are a smaller sect than the Republicans, so small they must cheat to stay in power, but stay in power they do, for their opponents who profess to uphold equal justice for all, do nothing to enforce the principles of the law they profess to uphold.

Fariseerna och sadducéerna representerar dem som samtyckte till att korsfästa sin Messias, av olika skäl, men samtycke likväl. Fariseerna bekände sig till att upprätthålla lagen, men gjorde det inte, såsom republikanerna. Fariseerna bekände sig till att upprätthålla den ursprungliga gudomliga lagen, men tolkade lagen genom sin egen fördomsfulla logik. Den ursprungliga lagen för fariseerna är för republikanerna Konstitutionen, just den Konstitution som de påstår sig stödja, men inte gör. Sadducéerna förkastade Guds kraft, och fastän de var en mindre sekt än fariseerna, behärskade sadducéerna Judéens religiösa och politiska landskap på Kristi tid. Demokraterna är en mindre sekt än republikanerna, så liten att de måste fuska för att förbli vid makten, men vid makten förblir de, ty deras motståndare, som bekänner sig till att upprätthålla lika rättvisa för alla, gör ingenting för att genomdriva de principer i lagen som de bekänner sig till att upprätthålla.

There is nothing new under the sun, and the two political parties in the United States are as much a part of the prophetic landscape as were the Pharisees and Sadducees. There are of course many other parallels along this prophetic line, but it is only when you see the prophetic relationship of the two unholy powers, who though adversaries, become united against holiness, that you then see Ptolemy and Uzziah in the proper light. Both southern kings attempted to sacrifice at the same temple, but Ptolemy, from Egypt represents a dragon power—the Democrats. Uzziah, as king of Judea is the leader of the glorious land, who is apostate Protestantism, or the false prophet—the Republicans.

Intet är nytt under solen, och de två politiska partierna i Förenta staterna är lika mycket en del av det profetiska landskapet som fariséerna och sadducéerna var. Det finns naturligtvis många andra paralleller längs denna profetiska linje, men det är först när man ser det profetiska förhållandet mellan de två oheliga makterna, vilka, fastän de är motståndare, förenas mot heligheten, som man därefter ser Ptolemaios och Ussia i rätt ljus. Båda de sydliga kungarna försökte offra i samma tempel, men Ptolemaios, från Egypten, representerar en drakmakt — demokraterna. Ussia, såsom kung i Judeen, är ledaren för det härliga landet, vilket är avfälligt protestantism, eller den falske profeten — republikanerna.

The relationship of the dragon and false prophet is classically represented at Mount Carmel. At the mount, Ahab represented the dragon and Jezebel’s prophets of Baal and Ashtaroth represented the false prophets who stood against Elijah. The beast that is Jezebel was still behind the scenes in Samaria. The dragon united with the false prophet was also represented by pagan Rome and the Jews unification at the cross, as will be the unification of the Democrats and the Republicans at the Sunday law. The elements of a united power are represented by the Democrats and Republicans within the Republican horn of the earth beast. Those two unholy political powers are represented by Cain, and the line of Abel also possesses a twofold division.

Förhållandet mellan draken och den falske profeten framställs klassiskt på berget Karmel. På berget representerade Ahab draken, och Isebels Baals- och Astartesprofeter representerade de falska profeter som stod emot Elia. Vilddjuret, som är Isebel, fanns alltjämt bakom kulisserna i Samarien. Draken förenad med den falske profeten representerades också genom det hedniska Rom och judarnas förening vid korset, liksom genom demokraternas och republikanernas förening vid söndagslagen. Beståndsdelarna i en förenad makt representeras av demokraterna och republikanerna inom jordvilddjurets republikanska horn. Dessa två oheliga politiska makter representeras av Kain, och även Abels släktlinje har en tvåfaldig uppdelning.

Abel’s line, which in relation to Cain’s external line is the internal line, and is represented by two classes of virgins. The progression of the Protestant horn of the earth beast that is the United States is represented by a series of religious purging’s beginning with the church of Sardis in 1798, when the United States became the sixth kingdom of Bible prophecy. Sardis was a church who had a name claiming that it lived, but it was dead. By 1798 the Protestant sects that had broken away from the papal church were already returning to Rome. Christians were first named Christians in Antioch.

Abels släktlinje, vilken i förhållande till Kains yttre linje är den inre linjen, och som representeras av två klasser av jungfrur. Utvecklingen av det protestantiska hornet på jordodjuret, vilket är Förenta staterna, representeras av en serie religiösa reningar som börjar med församlingen i Sardes år 1798, då Förenta staterna blev det sjätte riket i Bibelns profetia. Sardes var en församling som hade ett namn om sig att den levde, men den var död. År 1798 var de protestantiska sekter som hade brutit sig loss från den påvliga kyrkan redan på väg tillbaka till Rom. I Antiokia kallades de kristna först för kristna.

> “It was in Antioch that the disciples were first called Christians. The name was given them because Christ was the main theme of their preaching, their teaching, and their conversation. Continually they were recounting the incidents that had occurred during the days of His earthly ministry, when His disciples were blessed with His personal presence. Untiringly they dwelt upon His teachings and His miracles of healing. With quivering lips and tearful eyes they spoke of His agony in the garden, His betrayal, trial, and execution, the forbearance and humility with which He had endured the contumely and torture imposed upon Him by His enemies, and the Godlike pity with which He had prayed for those who persecuted Him. His resurrection and ascension, and His work in heaven as the Mediator for fallen man, were topics on which they rejoiced to dwell. Well might the heathen call them Christians, since they preached Christ and addressed their prayers to God through Him.

> ”Det var i Antiokia som lärjungarna först kallades kristna. Namnet gavs dem därför att Kristus var huvudtemat i deras predikan, deras undervisning och deras samtal. Oavbrutet återberättade de de händelser som hade ägt rum under dagarna av Hans jordiska tjänst, då Hans lärjungar hade blivit välsignade med Hans personliga närvaro. Outtröttligt uppehöll de sig vid Hans undervisning och Hans under av helande. Med darrande läppar och tårfyllda ögon talade de om Hans ångest i Getsemane, Hans förräderi, rannsakning och avrättning, den tålamodiga mildhet och ödmjukhet med vilka Han hade uthärdat den smälek och tortyr som Hans fiender hade utsatt Honom för, och det gudomliga medlidande med vilket Han hade bett för dem som förföljde Honom. Hans uppståndelse och himmelsfärd, och Hans verk i himlen som Medlare för den fallna människan, var ämnen som de med glädje dröjde vid. Hedningarna hade sannerligen fog för att kalla dem kristna, eftersom de predikade Kristus och riktade sina böner till Gud genom Honom.

> “It was God who gave to them the name of Christian. This is a royal name, given to all who join themselves to Christ. It was of this name that James wrote later, ‘Do not rich men oppress you, and draw you before the judgment seats? Do not they blaspheme that worthy name by the which ye are called?’ James 2:6, 7. And Peter declared, ‘If any man suffer as a Christian, let him not be ashamed; but let him glorify God on this behalf.’ ‘If ye be reproached for the name of Christ, happy are ye; for the spirit of glory and of God resteth upon you.’ 1 Peter 4:16, 14.” Acts of the Apostles, 157.

> ”Det var Gud som gav dem namnet kristna. Detta är ett kungligt namn, givet åt alla som förenar sig med Kristus. Det var om detta namn som Jakob senare skrev: ’Förtrycker inte de rika er och drar er inför domstolarna? Hädar inte de det ärofulla namn som har nämnts över er?’ Jak. 2:6, 7. Och Petrus förklarade: ’Men om någon får lida såsom kristen, skall han inte skämmas, utan prisa Gud för detta namns skull.’ ’Om ni blir smädade för Kristi namns skull, saliga är ni, ty härlighetens Ande och Guds Ande vilar över er.’ 1 Petr. 4:16, 14.” Apostlagärningarna, 157.

The church of Ephesus was given the name of Christian which led to the persecuted church of Smyrna, that was followed by the church of compromise in the history of Pergamos. When the papacy took the throne, a separation identified God’s true church as the church in the wilderness. The Roman church was Thyatira. At the ending of the wilderness of twelve hundred and sixty years, the church of Protestantism arose, and from that point onward the Protestant horn is represented by a divine series of tests and purges.

Församlingen i Efesus fick namnet kristen, vilket ledde till den förföljda församlingen i Smyrna; denna följdes av kompromissens församling i Pergamos historia. När påvedömet besteg tronen, utmärkte en åtskillnad Guds sanna församling såsom församlingen i öknen. Den romerska kyrkan var Thyatira. Vid slutet av öknens ett tusen två hundra sextio år uppstod protestantismens kyrka, och från den tidpunkten och framåt framställs det protestantiska hornet genom en gudomlig serie av prövningar och reningar.

Protestantism began when Martin Luther nailed his 95 theses upon the door in 1517, and “23” years later in 1540 the Jesuit order began. In 2013 the 95th and final presentation of Habakkuk’s Tables was nailed to the door, and on March 13, 2013¸ the first Jesuit pope was inaugurated. Martin Luther was excommunicated in that very history by pope Leo. Go figure…

Protestantismen började när Martin Luther år 1517 spikade upp sina 95 teser på dörren, och ”23” år senare, år 1540, grundades jesuitorden. År 2013 spikades den 95:e och sista presentationen av Habackuks tavlor upp på dörren, och den 13 mars 2013 installerades den förste jesuitpåven. Martin Luther exkommunicerades i just den historien av påven Leo. Dra era egna slutsatser…

In 1798 the church of Sardis claimed to hold to the name of “Protestant,” but by returning to Rome they were already failing to uphold their name. When Millerite Adventism took the torch of Protestantism in 1844, they represented a rebuke against Jeroboam the first king of Israel, a nation who were blood relatives of the tribe in Judah, where God had placed His temple. Jeroboam set up a counterfeit, based upon the religion that represented his nation’s former bondage. He repeated Aaron’s foundational rebellion of erecting an image of a beast with all the prophetic significance associated with the story. But at his dedication service Millerite Adventism rebuked his unwillingness to continue to direct true worship to the sanctuary where God lives. Jeroboam, wanted the focus of worship to be in Bethel and Dan, representing those from Sardis in 1844 who refused to follow Christ into the Most Holy Place.

År 1798 gjorde församlingen i Sardes anspråk på att bära namnet ”protestantisk”, men genom att återvända till Rom underlät de redan att upprätthålla sitt namn. När milleritisk adventism år 1844 tog upp protestantismens fackla, utgjorde de en tillrättavisning av Jerobeam, Israels förste kung, ett folk som var blodsfränder till stammen i Juda, där Gud hade placerat sitt tempel. Jerobeam upprättade en förfalskning, grundad på den religion som representerade hans nations tidigare träldom. Han upprepade Arons grundläggande uppror genom att resa upp en bild av ett vilddjur, med all den profetiska innebörd som är förknippad med berättelsen. Men vid sin invigningstjänst tillrättavisade milleritisk adventism hans ovilja att fortsätta att rikta den sanna tillbedjan till den helgedom där Gud bor. Jerobeam ville att tillbedjans fokus skulle vara i Betel och Dan, vilket representerar dem från Sardes år 1844 som vägrade att följa Kristus in i det allra heligaste.

Millerite Adventism chose to return to the religion of Rome, and took up the very doctrinal arguments of those who had just been exposed as false prophets through their rejection of Miller’s message; as their theological masters in order to justify their rejection of the prophetic message of the seven times. Millerite Adventism, as with the disobedient prophet chose their own path, instead of following God’s direction. The path that is chosen by the foolish in all the tests and purges of the wise and foolish virgins from the Protestant reformation onward in prophetic history is the path which returns to the worship of the land that you were delivered from, and as they say, “all roads lead to Rome.” All roads except Jeremiah’s old paths.

Milleritisk adventism valde att återvända till Roms religion och antog just de läromässiga argumenten från dem som nyss hade blivit avslöjade som falska profeter genom sitt förkastande av Millers budskap, såsom sina teologiska mästare för att rättfärdiga sitt avvisande av det profetiska budskapet om de sju tiderna. Milleritisk adventism valde, liksom den olydige profeten, sin egen väg i stället för att följa Guds ledning. Den väg som de oförståndiga väljer i alla de prövningar och reningar av de visa och oförståndiga jungfrurna som i den profetiska historien följer från den protestantiska reformationen och framåt, är den väg som återvänder till dyrkan av det land som du blev befriad ifrån, och som man säger: ”alla vägar bär till Rom.” Alla vägar utom Jeremias gamla stigar.

The Protestant reformation had been typified by Moses’ return to Egypt in order to lead God’s people into the Promised Land. Once out of the land of captivity God purposed to give His chosen people His law. In the line of Moses and the Protestant reformation rebellion was manifested immediately after the deliverance. God tested Sardis, a people who claimed to have a living name, but were dead by the time of the message of William Miller. Two purging’s took place in 1844; the first was the purge of the church of Sardis, who had claimed to be Protestants, but were proven to be dead; and then the Millerite’s were purged in the same year, in fulfillment of the parable of the ten virgins.

Den protestantiska reformationen hade förebildats av Moses återkomst till Egypten för att leda Guds folk in i det utlovade landet. När de väl hade kommit ut ur fångenskapens land hade Gud för avsikt att ge sitt utvalda folk sin lag. I Moses och den protestantiska reformationens linje blev uppror uppenbart omedelbart efter befrielsen. Gud prövade Sardes, ett folk som sade sig ha ett levande namn men var dött vid tiden för William Millers budskap. Två reningar ägde rum år 1844: den första var reningen av Sardes församling, som hade gjort anspråk på att vara protestanter men visade sig vara döda; och därefter blev milleriterna renade samma år, som en uppfyllelse av liknelsen om de tio jungfrurna.

The Democrats and Republicans represent two political classes that together make up the Republican horn on the earth beast of Revelation thirteen. The wise and foolish virgins are two religious classes that together make up the Protestant horn on the earth beast. The wise virgins possess the first name given at Antioch. The wise virgins are Christians, but they are also Philadelphians who have the promise of receiving a name.

Demokraterna och republikanerna representerar två politiska klasser som tillsammans utgör det republikanska hornet på jorddjuret i Uppenbarelseboken tretton. De visa och de oförståndiga jungfrurna är två religiösa klasser som tillsammans utgör det protestantiska hornet på jorddjuret. De visa jungfrurna äger det första namn som gavs i Antiokia. De visa jungfrurna är kristna, men de är också filadelfier som har löftet om att få ett namn.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. Revelation 3:12.

> Den som segrar skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig mer gå ut därifrån; och jag skall skriva på honom min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ner från himlen, från min Gud; och jag skall skriva på honom mitt nya namn. Uppenbarelseboken 3:12.

The first time God named His people Christian was at Antioch, and the history where the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand changes unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand is also the history of Antiochus the Great, who the city of Antioch is named after, and who is represented at the end of a 250-year period between the battles of Raphia and Panium.

Första gången Gud gav sitt folk namnet kristna var i Antiochia, och den historia där den laodiceiska rörelsen av de etthundrafyrtiofyra tusen övergår till den filadelfiska rörelsen av de etthundrafyrtiofyra tusen är också historien om Antiochos den store, efter vilken staden Antiochia är uppkallad och som framställs vid slutet av en 250-årsperiod mellan slagen vid Rafia och Panion.

We will continue these things in the next article.

Vi kommer att fortsätta med dessa ting i nästa artikel.

Back to Articles