Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Three

Книга Даниїла — номер сто п’ятдесят три

The Spiritual Symbolism of the Northern and Southern Kingdoms: A Journey Through Biblical Temples and Human Nature

Духовна символіка Північного та Південного царств: подорож через біблійні храми та людську природу

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word

The northern kingdom represented the lower nature in the temple of mankind, it represented the body in the temple of the church, it represented the human flesh in the temple of Christ. Christ built every temple, and He laid every foundation, and the first stone in the Millerite temple was the doctrine of the “seven times,” which is represented by Ezekiel’s two sticks. In the rebellion of 1863, Laodicean Adventism rejected their prophetic “cornerstone”, which also occurred in the building of the earthly temple. The rejected stone was destined to be chosen at the conclusion of the temple erection, though it had been a stumbling stone for the entire construction period. Yet, the prophetic Word identifies that the rejected stone of stumbling will ultimately become the head of the corner.

Північне царство представляло нижчу природу в храмі людства, представляло тіло в храмі Церкви, представляло людську плоть у храмі Христа. Христос збудував кожен храм і заклав кожну підвалину, а перший камінь у міллеритському храмі був ученням про «сім часів», яке представлене двома палицями Єзекіїля. Під час заколоту 1863 року лаодикійський адвентизм відкинув свій пророчий «наріжний камінь», що також сталося під час спорудження земного храму. Відкинутий камінь був призначений бути вибраним при завершенні зведення храму, хоча протягом усього періоду будівництва він був каменем спотикання. Однак Пророче Слово засвідчує, що відкинутий камінь спотикання зрештою стане головою кута.

The stick of the “seven times,” as represented by the southern kingdom, is the “head,” in relation to the northern kingdom. It is the “head,” for it is in the southern kingdom that God chose to identify Jerusalem, as His city, where He placed His sanctuary and His name. Until the two sticks were joined from 1798 unto 1844, the “head” had been the lower, southern kingdom. Once John, in 1844, was told to leave off the northern kingdom, for it was given to the Gentiles, the southern kingdom was left as an ensign standing alone as one nation, or at least that was the plan. That plan was hindered by the rebellion of 1863, and modern Israel’s first “rebellion at Kadesh”.

Палиця «семи часів», яку представляє південне царство, є «головою» щодо північного царства. Вона є «головою», бо саме в південному царстві Бог обрав означити Єрусалим як Своє місто, де Він помістив Свою святиню й Своє ім’я. Аж доки у 1798–1844 роках дві палиці не були поєднані, «головою» залишалося нижнє, південне царство. Коли Іван у 1844 році отримав наказ залишити північне царство, бо його було віддано язичникам, південне царство залишилося як знамено, що стоїть окремо як одна нація, принаймні таким був план. Цьому планові перешкодили бунт 1863 року та перший «бунт у Кадеші» сучасного Ізраїлю.

On September 11, 2001, the Lord brought His Laodicean church back to 1863, back to 1888, back to 1919, and back to 1957 to the second “rebellion at Kadesh”. But at that rebellion the promise of the stone that was rejected becoming the head of the corner is now being fulfilled. It is fulfilled in those represented as the one hundred and forty-four thousand, who Christ accomplishes the combination of Divinity and humanity among forever.

11 вересня 2001 року Господь повернув Свою Лаодикійську церкву назад — до 1863 року, до 1888 року, до 1919 року і до 1957 року — до другого «заколоту при Кадеші». Але при тому заколоті нині сповнюється обітниця про камінь, відкинутий, що стає головою кута. Вона сповнюється в тих, представлених як сто сорок чотири тисячі, в яких Христос навіки звершує поєднання Божества і людства.

Paul identified the lower nature as the flesh, and the higher nature as the mind. He identified the body (the lower nature) as death.

Павло ототожнював нижчу природу з плоттю, а вищу природу — з розумом. Він ототожнював тіло (нижчу природу) зі смертю.

> For we know that the law is spiritual: but I am carnal, sold under sin. For that which I do I allow not: for what I would, that do I not; but what I hate, that do I. If then I do that which I would not, I consent unto the law that it is good. Now then it is no more I that do it, but sin that dwelleth in me. For I know that in me (that is, in my flesh,) dwelleth no good thing: for to will is present with me; but how to perform that which is good I find not. For the good that I would I do not: but the evil which I would not, that I do. Now if I do that I would not, it is no more I that do it, but sin that dwelleth in me. I find then a law, that, when I would do good, evil is present with me. For I delight in the law of God after the inward man: But I see another law in my members, warring against the law of my mind, and bringing me into captivity to the law of sin which is in my members. O wretched man that I am! who shall deliver me from the body of this death? Romans 7:14–24.

> Бо знаємо, що закон духовний; а я — тілесний, проданий гріхові. Бо того, що роблю, я не розумію: бо не те, чого хочу, роблю, а те, що ненавиджу, те чиню. Коли ж я роблю те, чого не хочу, то погоджуюся із законом, що він добрий. Отже, вже не я те чиню, а гріх, що живе в мені. Бо знаю, що в мені (тобто в моєму тілі) не живе нічого доброго; бо бажання є в мені, але як чинити добре, не знаходжу. Бо не те добро, яке хочу, роблю, але те зло, якого не хочу, те чиню. Коли ж я роблю те, чого не хочу, то вже не я те роблю, а гріх, що живе в мені. Отже, знаходжу закон, що коли хочу чинити добро, зі мною присутнє зло. Бо за внутрішньою людиною тішуся Божим законом; але в моїх членах бачу інший закон, що воює проти закону мого розуму і бере мене в полон закону гріха, який у моїх членах. О нещасна я людина! Хто визволить мене від цього тіла смерті? Римлянам 7:14–24.

Paul knew that in his “flesh” dwelt “no good thing.” The tendencies, both inherited and cultivated that existed in his flesh (his body), only worked to lead him into sin. Those tendencies represented the law of sin, but Paul desired to keep the law of God, not the law of sin. The law of God Paul identified as the “law of his mind” (his higher nature). His cry was “who shall deliver me from the body of death?” Of course, Paul knew that it was divinity that would bring deliverance, but he also knew that the work of deliverance required his participation.

Павло знав, що в його «плоті» «не живе нічого доброго». Схильності, як успадковані, так і набуті, що існували в його плоті (його тілі), лише вели його до гріха. Ці схильності являли закон гріха, але Павло прагнув дотримуватися Божого закону, а не закону гріха. Божий закон Павло ототожнював із «законом свого розуму» (його вищою природою). Його крик був: «Хто визволить мене від тіла смерті?» Звісно, Павло знав, що саме Божество принесе визволення, але він також знав, що справа визволення потребує його участі.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Philippians 2:12, 13.

> Отож, мої улюблені, як ви завжди були слухняні, не лише в моїй присутності, але тепер тим більше за моєї відсутності, зі страхом і тремтінням звершуйте своє спасіння. Бо Бог діє у вас, щоб і хотіти, і чинити за своїм благоволінням. Филип’ян 2:12, 13.

The deliverance from the body of death was accomplished by Divine power, which was connected with human power, and that was the example Jesus provided for men. Even with the law of sin actively working in the lower nature of the body, Jesus kept His lower nature in subjection to God’s law by surrendering His will, to the will of His Father. Paul could find deliverance if he would surrender his will unto the will of divinity. In doing so, he was working out his own salvation, and this is what Sister White means when she speaks about the work of eliminating sin from our life.

Визволення від тіла смерті було звершене Божественною силою, поєднаною з людською силою, і це був приклад, який Ісус подав людям. Навіть коли закон гріха активно діяв у нижчій природі тіла, Ісус тримав Свою нижчу природу в підпорядкуванні Божому закону, підпорядковуючи Свою волю волі Свого Отця. Павло міг знайти визволення, якщо б віддав свою волю волі Божества. Чинячи так, він звершував власне спасіння, і саме це має на увазі сестра Вайт, коли говорить про працю щодо усунення гріха з нашого життя.

> “Every soul that refuses to give himself to God is under the control of another power. He is not his own. He may talk of freedom, but he is in the most abject slavery. He is not allowed to see the beauty of truth, for his mind is under the control of Satan. While he flatters himself that he is following the dictates of his own judgment, he obeys the will of the prince of darkness. Christ came to break the shackles of sin-slavery from the soul. ‘If the Son therefore shall make you free, ye shall be free indeed.’ ‘The law of the Spirit of life in Christ Jesus’ sets us ‘free from the law of sin and death.’ Romans 8:2.

> Кожна душа, яка відмовляється віддати себе Богові, перебуває під владою іншої сили. Вона не належить сама собі. Вона може говорити про свободу, але перебуває в найпринизливішому рабстві. Їй не дано бачити красу істини, бо її розум під контролем Сатани. Тішачи себе думкою, що слідує вказівкам власного розсуду, вона кориться волі князя темряви. Христос прийшов, щоб звільнити душу від кайданів гріховного рабства. 'Отже, якщо Син визволить вас, то справді будете вільні.' 'Закон Духа життя в Христі Ісусі' звільняє нас 'від закону гріха й смерті.' Римлян 8:2.

> “In the work of redemption there is no compulsion. No external force is employed. Under the influence of the Spirit of God, man is left free to choose whom he will serve. In the change that takes place when the soul surrenders to Christ, there is the highest sense of freedom. The expulsion of sin is the act of the soul itself. True, we have no power to free ourselves from Satan’s control; but when we desire to be set free from sin, and in our great need cry out for a power out of and above ourselves, the powers of the soul are imbued with the divine energy of the Holy Spirit, and they obey the dictates of the will in fulfilling the will of God.

> У справі викуплення немає примусу. Жодна зовнішня сила не застосовується. Під впливом Духа Божого людина залишається вільною, щоб обрати, кому вона служитиме. У тій зміні, що відбувається, коли душа віддається Христу, є найвищий вияв свободи. Вигнання гріха — дія самої душі. Правда, ми не маємо сили звільнити себе від влади сатани; але коли ми бажаємо бути звільненими від гріха і в нашій великій нужді взиваємо до сили, що поза нами і вища за нас, сили душі наповнюються божественною енергією Святого Духа, і вони коряться велінням волі у виконанні Божої волі.

> “The only condition upon which the freedom of man is possible is that of becoming one with Christ. ‘The truth shall make you free;’ and Christ is the truth. Sin can triumph only by enfeebling the mind, and destroying the liberty of the soul. Subjection to God is restoration to one’s self,—to the true glory and dignity of man. The divine law, to which we are brought into subjection, is ‘the law of liberty.’ James 2:12.” The Desire of Ages, 466.

> Єдина умова, за якої можлива свобода людини, — це поєднання з Христом. «Істина зробить вас вільними»; а Христос — істина. Гріх може перемагати лише, ослаблюючи розум і знищуючи свободу душі. Підкорення Богові є поверненням до самого себе — до справжньої слави й гідності людини. Божественний закон, якому ми підкоряємося, — це «закон свободи». Якова 2:12. Прагнення віків, 466.

Paul cried out, “O wretched man that I am! who shall deliver me from the body of this death?” Sister White stated “when we desire to be set free from sin, and in our great need cry out for a power out of and above ourselves, the powers of the soul are imbued with the divine energy of the Holy Spirit, and they obey the dictates of the will in fulfilling the will of God.” In engaging in the combination of our humanity with the divinity of Christ, through the exercise of our will, we accomplish the “act” of removing sin from our own “soul.”

Павло вигукнув: "О нещасний я чоловік! Хто визволить мене від цього тіла смерті?" Сестра Вайт сказала: "Коли ми бажаємо бути звільненими від гріха і в нашій великій нужді взиваємо про силу поза нами і над нами, сили душі наповнюються божественною енергією Святого Духа, і вони коряться велінням волі, виконуючи волю Божу." Поєднуючи нашу людську природу з божественною природою Христа через вияв нашої волі, ми здійснюємо "акт" видалення гріха з нашої власної "душі".

But what we “need to understand is the true force of the will.” The will is “the governing power in the nature of man, the power of decision, or of choice. Everything depends on the right action of the will. The power of choice God has given to men; it is theirs to exercise. You cannot change your heart, you cannot of yourself give to God its affections; but you can choose to serve Him. You can give Him your will; He will then work in you to will and to do according to His good pleasure. Thus your whole nature will be brought under the control of the Spirit of Christ; your affections will be centered upon Him, your thoughts will be in harmony with Him.”

Але те, що ми «маємо зрозуміти, — це справжня сила волі». Воля — це «керівна сила в природі людини, сила прийняття рішень або вибору. Усе залежить від правильної дії волі. Силу вибору Бог дав людям; користуватися нею мають вони самі. Ви не можете змінити своє серце, ви не можете самі віддати Богові його прихильності; але ви можете обрати служити Йому. Ви можете віддати Йому свою волю; тоді Він буде діяти у вас, щоб ви хотіли й робили згідно зі Своїм благоволінням. Так уся ваша природа буде приведена під владу Духа Христового; ваші прихильності будуть зосереджені на Ньому, ваші думки будуть у гармонії з Ним».

Paul knew these truths, and He knew that his lower nature needed to be held in subjection by his higher nature, through the exercise of his will. This is why Paul died daily.

Павло знав ці істини, і він знав, що його нижчу природу слід утримувати у підкоренні його вищою природою, зусиллям своєї волі. Ось чому Павло щодня вмирав.

> I protest by your rejoicing which I have in Christ Jesus our Lord, I die daily. 1 Corinthians 15:31.

> Запевняю тією похвалою, яку маю з вас у Христі Ісусі, Господі нашому: я щодня вмираю. 1 Коринтян 15:31.

Paul knew he needed to crucify his lower nature daily by exercising his will to keep his lower nature in subjection. He therefore crucified his flesh.

Павло знав, що йому потрібно щодня розпинати свою нижчу природу, використовуючи свою волю, щоб тримати її у підпорядкуванні. Тому він розпинав свою плоть.

> And they that are Christ’s have crucified the flesh with the affections and lusts. Galatians 5:24.

> А ті, що Христові, розп'яли плоть з пристрастями та пожадливостями. Галатів 5:24.

Paul knew his sinful flesh would exist in humanity until the Second Coming of Christ, when the faithful, in the twinkling of an eye, would receive a new glorified body. This is why 1798 identifies the foundation of the forty-six years where the Millerite temple was erected, for Christ, as the only foundation, was the lamb slain from the foundation. The northern kingdom was the body, which through sin had taken ascendancy over humanity, and elevated itself to be the counterfeit northern kingdom. In 1844, John was told to “leave out” the courtyard, which means in the Greek, to reject the lower nature, that had taken ascendancy over the higher nature where God had chosen to place His name, and in 1798, the flesh (the lower nature) with “the affections and lusts” was to be crucified.

Павло знав, що його гріховна плоть перебуватиме в людстві аж до Другого Пришестя Христа, коли вірні, в одну мить ока, отримають нове прославлене тіло. Саме тому 1798 рік визначає підвалину сорока шести років, упродовж яких був зведений мілеритський храм, бо Христос, як єдина основа, був Агнцем, заколеним від заснування. Північне царство було тілом, яке через гріх здобуло перевагу над людством і звеличило себе, ставши фальшивим північним царством. У 1844 році Іванові було сказано «виключи» двір, що грецькою означає відкинути нижчу природу, яка здобула перевагу над вищою природою, де Бог зволив помістити Своє Ім’я, а в 1798 році плоть (нижча природа) з «пристрастями та похотями» мала бути розіп’ята.

At the foundation, Christ’s flesh died at the crucifixion, as He was cut off from the living. The southern kingdom was then to be one nation, with one king, in covenant with God, and a nation who had God’s sanctuary in their midst. Line upon line, the “seven times,” is now “the head of the corner,” for since September 11, 2001 God is raising up His “northern army” as an ensign. That army is to be one nation, and that nation will reflect His image alone, and it does so at the very time when Satan is raising up his “horn” that is the image of the beast. In Ezekiel chapter thirty-seven the message of the four winds breathes the latter rain message upon those who then stand up as that army. The message of the four winds is the message of the Seventh Trumpet, which is where the mystery of God is finished.

В основі всього лежить те, що плоть Христа померла під час розп’яття, бо Він був відтятий від живих. Південне царство тоді мало стати одним народом з одним царем, у завіті з Богом, і народом, що мав Боже святилище посеред них. Рядок до рядка, «сім часів», тепер є «головою кута», адже від 11 вересня 2001 року Бог піднімає Своє «північне військо» як знамено. Те військо має бути одним народом, і той народ відображатиме лише Його образ, і робитиме це саме тоді, коли Сатана піднімає свій «ріг», що є образом звіра. У тридцять сьомому розділі Єзекіїля вістка чотирьох вітрів вдихає послання пізнього дощу в тих, хто тоді постає як те військо. Вістка чотирьох вітрів — це вістка Сьомої сурми, де звершується таємниця Божа.

The finishing work of the sealing began on October 7, 2023. The sealing time of the one hundred and forty-four thousand is accomplished during the sounding of the Seventh Trumpet, and that trumpet sounds three times during the sealing process. It always marks a strike by Islam against the Glorious Land. The modern spiritual “glorious land” was hit on September 11, 2001, and the ancient literal glorious land was hit on October 7, 2023, the very year the two witnesses who had been slain came back to life. The third strike is at the soon coming Sunday law in the United States.

Завершальна праця запечатування розпочалася 7 жовтня 2023 року. Час запечатування ста сорока чотирьох тисяч звершується під час звучання Сьомої Сурми, і та сурма лунає тричі впродовж процесу запечатування. Вона завжди позначає удар з боку ісламу проти Прекрасного Краю. Сучасний духовний «Прекрасний Край» зазнав удару 11 вересня 2001 року, а давній буквальний Прекрасний Край зазнав удару 7 жовтня 2023 року, того самого року, коли два свідки, що були вбиті, ожили. Третій удар припаде на скоре запровадження Недільного Закону у Сполучених Штатах.

From October 7, 2023, the Republican horn and the true Protestant horn of the earth beast are accomplishing their final transitions into a horn that either speaks as a dragon or as a Lamb, at the soon coming Sunday law. The two manifestations of the internal and external antagonists in the great controversy that is played out during the closing events of earth’s history, are both located in the history represented by verse forty in Daniel chapter eleven. The two final developments of the two horns is accomplished during the sounding of the Seventh Trumpet. The Seventh Trumpet is the third of three woe trumpets.

Починаючи з 7 жовтня 2023 року республіканський ріг і істинно-протестантський ріг звіра землі здійснюють свої остаточні переходи у ріг, який при близькому настанні недільного закону говорить або як Дракон, або як Агнець. Два прояви внутрішнього й зовнішнього антагоністів у великій боротьбі, що розгортається під час завершальних подій історії землі, обидва містяться в історії, представленій сороковим віршем в одинадцятому розділі Даниїла. Два остаточні розгортання двох рогів здійснюються під час звучання Сьомої Сурми. Сьома Сурма є третьою з трьох сурм горя.

The three woes, represent a triple application of prophecy, and in doing so they provide a strong witness of the waymark of October 7, 2023. In both the first woe and the second woe, Islam’s warfare was carried out against the armies of Rome, which in the last days is the United States, as witnessed to by the conquering of the Soviet Union that was brought about by a secret alliance between the antichrist (Pope John Paul II), and the false prophet (Ronald Reagan) in 1989.

Три горе становлять трикратне застосування пророцтва і тим самим дають вагоме свідчення про віху 7 жовтня 2023 року. Як у першому горі, так і в другому горі війна ісламу велася проти військ Риму, що в останні дні ототожнюється зі Сполученими Штатами, про що свідчить перемога над Радянським Союзом, досягнута у 1989 році завдяки таємному союзу між антихристом (папою Іваном Павлом ІІ) і лжепророком (Рональдом Рейганом).

In the first woe, as set forth in Revelation chapter nine, there is a time prophecy of five months, which is one hundred and fifty years. In the second woe, there is a time prophecy of three hundred and ninety-one years, and fifteen days. Both time prophecies represent the warfare against Rome that Islam brought during the two histories that represent the first and second woes. Those two prophecies possessed two different outcomes of the warfare. In the first one hundred and fifty years Islam was to “hurt” Rome, and in the prophecy of three hundred and ninety-one years, and fifteen days, Islam was to “kill” Rome. Those two prophecies were directly connected. The ending of the one hundred and fifty years that Islam was to hurt Rome identified the beginning of the three hundred and ninety-one years, and fifteen days that Islam was to kill Rome. The first and second woes are divided by the ending of the one hundred and fifty years, and the starting of the three hundred and ninety-one years, and fifteen days.

У першому горі, як це викладено в дев'ятому розділі Об'явлення, міститься часове пророцтво про п'ять місяців, що становлять сто п'ятдесят років. У другому горі є часове пророцтво про триста дев'яносто один рік і п'ятнадцять днів. Обидва ці часові пророцтва відображають воєнні дії проти Рима, які іслам приніс упродовж двох історій, що представляють перше й друге горе. Ці два пророцтва мали два різні підсумки воєнних дій. У перші сто п'ятдесят років іслам мав «завдати шкоди» Риму, а згідно з пророцтвом про триста дев'яносто один рік і п'ятнадцять днів іслам мав «умертвити» Рим. Ці два пророцтва були безпосередньо пов'язані. Закінчення ста п'ятдесяти років, протягом яких іслам мав «завдати шкоди» Риму, позначило початок періоду трьохсот дев'яноста одного року і п'ятнадцяти днів, протягом якого іслам мав «умертвити» Рим. Перше й друге горе розділені закінченням ста п'ятдесяти років і початком періоду трьохсот дев'яноста одного року і п'ятнадцяти днів.

The United States ceases to be the sixth kingdom of Bible prophecy at the soon-coming Sunday law, and it is then that it is prophetically “killed”. The hour of the “great earthquake”, in Revelation chapter eleven is the soon coming Sunday law, and when that hour arrives, so too does the Seventh Trumpet of Islam. It arrives to mark the end, or the death of the sixth kingdom, which is the army of Rome in the last days. That death was preceded by one hundred and fifty years of Islam hurting the armies of Rome. According to the mainstream media, which attempts to downplay the activities of radical Islam in the modern world, since October 7, 2023. Until the writing of this article on February 12, 2024, Islam has carried out one hundred and sixty-five attacks upon American interests around the globe.

Сполучені Штати перестають бути шостим царством біблійного пророцтва з настанням недільного законy, що невдовзі буде запроваджений, і саме тоді їх пророчо «вбивають». Година «великого землетрусу» в одинадцятому розділі Об’явлення — це недільний закон, який невдовзі настане, і коли настане та година, тоді ж настає й сьома сурма ісламу. Вона приходить, щоб позначити кінець, або смерть, шостого царства, яким є армія Риму в останні дні. Тій смерті передували сто п’ятдесят років, протягом яких іслам завдавав шкоди арміям Риму. За даними провідних засобів масової інформації, які намагаються применшувати діяльність радикального ісламу в сучасному світі, з 7 жовтня 2023 року й до моменту написання цієї статті, 12 лютого 2024 року, іслам учинив сто шістдесят п’ять нападів на американські інтереси по всьому світу.

The one hundred and fifty years of Islam hurting the armies of Rome that leads to the killing of the armies of Rome in the first and second woes, is repeated in the history of the third woe, for that is how a triple application of prophecy works. The sounding of the Seventh Trumpet, which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is when the combination of Divinity with humanity occurs, as represented by the joining of the two sticks, has three waymarks, The first is the spiritual glorious land and the last is the spiritual glorious land. The middle waymark is the literal glorious land.

Сто п’ятдесят років уражання військ Риму ісламом, що призвели до вбивства військ Риму в першому й другому горі, повторюються в історії третього горя, бо так діє потрійне застосування пророцтва. Сурмлення Сьомої Сурми, що є запечатуванням ста сорока чотирьох тисяч, коли відбувається поєднання Божества з людськістю, як це представлено з’єднанням двох палиць, має три віхи: перша — духовна славна земля, і остання — духовна славна земля. Середня віха — буквальна славна земля.

In 2023, the second blast from the warning Trumpet of the third woe, identified the escalation of the warfare of Islam as it entered into a period where it would “hurt” the earth beast. In that same year, the two witnesses of the Republican horn and the true Protestant horn came back to life and began their mutual transitions into their final symbolic horns. For the Republican horn it was the combination of all the apostate Protestant powers, with all the apostate Republican powers in order to form one horn that is the image of the beast. With the true Protestant horn it was the combination of Divinity with humanity as the horn transitioned from Laodicean to Philadelphian in character, in order to reflect the opposite of the image of the beast. 2023 occurred twenty-two years after 2001, thus representing the symbolic link of Divinity combined with humanity.

У 2023 році друге трублення попереджувальної труби третього горя означило ескалацію воєнної боротьби ісламу, коли він увійшов у період, у якому мав «завдавати шкоди» звірові із землі. Того ж року два свідки республіканського рога та істинного протестантського рога ожили й розпочали свої переходи до остаточних символічних рогів. Для республіканського рога це було поєднання всіх відступницьких протестантських сил із усіма відступницькими республіканськими силами, щоб утворити один ріг, який є образом звіра. Щодо істинного протестантського рога, то це було поєднання Божественності з людськістю, коли ріг переходив від Лаодикійського до Філадельфійського характеру, щоб відображати протилежне образу звіра. 2023 рік настав через двадцять два роки після 2001-го, тим самим репрезентуючи символічне поєднання Божественності з людськістю.

All of this history occurs in verse forty of Daniel eleven, which is the verse that was unsealed and produced the increase of knowledge in 1989, that is represented by the Hiddekel River. In the prophetic history of that verse, the final work in the Most Holy Place is also accomplished, which is the light that was unsealed in 1798, and that is represented by the Ulai River. The beginning of verse forty identifies the time of the end in 1798, and the ending of the verse identifies the time of the end in 1989, and both rivers merge together in the history of verse forty, just as the Tigris and Euphrates (the Ulai and Hiddekel) do just before they reach the Persian Gulf.

Усе це відбувається в сороковому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла, який був розпечатаний і приніс у 1989 році помноження знання, що представлене рікою Хіддекель. У пророчій історії того вірша також звершується заключна праця у Святому Святих, що є світлом, яке було розпечатане 1798 року, і яке представлене рікою Улай. Початок сорокового вірша визначає час кінця у 1798 році, а кінець вірша визначає час кінця у 1989 році, і обидві ріки зливаються разом в історії сорокового вірша, подібно до того, як Тигр і Євфрат (Улай і Хіддекель) зливаються незадовго до того, як досягають Перської затоки.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> The Spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified.

> Дух Господа Бога на мені, бо Господь помазав мене благовістити смиренним; послав мене перев’язати скрушених серцем, проголосити свободу полоненим і відкриття темниці зв’язаним; проголосити рік Господнього благовоління і день помсти нашого Бога; утішити всіх, що в жалобі; дати тим, що в жалобі на Сіоні, замість попелу — окрасу, елей радості — замість жалоби, одежу хвали — замість духа пригніченості; щоб їх називали деревами праведності, насадженням Господнім, щоб Він прославився.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them.

> І вони відбудують стародавні руїни, піднімуть колишні спустошення, і відновлять спустошені міста, спустошені впродовж багатьох поколінь. І чужинці стоятимуть і пастимуть ваші отари, а сини іноплемінника будуть вашими орачами та виноградарями. А вас назвуть Священиками Господніми; називатимуть вас Служителями Бога нашого; ви споживатимете багатства поган, і їхньою славою хвалитиметесь. За ваш сором матимете подвійну частку; і за безчестя вони радітимуть своїй частці; тому на своїй землі вони успадкують подвійну частку; вічна радість буде їм.

> For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Бо Я, Господь, люблю правосуддя, ненавиджу грабунок для цілопалення; і по правді спрямую їхню працю, і укладу з ними вічний заповіт. І їхнє насіння буде знане серед поган, і їхнє потомство — серед людей: усі, що бачитимуть їх, визнають їх, що вони — насіння, яке Господь благословив. Дуже звеселюся в Господі, душа моя зрадіє в Бозі моєму; бо Він зодягнув мене в шати спасіння, покрив мене ризою праведності, як молодий прикрашається оздобами, і як невіста прикрашає себе своїми коштовностями. Бо як земля випускає свої паростки, і як сад дає зійти посіяному в ньому, так Господь Бог дасть зійти праведності й хвалі перед усіма народами. Ісая 61:1-11.

Back to Articles