Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Six

Joels bok och den laodiceiska sjundedagsadventistiska församlingen – nummer tjugosex

Number Twenty-Six

Nummer tjugosex

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four generations of Joel represent a progressive destruction of God’s vineyard from 1863 unto the Sunday law. The number four also symbolizes four attributes of Christ’s character. The cherubim in the sanctuary have four facial manifestations, and those manifestations align with the fourfold division of ancient Israel as they encamped around the sanctuary. They also represent the four gospels.

Joels fyra generationer representerar en fortskridande förstörelse av Guds vingård från 1863 fram till söndagslagen. Talet fyra symboliserar också fyra egenskaper i Kristi karaktär. Keruberna i helgedomen har fyra ansiktsgestalter, och dessa gestalter överensstämmer med den fyrfaldiga indelningen av det forntida Israel, såsom de låg lägrade runt helgedomen. De representerar också de fyra evangelierna.

> As for the likeness of their faces, they four had the face of a man, and the face of a lion, on the right side: and they four had the face of an ox on the left side; they four also had the face of an eagle. Ezekiel 1:10.

> Och vad deras ansiktens gestalt beträffar, hade de fyra en människas ansikte och ett lejons ansikte på högra sidan; och de fyra hade en oxes ansikte på vänstra sidan; de fyra hade också en örns ansikte. Hesekiel 1:10.

> And the first beast was like a lion, and the second beast like a calf, and the third beast had a face as a man, and the fourth beast was like a flying eagle. Revelation 4:7.

> Och det första väsendet liknade ett lejon, och det andra väsendet liknade en kalv, och det tredje väsendet hade ett ansikte såsom en människa, och det fjärde väsendet liknade en flygande örn. Uppenbarelseboken 4:7.

The Bible (Numbers 2) describes the 12 tribes (excluding Levi, who camped immediately around the tabernacle) organized into four camps of three tribes each, positioned on the four cardinal directions around the sanctuary, each under a standard, meaning, banner or ensign. The arrangement created a symbolic parallel, where the earthly camp mirrors the heavenly throne guarded by the cherubim.

Bibeln (4 Moseboken 2) beskriver de tolv stammarna (med undantag av Levi, som slog läger omedelbart runt tabernaklet) ordnade i fyra läger om tre stammar vardera, placerade i de fyra väderstrecken runt helgedomen, vart och ett under ett baner, det vill säga ett fälttecken eller en fana. Denna ordning skapade en symbolisk parallell, där det jordiska lägret återspeglar den himmelska tronen, bevakad av keruberna.

Judah faced east, toward the rising sun at the entrance of the sanctuary. Judah’s standard was a lion, for it represents the Lion of the tribe of Judah. The two tribes with Judah were Issachar and Zebulun. In the vision of John, the first beast was as a lion, just as Ezekiel’s cherubim had a face of a lion. Rueben, the symbol of man was on the south with Simeon and Gad. On the west was Ephraim, with Benjamin and Manasseh represented by the ox. On the north was Dan, with Asher and Naphtali, represented by the eagle. The tribe’s association with the four faces of the heavenly sanctuary are represented in the four gospels.

Juda vände sig mot öster, mot den uppgående solen vid helgedomens ingång. Judas baner var ett lejon, ty det representerar Lejonet av Juda stam. De två stammar som var med Juda var Isaskar och Sebulon. I Johannes syn var det första väsendet likt ett lejon, alldeles som Hesekiels keruber hade ett lejons ansikte. Ruben, människans symbol, var i söder tillsammans med Simeon och Gad. I väster var Efraim, med Benjamin och Manasse, representerade av oxen. I norr var Dan, med Asser och Naftali, representerade av örnen. Stammens förbindelse med den himmelska helgedomens fyra ansikten återges i de fyra evangelierna.

Matthew is the Lion of the tribe of Judah, Mark is the sacrificial ox, Luke the man and John the high-flying eagle. Christ as the Lion of the tribe of Judah defines Himself as the one who seals and unseals His prophetic Word. The book of Matthew has more direct references to fulfillments of Messianic prophecies (12) as the other three gospels combined. It is not even close.

Matteus är Lejonet av Juda stam, Markus är offeroxen, Lukas människan och Johannes den högt svävande örnen. Kristus definierar sig själv såsom Lejonet av Juda stam som den som förseglar och öppnar sitt profetiska Ord. Matteusevangeliet har fler direkta hänvisningar till uppfyllelser av messianska profetior (12) än de tre andra evangelierna tillsammans. Det är inte ens i närheten.

The book of Matthew represents God’s prophetic Word. Luke, who was a doctor presents his gospel from the perspective of Christ as the Son of Man, for Luke is the face of the man. Mark presents his gospel of Christ from the perspective of the sacrificial offering which Christ represented, for Mark is the ox. John is the high-flying eagle, who presented the deep things of God in his presentation of the gospel of Christ.

Matteusevangeliet representerar Guds profetiska Ord. Lukas, som var läkare, framställer sitt evangelium ur perspektivet att Kristus är Människosonen, ty Lukas är människans ansikte. Markus framställer sitt evangelium om Kristus ur perspektivet av det offer som Kristus representerade, ty Markus är oxen. Johannes är den högt svävande örnen, som i sin framställning av Kristi evangelium framlade Guds djupa ting.

It is important to understand the book of Matthew as it is represented within the prophetic Word. The book of Matthew is the Lion of the tribe of Judah, the master of His prophetic Word, the Wonderful Numberer of secrets, the Wonderful Linguist, the one who seals and unseals His Word. Jesus is the Alpha and Omega, and He is the Word. The first book of the New Testament and the last book of the New Testament are prophetic books. Most know this fact about the book of Revelation, but they might not have recognized that Matthew is the alpha of the New Testament, so it must align with the omega of the New Testament. It must represent the end, which is the book of Revelation.

Det är viktigt att förstå Matteusevangeliet så som det framställs i det profetiska Ordet. Matteusevangeliet är Lejonet av Juda stam, mästaren över sitt profetiska Ord, den underbare uttolkaren av hemligheter, den underbare språkmannen, den som förseglar och bryter sitt Ord. Jesus är Alfa och Omega, och han är Ordet. Nya testamentets första bok och Nya testamentets sista bok är profetiska böcker. De flesta känner till detta faktum om Uppenbarelseboken, men de har kanske inte insett att Matteus är Nya testamentets alfa och därför måste stå i samklang med Nya testamentets omega. Det måste representera slutet, vilket är Uppenbarelseboken.

Therefore, when we find in Matthew the parallel line of Genesis’ line of covenant history set forth in chapters eleven through twenty-two, it is nothing less than a truth which the Lion of the tribe of Matthew is unsealing. The twelve chapters of covenant history that are represented in Genesis, Matthew and Revelation are now being unsealed and what we are identifying is that chapter twenty-three of Matthew represents the separation of the wise and foolish in the parable of the vineyard. Eight woes upon the former covenant people, that find their prophetic counterpart in the eight souls representing the one hundred and forty-four thousand who get on the ark of safety. 23 is a representation of the work that began in the Heavenly sanctuary when the 2300 days reached its conclusion on October 22, 1844, and will do so again at the soon-coming Sunday law. Chapter 23 is marking this truth.

Därför, när vi i Matteus finner den parallella linjen till Första Mosebokens förbundshistoriska linje framställd i kapitel elva till tjugotvå, är det inget mindre än en sanning som Lejonet av Matteus stam avseglar. De tolv kapitlen av förbundshistoria som framställs i Första Moseboken, Matteus och Uppenbarelseboken avförseglas nu, och det vi identifierar är att kapitel tjugotre i Matteus representerar skilsmässan mellan de visa och de dåraktiga i liknelsen om vingården. Åtta verop över det tidigare förbundsfolket, vilka finner sin profetiska motsvarighet i de åtta själar som representerar de etthundrafyrtiofyra tusen som går ombord på trygghetens ark. 23 är en representation av det verk som började i den himmelska helgedomen när de 2300 dagarna nådde sin fullbordan den 22 oktober 1844, och så skall det ske igen vid den snart anländande söndagslagen. Kapitel 23 markerar denna sanning.

Chapter twenty-four takes place as Christ has just ended His dialogue with apostate Israel and left the Jew’s temple for the final time. The number 24 is a symbol of the transition of ancient to modern Israel, the very point in prophetic history where Christ stood, when He presented His message in Matthew twenty-four. The prophetic message of Matthew 24 is a Divine illustration of line upon line methodology, that specifically addresses the history of the Millerites, and therefore the history of the one hundred and forty-four thousand. 24 is represented by the church of Revelation twelve, which stands upon the moon that reflects the light of the sun of righteousness. On her head are twelve stars that represent 24, for she represents the history leading up to the birth of Christ when ancient Israel’s 12 tribes would become modern Israel’s twelve disciples. In chapter twenty-four the Millerite history from 1798 unto the great disappointment are represented. Then comes Matthew 25.

Det tjugofjärde kapitlet utspelar sig när Kristus just har avslutat sin dialog med det avfälliga Israel och för sista gången lämnat judarnas tempel. Talet 24 är en symbol för övergången från det forntida till det moderna Israel, själva den punkt i den profetiska historien där Kristus stod när Han frambar sitt budskap i Matteus tjugofyra. Det profetiska budskapet i Matteus 24 är en gudomlig illustration av metodiken rad på rad, som särskilt behandlar milleriternas historia och därför de etthundrafyrtiofyratusens historia. 24 representeras av församlingen i Uppenbarelseboken tolv, som står på månen vilken återkastar ljuset från rättfärdighetens sol. På hennes huvud finns tolv stjärnor som representerar 24, ty hon representerar historien som leder fram till Kristi födelse, då det forntida Israels 12 stammar skulle bli det moderna Israels tolv lärjungar. I det tjugofjärde kapitlet representeras milleriternas historia från 1798 fram till den stora besvikelsen. Därefter kommer Matteus 25.

The number 25 is a symbol of the Levites, whether good or bad, but just as significantly it represents the separation of the wise and wicked Levites. Matthew 25 identifies upon three witnesses, or three parables, the separation process that is represented by the number twenty-five. Of course, the parable of the ten virgins represents the history of the Millerites, and also the history of the one hundred and forty-four thousand. That history is the history of the first angel, the parable of the talents is the second angel and the parable of sheep and goats is the judgment of the third angel.

Talet 25 är en symbol för leviterna, vare sig de är goda eller onda, men lika betydelsefullt representerar det åtskiljandet mellan de visa och de ogudaktiga leviterna. Matteus 25 fastställer genom tre vittnen, eller tre liknelser, den åtskiljelseprocess som representeras av talet tjugofem. Naturligtvis representerar liknelsen om de tio jungfrurna Milleriternas historia, och även de etthundrafyrtiofyratusens historia. Denna historia är den första ängelns historia; liknelsen om talenterna är den andra ängeln, och liknelsen om fåren och getterna är den tredje ängelns dom.

Chapters twenty-six through twenty-eight identify the history of Passover to the post crucifixion gospel commission.

Kapitlen tjugosex till tjugoåtta identifierar påskens historia fram till evangeliets missionsbefallning efter korsfästelsen.

> And it came to pass, when Jesus had finished all these sayings, he said unto his disciples, Ye know that after two days is the feast of the passover, and the Son of man is betrayed to be crucified. Matthew 26:1, 2.

> Och det skedde, när Jesus hade avslutat alla dessa ord, att han sade till sina lärjungar: Ni vet att det efter två dagar är påskhögtid, och Människosonen blir förrådd till att korsfästas. Matteus 26:1, 2.

A summary of the various waymarks in chapter 26 is the plot to kill Jesus in verses three through five. Then Jesus is anointed at Bethany in verses six through thirteen. In verses fourteen through sixteen Judas betrays Christ for thirty pieces of silver. Then came Passover with His disciples, in verses seventeen through twenty-five. Verses twenty-six through twenty-nine, Jesus institutes the Lord’s supper, and in verse thirty, Jesus foretells Peter’s denial. In verses thirty-six through forty-six Jesus is in Gethsemane. Verse forty-seven through fifty-six Jesus is arrested, then in verses fifty-seven through sixty-eight, Jesus is before Caiaphas and the Sanhedrin. From verse sixty-nine onward Peter’s denial of Christ is set forth. The chapter contains ten specific waymarks that are to be repeated during the latter days.

En sammanfattning av de olika vägmärkena i kapitel 26 är sammansvärjningen att döda Jesus i verserna tre till fem. Därefter smörjs Jesus i Betania i verserna sex till tretton. I verserna fjorton till sexton förråder Judas Kristus för trettio silverpenningar. Sedan kom påsken med hans lärjungar, i verserna sjutton till tjugofem. I verserna tjugosex till tjugonio instiftar Jesus nattvarden, och i vers tre förutsäger Jesus Petrus förnekelse. I verserna trettiosex till fyrtiosex är Jesus i Getsemane. I verserna fyrtiosju till femtiosex blir Jesus gripen, och därefter, i verserna femtiosju till sextioåtta, står Jesus inför Kaifas och Stora rådet. Från och med vers sextionio framställs Petrus förnekelse av Kristus. Kapitlet innehåller tio särskilda vägmärken som skall upprepas under de yttersta dagarna.

Chapter twenty-seven has ten distinct waymarks as well. Jesus is delivered to Pilate, then Judas hangs himself, then Jesus is taken before Pilate, then Barabbas is chosen, Pilate delivers Jesus to be crucified, then Jesus is mocked, then the crucifixion, then the death of Jesus, then Jesus is buried and then the guard at the tomb testifies.

Kapitel tjugosju har likaså tio tydligt åtskilda vägmarkeringar. Jesus utlämnas åt Pilatus, därefter hänger sig Judas, sedan förs Jesus inför Pilatus, därefter väljs Barabbas, Pilatus överlämnar Jesus till att korsfästas, sedan blir Jesus hånad, därefter korsfästelsen, sedan Jesu död, därefter blir Jesus begravd, och slutligen vittnar vakten vid graven.

Chapter twenty-eight has but three waymarks, the first being the resurrection, followed by the lie of the Sanhedrin and then the great commission. Three chapters with twenty-three distinct waymarks of the cross that will be repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Kapitel tjugoåtta har endast tre vägmärken, där det första är uppståndelsen, följd av Stora rådets lögn och därefter missionsbefallningen. Tre kapitel med tjugotre tydliga vägmärken från korset som kommer att upprepas i de etthundrafyrtiofyra tusens historia.

## Matthew 26 – Ten Waymarks

Matteus 26 – Tio vägmärken

- Plot by chief priests and elders to kill Jesus (vv. 3–5)

  Översteprästernas och de äldstes sammansvärjning för att döda Jesus (vv. 3–5)

- Anointing at Bethany by the woman with alabaster box (vv. 6–13)

  Smörjelsen i Betania av kvinnan med alabasterflaskan (vv. 6–13)

- Judas agrees to betray Jesus for 30 pieces of silver (vv. 14–16)

  Judas går med på att förråda Jesus för trettio silvermynt (vv. 14–16)

- Preparation and eating of the Passover with the disciples (vv. 17–25)

  Förberedelsen och ätandet av påsken tillsammans med lärjungarna (vv. 17–25)

- Institution of the Lord’s Supper (vv. 26–29)

  Instiftandet av Herrens nattvard (v. 26–29)

- Prediction of Peter’s denial (vv. 30–35)

  Förutsägelsen av Petrus förnekelse (vv. 30–35)

- Agony in Gethsemane (vv. 36–46)

  Ångest i Getsemane (vv. 36–46)

- Betrayal and arrest of Jesus (vv. 47–56)

  Jesu förräderi och gripande (vv. 47–56)

- Jesus tried before Caiaphas and the Sanhedrin (vv. 57–68)

  Jesus ställd inför Kaifas och Stora rådet (vv. 57–68)

- Peter’s threefold denial (vv. 69–75)

  Petrus trefaldiga förnekelse (vv. 69–75)

## Matthew 27 – Ten Waymarks

Matteus 27 – Tio vägmärken

- Jesus delivered to Pilate (vv. 1–2)

  Jesus utlämnad åt Pilatus (vv. 1–2)

- Judas’s remorse and suicide (vv. 3–10)

  Judas ånger och självmord (vv. 3–10)

- Jesus before Pilate – the formal Roman trial (vv. 11–14)

  Jesus inför Pilatus – den formella romerska rättegången (vv. 11–14)

- Choice of Barabbas over Jesus (vv. 15–26)

  Valet av Barabbas framför Jesus (v. 15–26)

- Pilate delivers Jesus to be crucified (included in the release of Barabbas)

  Pilatus utlämnar Jesus till att korsfästas (innefattat i frigivandet av Barabbas)

- Mocking and scourging by the soldiers (vv. 27–31)

  Hån och gissling av soldaterna (vv. 27–31)

- The crucifixion (vv. 32–44)

  Korsfästelsen (vv. 32–44)

- The death of Jesus (vv. 45–50)

  Jesu död (vv. 45–50)

- Supernatural signs and burial by Joseph of Arimathea (vv. 51–61)

  Övernaturliga tecken och begravning genom Josef från Arimatea (vv. 51–61)

- Posting of the guard at the tomb (vv. 62–66)

  Utplaceringen av vakten vid graven (v. 62–66)

## Matthew 28 – Three Waymarks

Matteus 28 – Tre vägmärken

- The resurrection and empty tomb (vv. 1–10)

  Uppståndelsen och den tomma graven (v. 1–10)

- The lie of the chief priests and elders to the soldiers (vv. 11–15)

  Översteprästernas och de äldstes lögn till soldaterna (vv. 11–15)

- The Great Commission (vv. 16–20)

  Det stora missionsbefallningen (vv. 16–20)

Just as Christ’s experience from the anointing at Bethany to the Great Commission marked the close of His earthly ministry and the beginning of the gospel to all nations, so these same waymarks are repeated in the experience of God’s remnant as they approach the close of probation and their final triumph.

På samma sätt som Kristi erfarenhet från smörjelsen i Betania till missionsbefallningen markerade avslutningen på hans jordiska tjänst och evangeliets början för alla folk, upprepas dessa samma vägmärken i Guds kvarlevas erfarenhet, när de närmar sig nådatidens slut och sin slutliga triumf.

Chapters twenty-six through twenty-eight represent the Passover history structured upon 23 distinct waymarks that are repeated during the history leading to and following after the Sunday law.

Kapitlen tjugosex till tjugoåtta representerar påskhistorien, strukturerad utifrån 23 särskilda kännemärken som upprepas under historien som leder fram till och följer efter söndagslagen.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 427.

> ”Kristi ankomst som vår överstepräst till det allra heligaste för att rena helgedomen, sådan den framställs i Daniel 8:14; Människosonens ankomst till den Gamle av dagar, såsom den återges i Daniel 7:13; och Herrens ankomst till sitt tempel, förutsagd av Malaki, är beskrivningar av samma händelse; och detta framställs också genom brudgummens ankomst till bröllopet, sådan Kristus beskriver den i liknelsen om de tio jungfrurna i Matteus 25.” The Great Controversy, 427.

The end of the 2300 days on October 22, 1844 is repeated at the Sunday law. The 23 waymarks located in the last three chapters of Matthew identify the precious blood that is employed to combine Divinity with humanity.

Slutet på de 2300 dagarna den 22 oktober 1844 upprepas vid söndagslagen. De 23 vägmärken som är placerade i de tre sista kapitlen i Matteus identifierar det dyrbara blod som används för att förena gudomlighet med mänsklighet.

> “The intercession of Christ in man’s behalf in the sanctuary above is as essential to the plan of salvation as was His death upon the cross. By His death He began that work which after His resurrection He ascended to complete in heaven. We must by faith enter within the veil, ‘whither the forerunner is for us entered.’ Hebrews 6:20. There the light from the cross of Calvary is reflected. There we may gain a clearer insight into the mysteries of redemption. The salvation of man is accomplished at an infinite expense to heaven; the sacrifice made is equal to the broadest demands of the broken law of God. Jesus has opened the way to the Father’s throne, and through His mediation the sincere desire of all who come to Him in faith may be presented before God.” The Great Controversy, 489.

> ”Kristi förbön för människans räkning i helgedomen där ovan är lika väsentlig för frälsningsplanen som hans död på korset var. Genom sin död påbörjade han det verk som han efter sin uppståndelse steg upp för att fullborda i himlen. Genom tro måste vi gå innanför förlåten, ’dit Jesus såsom vår förelöpare har gått in för vår skull.’ Hebreerbrevet 6:20. Där återspeglas ljuset från Golgatakorset. Där kan vi vinna en klarare insikt i återlösningens hemligheter. Människans frälsning fullbordas till en oändlig kostnad för himlen; det framburna offret svarar mot de vidaste krav som Guds brutna lag ställer. Jesus har öppnat vägen till Faderns tron, och genom hans medling kan den uppriktiga önskan hos alla som i tro kommer till honom frambäras inför Gud.” Den stora striden, 489.

Chapter 23 of Matthew emphasizes the condemnation upon the counterfeit priesthood. Chapters twenty-six through twenty-eight are the omega to chapter twenty-three. The counterfeit Levites, the old men’s escalating rebellion over four generations produced the waymarks in the last three chapters.

Matteus kapitel 23 betonar domen över det förfalskade prästadömet. Kapitlen tjugosex till tjugoåtta utgör omegan till kapitel 23. De falska leviterna, de gamla männens tilltagande uppror genom fyra generationer, frambringade kännetecknen i de tre sista kapitlen.

Chapter twenty-four identifies the line upon line methodology as the methodology of Christ, as He employs the destruction of Jerusalem to describe the things that are, the things that have been and the things that will be.

Kapitel tjugofyra identifierar metodiken rad på rad som Kristi metodik, då Han använder Jerusalems förstörelse för att beskriva det som är, det som har varit och det som skall komma.

The fall of Jerusalem in 70 AD, took place on the same day of the year that Jerusalem was first destroyed by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem by Nebuchadnezzar was past history, and Christ’s history, when Titus took Jerusalem, typified the end of the world. Matthew 24 is lifting up the line upon line methodology, thus identifying “methodology” as an element of the prophetic testimony.

Jerusalems fall år 70 e.Kr. ägde rum på samma dag på året som Jerusalem först förstördes av Nebukadnessar. Jerusalems förstörelse genom Nebukadnessar var förgången historia, och Kristi historia, när Titus intog Jerusalem, förebildade världens slut. Matteus 24 framhåller metodiken rad på rad och identifierar därmed ”metodik” som ett element i det profetiska vittnesbördet.

It is in chapter 24 that Christ identifies the necessity of understanding the “abomination of desolation” spoken of by Daniel the prophet, the very foundational understanding of William Miller, and the symbol that establishes the vision in Daniel. It also represents the rebellion of Adventism, as they rejected the Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel, and thus partook of the strong delusion of 2 Thessalonians chapter two. The chapter directly connects with Luke 21, thus identifying August 11, 1840 through October 22, 1844, which typifies 9/11 unto the Sunday law. It also connects with the “times of the Gentiles” in Luke 21:24, which is a primary key in unlocking the “seven times” of Moses, while also aligning with the measuring of the temple in Revelation eleven.

Det är i kapitel 24 som Kristus identifierar nödvändigheten av att förstå ”förödelsens styggelse”, om vilken profeten Daniel har talat, själva den grundläggande förståelsen hos William Miller och den symbol som stadfäster synen i Daniel. Den representerar också adventismens uppror, då de förkastade den milleritiska förståelsen av ”det dagliga” i Daniels bok och därmed blev delaktiga i den kraftiga villfarelsen i 2 Thessalonikerbrevet kapitel två. Kapitlet är direkt förbundet med Lukas 21 och identifierar därmed tiden från 11 augusti 1840 till 22 oktober 1844, vilken är en förebild på tiden från 11 september fram till söndagslagen. Det är också förbundet med ”hedningarnas tider” i Lukas 21:24, vilket är en huvudnyckel till att låsa upp Moses ”sju tider”, samtidigt som det också överensstämmer med uppmätandet av templet i Uppenbarelseboken elva.

Beginning with chapter twenty-three, followed by 24 and 25, and then concluding with chapters 26 through 27, three chapters which possess twenty-three waymarks that are the omega to the alpha of chapter twenty-three. Chapter twenty-six added to twenty-seven and twenty-eight equals “81,” which is a symbol of the priesthood. Upon three witnesses (Genesis, Matthew and Revelation) chapters 11 through 22 are one line. Chapters 23 through 28 are a line of truth which begins with 23 and ends with 23.

Med början i kapitel tjugotre, följt av 24 och 25, och därefter avslutande med kapitel 26 till och med 27, tre kapitel som innehar tjugotre vägmärken vilka utgör omegan till alfan i kapitel tjugotre. Kapitel tjugosex adderat till tjugosju och tjugoåtta blir ”81”, vilket är en symbol för prästadömet. På tre vittnens ord (Första Moseboken, Matteus och Uppenbarelseboken) är kapitlen 11 till och med 22 en linje. Kapitlen 23 till och med 28 är en sanningens linje som börjar med 23 och slutar med 23.

Chapters one through ten are the first of three prophetic lines in the book of Matthew. Ten chapters, followed by twelve chapters, followed by six chapters. Inspiration informs us that all the books of the Bible meet and end in the Revelation, and therefore all the books of the Bible meet and end in Matthew. Matthew, as the face of the lion of the tribe of Judah identifies twelve distinct Messianic prophecies, and those twelve passages produce the waymarks of the history of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand. As the book of Revelation begins with the revelation of Jesus Christ, Matthew chapter one presents a revelation of Jesus Christ which connects with the life and testimony of Moses, with the history of Antichrist while identifying the three elements of the church triumphant as represented by the prophet, the priest and the king.

Kapitel ett till tio utgör den första av tre profetiska linjer i Matteusevangeliet. Tio kapitel, följda av tolv kapitel, följda av sex kapitel. Inspirationen underrättar oss om att alla Bibelns böcker möts och slutar i Uppenbarelseboken, och därför möts och slutar alla Bibelns böcker i Matteus. Matteus, såsom ansiktet av lejonet av Juda stam, identifierar tolv särskilda messianska profetior, och dessa tolv avsnitt frambringar Milleriternas och de etthundrafyrtiofyra tusens vägmärken i historien. Såsom Uppenbarelseboken börjar med Jesu Kristi uppenbarelse, framlägger Matteus kapitel ett en uppenbarelse av Jesus Kristus som förbinder med Moses liv och vittnesbörd, med Antikrists historia, samtidigt som den identifierar den triumferande församlingens tre element såsom representerade av profeten, prästen och kungen.

Matthew begins with the revelation of Jesus Christ in the context of God’s covenant with a chosen people. From Abraham to David was 14 generations, from David to captivity in Babylon was fourteen generations, and from Babylon to Christ is another fourteen generations. The genealogy of Christ in Matthew aligns with Moses, for Moses is the alpha of Christ the omega. Moses life of one hundred and twenty years, aligns with the one hundred and twenty years of probationary time in the history of Noah. Noah’s covenant is therefore connected with the covenant of a chosen people. The one hundred and twenty years of Moses represents three periods of forty years that concluded with Moses slaying the Egyptian at the end of forty years, and the first born, Pharaoh and his army being slain at the end of the second forty-year period. The second forty-year period ended at a rebellion at Kadesh and the third forty-year period ended at the second rebellion of Kadesh. All of the three prophetic lines of the alpha end at Kadesh and the three prophetic lines of Matthew’s genealogy end at David, captivity in Babylon and the Messenger of the covenant.

Matteus inleder med uppenbarelsen av Jesus Kristus i sammanhanget av Guds förbund med ett utvalt folk. Från Abraham till David var det fjorton släktled, från David till fångenskapen i Babylon var det fjorton släktled, och från Babylon till Kristus är det ytterligare fjorton släktled. Kristi släkttavla i Matteus står i överensstämmelse med Mose, ty Mose är Kristi alfa, den som är omega. Moses liv om etthundratjugo år motsvarar de etthundratjugo prövningsåren i Noas historia. Noas förbund är därför förbundet med förbundet med ett utvalt folk. Moses etthundratjugo år representerar tre perioder om fyrtio år som avslutades med att Mose dräpte egyptiern vid slutet av de fyrtio åren, och att den förstfödde, farao och hans här blev dräpta vid slutet av den andra fyrtioårsperioden. Den andra fyrtioårsperioden avslutades i ett uppror vid Kadesh, och den tredje fyrtioårsperioden avslutades vid det andra upproret i Kadesh. Alla de tre profetiska linjerna i alfa slutar vid Kadesh, och de tre profetiska linjerna i Matteus släkttavla slutar vid David, fångenskapen i Babylon och Förbundets Budbärare.

When the alpha of Moses is aligned with the omega of Christ there are six witnesses of Kadesh, which is 1863 and the Sunday law. Matthew’s genealogy places king David at Kadesh, which is where apostate Adventism is taken to Babylon, as Christ confirms the covenant with the one hundred and forty-four thousand. By placing David at the Sunday law a second witness of David is established with David being one of three human representatives that began to serve when they were thirty years old. Christ, David, Joseph and Ezekiel all began their work at thirty years of age. Together the four thirty-year-old’s that began to serve represent the combination of Divinity with humanity, when the church militant is transformed into the church triumphant. That church is made up of a prophet, a priest and a king. The transformation is marked at the Sunday law, which is also Kadesh, so David in the genealogy of Matthew aligns with the thirty year old David.

När Moses alfa står i linje med Kristi omega finns det sex vittnen om Kadesh, vilket är 1863 och söndagslagen. Matteus släkttavla placerar kung David vid Kadesh, vilket är den punkt där avfälligt adventism förs till Babylon, medan Kristus bekräftar förbundet med de etthundrafyrtiofyra tusen. Genom att placera David vid söndagslagen upprättas ett andra vittne om David, där David är en av tre mänskliga representanter som började tjäna när de var trettio år gamla. Kristus, David, Josef och Hesekiel började alla sitt verk vid trettio års ålder. Tillsammans representerar de fyra trettioåringarna som började tjäna föreningen av gudomlighet med mänsklighet, när den kämpande församlingen förvandlas till den triumferande församlingen. Denna församling består av en profet, en präst och en kung. Förvandlingen markeras vid söndagslagen, som också är Kadesh, så David i Matteus släkttavla står i linje med den trettioårige David.

The thirty years of preparation aligns with the four hundred and thirty years of Abraham’s covenant, and also the age of a priest and the 1290 years of Daniel 12:11. In the next article we will consider each of those twelve Messianic prophecies within the book of Matthew. We are first identifying three prophetic lines within Matthew; chapters one through ten, followed by chapters eleven through twenty-two, and then twenty-three through twenty-eight.

De trettio årens förberedelse överensstämmer med de fyrahundratrettio åren i Abrahams förbund, och även med en prästs ålder och de 1290 åren i Daniel 12:11. I nästa artikel kommer vi att betrakta var och en av dessa tolv messianska profetior i Matteusevangeliet. Vi identifierar först tre profetiska linjer i Matteus; kapitel ett till tio, följt av kapitel elva till tjugotvå, och därefter tjugotre till tjugoåtta.

> “For a time after the disappointment in 1844, I did hold, in common with the advent body, that the door of mercy was then forever closed to the world. This position was taken before my first vision was given me. It was the light given me of God that corrected our error, and enabled us to see the true position.

> ”Under en tid efter besvikelsen år 1844 höll jag, tillsammans med adventfolket, fast vid att nådens dörr då för alltid hade stängts för världen. Denna ståndpunkt intogs innan jag fick min första syn. Det var det ljus som Gud gav mig som rättade vårt misstag och gjorde det möjligt för oss att se den sanna ståndpunkten.

> “I am still a believer in the shut-door theory, but not in the sense in which we at first employed the term or in which it is employed by my opponents.

> ”Jag är alltjämt en troende på den stängda-dörrens teori, men inte i den betydelse i vilken vi till en början använde uttrycket eller i vilken det används av mina motståndare.

> “There was a shut door in Noah’s day. There was at that time a withdrawal of the Spirit of God from the sinful race that perished in the waters of the Flood. God Himself gave the shut-door message to Noah: ‘My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years’ (Genesis 6:3).

> ”Det fanns en stängd dörr på Noas tid. Då skedde ett tillbakadragande av Guds Ande från det syndiga släkte som gick under i flodens vatten. Gud själv gav budskapet om den stängda dörren till Noa: ’Min Ande skall inte alltid förbli hos människan i hennes förvillelse; hon är kött, och hennes tid skall vara ett hundra tjugo år’ (1 Mos. 6:3).”

> “There was a shut door in the days of Abraham. Mercy ceased to plead with the inhabitants of Sodom, and all but Lot, with his wife and two daughters, were consumed by the fire sent down from heaven.

> ”Det fanns en stängd dörr på Abrahams dagar. Nåden upphörde att vädja till Sodoms invånare, och alla utom Lot, med hans hustru och två döttrar, förtärdes av den eld som sändes ned från himlen.

> “There was a shut door in Christ’s day. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation, ‘Your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38).

> ”Det fanns en stängd dörr på Kristi tid. Guds Son förklarade för den generationens otroende judar: ’Se, ert hus lämnas åt er öde’ (Matteus 23:38).”

> “Looking down the stream of time to the last days, the same infinite power proclaimed through John: ‘These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth’ (Revelation 3:7).

> ”När den såg ned genom tidens ström till de yttersta dagarna, förkunnade samma oändliga makt genom Johannes: ’Så säger den Helige, den Sanne, han som har Davids nyckel, han som öppnar så att ingen kan stänga, och stänger så att ingen kan öppna’ (Uppenbarelseboken 3:7).”

> “I was shown in vision, and I still believe, that there was a shut door in 1844. All who saw the light of the first and second angels’ messages and rejected that light, were left in darkness. And those who accepted it and received the Holy Spirit which attended the proclamation of the message from heaven, and who afterward renounced their faith and pronounced their experience a delusion, thereby rejected the Spirit of God, and it no longer pleaded with them.

> ”Jag visades i en syn, och jag tror alltjämt, att det fanns en stängd dörr år 1844. Alla som såg ljuset i den förste och den andre ängelns budskap och förkastade detta ljus, lämnades i mörker. Och de som tog emot det och mottog den helige Ande, som följde med förkunnelsen av budskapet från himlen, och som därefter avsvor sig sin tro och förklarade sin erfarenhet vara en villfarelse, förkastade därigenom Guds Ande, och den vädjade inte längre till dem.

> “Those who did not see the light, had not the guilt of its rejection. It was only the class who had despised the light from heaven that the Spirit of God could not reach. And this class included, as I have stated, both those who refused to accept the message when it was presented to them, and also those who, having received it, afterward renounced their faith. These might have a form of godliness, and profess to be followers of Christ; but having no living connection with God, they would be taken captive by the delusions of Satan. These two classes are brought to view in the vision—those who declared the light which they had followed a delusion, and the wicked of the world who, having rejected the light, had been rejected of God. No reference is made to those who had not seen the light, and therefore were not guilty of its rejection.” Selected Messages, book 1, 62, 63.

> ”De som inte hade sett ljuset bar inte skulden för att ha förkastat det. Det var endast den grupp som hade föraktat ljuset från himlen som Guds Ande inte kunde nå. Och denna grupp omfattade, såsom jag har sagt, både dem som vägrade att ta emot budskapet när det framlades för dem, och även dem som, efter att ha tagit emot det, senare avsvor sig sin tro. Dessa kunde ha en skenbar gudsfruktan och bekänna sig vara Kristi efterföljare; men eftersom de inte hade någon levande förbindelse med Gud, skulle de tas till fånga av Satans villfarelser. Dessa två grupper framställs i synen — de som förklarade att ljuset som de hade följt var en villfarelse, och världens ogudaktiga, som, efter att ha förkastat ljuset, hade blivit förkastade av Gud. Ingen hänvisning görs till dem som inte hade sett ljuset och därför inte var skyldiga till att ha förkastat det.” Selected Messages, bok 1, 62, 63.

> “It is those who by faith follow Jesus in the great work of the atonement who receive the benefits of His mediation in their behalf, while those who reject the light which brings to view this work of ministration are not benefited thereby. The Jews who rejected the light given at Christ’s first advent, and refused to believe on Him as the Saviour of the world, could not receive pardon through Him. When Jesus at His ascension entered by His own blood into the heavenly sanctuary to shed upon His disciples the blessings of His mediation, the Jews were left in total darkness to continue their useless sacrifices and offerings. The ministration of types and shadows had ceased. That door by which men had formerly found access to God was no longer open. The Jews had refused to seek Him in the only way whereby He could then be found, through the ministration in the sanctuary in heaven. Therefore they found no communion with God. To them the door was shut. They had no knowledge of Christ as the true sacrifice and the only mediator before God; hence they could not receive the benefits of His mediation.

> Det är de som genom tro följer Jesus i det stora försoningsverket som tar emot välsignelserna av hans medling till deras förmån, medan de som förkastar det ljus som låter detta tjänstverk träda fram inte får någon nytta därav. De judar som förkastade det ljus som gavs vid Kristi första ankomst och vägrade att tro på honom som världens Frälsare kunde inte få förlåtelse genom honom. När Jesus vid sin himmelsfärd gick in i den himmelska helgedomen med sitt eget blod för att utgjuta sin medlings välsignelser över sina lärjungar, lämnades judarna i fullständigt mörker att fortsätta sina gagnlösa offer och gåvor. Förebildernas och skuggornas tjänst hade upphört. Den dörr genom vilken människor tidigare hade funnit tillträde till Gud stod inte längre öppen. Judarna hade vägrat att söka honom på det enda sätt på vilket han då kunde finnas, genom tjänsten i helgedomen i himlen. Därför fann de ingen gemenskap med Gud. För dem var dörren stängd. De hade ingen kunskap om Kristus som det sanna offret och den ende medlaren inför Gud; därför kunde de inte få del av välsignelserna av hans medling.

> “The condition of the unbelieving Jews illustrates the condition of the careless and unbelieving among professed Christians, who are willingly ignorant of the work of our merciful High Priest. In the typical service, when the high priest entered the most holy place, all Israel were required to gather about the sanctuary and in the most solemn manner humble their souls before God, that they might receive the pardon of their sins and not be cut off from the congregation. How much more essential in this antitypical Day of Atonement that we understand the work of our High Priest and know what duties are required of us.

> De otroende judarnas tillstånd illustrerar tillståndet hos de likgiltiga och otroende bland bekännande kristna, som med vilja är okunniga om vår barmhärtige Översteprästs verk. I den förebildliga tjänsten, när översteprästen gick in i det allra heligaste, ålades hela Israel att samlas omkring helgedomen och på det mest högtidliga sätt ödmjuka sina själar inför Gud, för att de måtte få förlåtelse för sina synder och inte bli avskurna från församlingen. Hur mycket mer nödvändigt är det då inte på denna motbildliga Försoningsdag att vi förstår vår Översteprästs verk och vet vilka plikter som krävs av oss.

> “Men cannot with impunity reject the warning which God in mercy sends them. A message was sent from heaven to the world in Noah’s day, and their salvation depended upon the manner in which they treated that message. Because they rejected the warning, the Spirit of God was withdrawn from the sinful race, and they perished in the waters of the Flood. In the time of Abraham, mercy ceased to plead with the guilty inhabitants of Sodom, and all but Lot with his wife and two daughters were consumed by the fire sent down from heaven. So in the days of Christ. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation: ‘Your house is left unto you desolate.’ Matthew 23:38. Looking down to the last days, the same Infinite Power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved’: ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:10–12. As they reject the teachings of His word, God withdraws His Spirit and leaves them to the deceptions which they love.” The Great Controversy, 430, 431.

> ”Människor kan inte ostraffat förkasta den varning som Gud i sin barmhärtighet sänder dem. Ett budskap sändes från himlen till världen på Noas tid, och deras frälsning berodde på det sätt varpå de bemötte det budskapet. Eftersom de förkastade varningen, drogs Guds Ande tillbaka från det syndiga släktet, och de omkom i flodens vatten. På Abrahams tid upphörde barmhärtigheten att vädja till Sodoms skyldiga invånare, och alla utom Lot med hans hustru och två döttrar förtärdes av den eld som sändes ned från himlen. Så var det också i Kristi dagar. Guds Son förklarade för den generationens otroende judar: ’Se, ert hus kommer att stå övergivet.’ Matteus 23:38. Med blicken riktad mot de sista dagarna förkunnar samma Oändliga Makt angående dem som ’icke togo emot sanningen i kärlek, så att de kunde bliva frälsta’: ’Därför skall Gud sända över dem en kraftig villfarelse, så att de tro lögnen, och så bliva fördömda alla de som icke hava trott sanningen, utan haft sin lust i orättfärdigheten.’ 2 Thessalonikerbrevet 2:10–12. När de förkastar Hans ords undervisning, drar Gud tillbaka sin Ande och lämnar dem åt de villfarelser som de älskar.” The Great Controversy, 430, 431.

Back to Articles