Article

# Майбутнє для Америки і 18 липня 2020 року — Номер два

З'їдання повідомлення

Author

Jeff Pippenger

Published

August 24, 2023

Formats

PDF
Word

Безпосередньо перед тим, як завершиться час випробування, лунає повеління: «Не запечатуй слів пророцтва цієї книги».

> І він каже мені: Не запечатуй слів пророцтва цієї книги, бо час близький. Неправедний нехай і далі чинить неправду; і нечистий нехай і далі скверниться; і праведний нехай і далі чинить праведність; і святий нехай і далі освячується. Об’явлення 22:10–11.

У п'ятому розділі книги Об'явлення Бог Отець сидить на Своєму престолі, і в Його руці книга, запечатана сімома печатями.

> І я бачив у правиці Того, Хто сидів на престолі, книгу, написану всередині й на звороті, запечатану сімома печатками. Об’явлення 5:1.

У міру того, як оповідь від першого вірша простягається до сьомого розділу, ми бачимо, що Ісус, представлений як Лев із племені Юди, є тим, хто бере книгу з руки свого Отця і починає поступово відкривати печатки. Коли він відкриває шосту печатку і проголошує послання, символізоване цією печаткою, шостий розділ закінчується. Він закінчується запитанням, яке веде до сьомого розділу, де ми знаходимо відповідь на запитання, поставлене в останньому вірші шостого розділу.

> Бо настав великий день Його гніву; і хто може встояти? Об'явлення 6:17.

Сьомий розділ представляє сто сорок чотири тисячі та «великий натовп». Після того як у сьомому розділі представлено Божий народ, ми бачимо, що знімається сьома й остання печать. Єдине інше пророцтво в книзі Об’явлення, яке було запечатане, — це сім громів десятого розділу. Суть проста: єдине пророцтво в книзі Об’явлення, яке запечатане і може бути розпечатане перед тим, як завершиться час випробування, — це «сім громів».

Протягом багатьох років, якщо не десятиліть, Future for America визначає, що являють собою «сім громів». «Сім громів» представляють історію руху міллеритів від 11 серпня 1840 року до 22 жовтня 1844 року. Сестра Вайт підтверджує цей факт і додає, що «сім громів» також представляють «майбутні події, які будуть розкриті у своєму порядку». Детальний виклад цих фактів можна знайти у «Таблицях Авакума» для тих, хто не знайомий із цими пророчими реаліями.

Істина про сім громів, яка була представлена в минулому, залишається істиною, але з серпня цього року Господь забрав Свою руку з цих тем, і було відкрито більше розуміння. Ми почнемо з десятого розділу Об'явлення, потім розглянемо коментар Сестри Вайт до цього розділу. Перш ніж це зробити, ми повинні визначити два пункти, не пов'язані з розглядом семи громів.

Перший момент полягає в тому, що визначення істини семи громів, яке тепер відкрилося, потребує кількох напрямів істини, щоб розставити по місцях усе, що представляють сім громів. Тут, молю, — терпіння святих. Другий пов’язаний із цим пункт полягає в тому, що програма, яка створює аудіопрезентацію цих статей, має обмеження щодо часу, протягом якого вона може читати й говорити. Кожна стаття повинна вкладатися в цей проміжок часу. Від самого початку цього дослідження повідомляю вам, що для встановлення істини, представленої сімома громами, знадобиться кілька статей. Тепер — до десятого розділу.

> І я побачив іншого могутнього ангела, що сходив з неба, зодягненого у хмару; і райдуга була над його головою, і обличчя його було, мов сонце, а ноги його — як стовпи вогню. І в руці його була відкрита маленька книжечка; і поставив він праву свою ногу на море, а ліву — на землю, і закричав гучним голосом, як лев ричить; і коли він закричав, сім громів подали свої голоси. І коли сім громів подали свої голоси, я збирався писати; та почув голос із неба, що говорив мені: Запечатай те, що сказали сім громів, і не пиши цього. І ангел, якого я бачив стоячого на морі й на землі, підняв руку свою до неба і присягнув Тим, Хто живе на віки вічні, Хто створив небо і все, що в ньому, і землю і все, що на ній, і море і все, що в ньому, що часу більше не буде; але в днях голосу сьомого ангела, коли він почне трубити, звершиться таємниця Божа, як Він звістив Своїм рабам, пророкам. І голос, який я чув з неба, знову говорив до мене і сказав: Іди, візьми книжечку, що відкрита в руці ангела, який стоїть на морі й на землі. І я підійшов до ангела та сказав йому: Дай мені ту маленьку книжечку. І він сказав мені: Візьми її та з'їж; і вона зробить твоє черево гірким, але в устах твоїх буде солодкою, як мед. І я взяв книжечку з руки ангела і з'їв її; і в устах моїх вона була солодкою, як мед; але щойно я її з'їв, черево моє стало гірким. І сказав він мені: Тобі належить знову пророкувати перед багатьма народами, і племенами, і мовами, і царями. Одкровення 10:1-11.

Коментуючи десятий розділ, сестра Вайт зазначає:

> Могутній ангел, який наставляв Івана, був не ким іншим, як самим Ісусом Христом. Поставивши праву ногу на море, а ліву — на суходіл, Він показує ту роль, яку виконує в завершальних сценах великої боротьби з Сатаною. Це положення означає Його верховну владу та силу над усією землею. Ця боротьба з віку у вік посилювалася і ставала дедалі рішучішою, і так триватиме до завершальних сцен, коли майстерна діяльність сил темряви досягне свого апогею. Сатана, об’єднавшись із злими людьми, зведе увесь світ і церкви, які не прийняли любові до істини. Але могутній ангел вимагає уваги. Він кличе гучним голосом. Він має показати силу й владу Свого голосу тим, хто об’єднався з Сатаною, щоб протистояти істині.

> Після того як ці сім громів промовили своїми голосами, до Івана надходить повеління, як і до Даниїла, щодо книжечки: «Запечатай те, що промовили сім громів». Вони стосуються майбутніх подій, які будуть відкриті у належній послідовності. Даниїл постане у свою долю наприкінці днів. Іван бачить розпечатану книжечку. Тоді пророцтва Даниїла займають належне місце у вістках першого, другого й третього ангелів, які мають бути дані світові. Розпечатання книжечки було вісткою щодо часу.

> Книги Даниїла та Об’явлення становлять одне ціле. Одна — пророцтво, інша — об’явлення; одна — книга запечатана, інша — книга відкрита. Іван почув таємниці, які промовили громи, але йому було наказано не записувати їх.

> "Особливе світло, дане Іванові, що було виражене у семи громах, було описом подій, які мали відбутися під час першої і другої ангельської вістки. Було не на краще, щоб люди знали про ці речі, бо їхню віру необхідно було випробувати. У Божому порядку мали бути проголошені найдивовижніші й передові істини. Перша і друга ангельські вістки мали бути проголошені, але подальше світло не мало відкриватися, доки ці вістки не звершать своєї визначеної роботи. Це зображено ангелом, який стоїть однією ногою на морі, проголошуючи найурочистішою клятвою, що часу більше не буде." Біблійний коментар адвентистів сьомого дня, том 7, 971.

«Могутній ангел», який зійшов 11 серпня 1840 року, був Христос, і в Його руці була звістка, яку Івану було велено з’їсти. Те, що з’їв Іван, було звісткою, але це була саме звістка, яку слід було донести Божому народові, а не світові. Важливо усвідомлювати, хто є адресатами цього уривка, бо хоча Христос зійшов 11 серпня 1840 року, позначаючи посилення першої ангельської звістки і тим самим визначаючи, коли перша ангельська звістка буде понесена всьому світові, книжечка, яку Іван мав з’їсти, вказує на те, коли протестантизм передав свою мантію мілеритам. Коли Христос зійшов із цією книжечкою, Він припиняв Свої завітні стосунки з церквою, що була в пустелі, і водночас визначав народ мілеритів як Свій новий вибраний завітний народ. Мілерити були народом, який раніше не був Божим народом. Пророки ніколи не суперечать один одному.

> І сказав він до мене: Сину людський, встань на ноги свої, і я говоритиму до тебе. І дух увійшов у мене, коли він говорив до мене, і поставив мене на ноги мої, і я почув того, хто говорив до мене. І сказав він мені: Сину людський, я посилаю тебе до синів Ізраїля, до бунтівного народу, що повстав проти мене: вони і батьки їхні переступали проти мене аж до цього дня. Бо вони діти зухвалі й твердосерді. Я посилаю тебе до них; і ти їм скажеш: Так говорить Господь Бог. І вони, чи послухають, чи відмовляться (бо вони дім бунтівний), однак знатимуть, що пророк був серед них. А ти, сину людський, не бійся їх і не лякайся їхніх слів, хоч би колючки й терни були з тобою, і хоч між скорпіонами ти живеш; не бійся їхніх слів і не жахайся їхніх поглядів, бо вони дім бунтівний. І говоритимеш до них мої слова: чи послухають, чи відмовляться — бо вони дуже бунтівні. А ти, сину людський, послухай, що я кажу тобі; не будь бунтівним, як той дім бунтівний: відкрий уста свої і з’їж те, що я даю тобі. І коли я подивився, ось рука була простягнута до мене, і в ній сувій книги; і він розгорнув його переді мною; і він був написаний зсередини й ззовні, і було там написано: плачі, стогін і горе. І сказав він мені: Сину людський, їж те, що знайдеш; їж цей сувій і йди, говори до дому Ізраїля. І я відкрив уста, і він дав мені з’їсти той сувій. І сказав мені: Сину людський, дай своєму череву їсти і наповни нутро своє цим сувоєм, що я даю тобі. І я з’їв його, і був він в устах моїх солодкий, як мед. І сказав мені: Сину людський, іди, прямуй до дому Ізраїля й говори до них моїми словами. Бо не до народу з незрозумілою мовою і тяжкою говіркою ти посланий, а до дому Ізраїля; не до багатьох народів з незрозумілою мовою і тяжкою говіркою, слів яких ти не розумієш. Направду, якби я послав тебе до них, вони послухали б тебе. Але дім Ізраїля не послухає тебе, бо вони мене не слухають; увесь бо дім Ізраїля зухвалий і твердосердий. Ось я зробив твоє лице міцним проти їхніх лиц, і чоло твоє — твердим проти їхніх чіл. Наче діамант, твердіший за кремінь, зробив я твоє чоло; не бійся їх і не жахайся їхніх поглядів, хоч вони дім бунтівний. І ще сказав мені: Сину людський, усі мої слова, що я говоритиму до тебе, прийми в своє серце і слухай своїми вухами. Єзекіїль 2:1–3:10.

Коли Христос зійшов із книжечкою, яку Іван узяв і з’їв, вона була в його «вустах як мед — на солодкість». Іван Богослов і Єзекіїль обидва беруть звістку з Христової «руки». Єзекіїль, а отже й Іван, мали звістку, щоб передати «домові Ізраїля», а не тим, хто поза Ізраїлем. Якби ті, хто поза Ізраїлем, почули цю звістку, вони б її прийняли, але не Ізраїль, бо «весь дім» Ізраїля «твердолобі та жорстокосерді». Увесь дім Ізраїля (весь дім) був цілковито бунтівний. Ізраїль у 1840 році був представлений у десятому розділі Об’явлення як церква в пустелі. Вони сповнили міру свого часу випробування.

Хоча послання не було б почуте Ізраїлем, пророку все ж було наказано донести їм послання з малої книжечки, щоб їх було визнано відповідальними за відкинення світла першого ангела. У книгах суду їх мали визнати відповідальними за відмову слухати послання "пророка", який був "серед них". Відкинути пророка — означає відкинути послання, яке ангел Гавриїл дав пророкові, а сам він отримав це послання від Христа, який отримав його від Отця. Коли Христос зійшов із посланням малої книжечки в Своїй руці, це відповідало тому, як Святий Дух зійшов під час Його хрещення. Це було прообразлено у досвіді Мойсея біля палаючого куща, і та сама віха існує в кожному реформаторському русі.

> "Боже діло на землі від віку до віку виявляє разючу подібність у кожній великій реформації чи релігійному русі. Принципи Божого поводження з людьми завжди ті самі. Важливі рухи сучасності мають свої паралелі в минулому, а досвід церкви минулих віків містить уроки великої цінності для нашого часу." Велика боротьба, 343.

Крах османського панування 11 серпня 1840 року (тобто тоді, коли Іван і Єзекіїль з’їли книжечку, що була в Христовій «руці»,) означає «набуття сили» вістки першого ангела, яка «надійшла» в «час кінця» 1798 року. Вона була «посилена» підтвердженням головного пророчого правила міллеритів: принципу «день за рік». Тоді Христос почав закладати підвалини міллеритського храму, як Він учинив під час Свого хрещення.

> Хитка віра Натанаїла тепер зміцнилася, і він відповів та сказав: «Равві, Ти Син Божий; Ти — Цар Ізраїлів». Ісус відповів і сказав йому: «Через те, що Я сказав тобі, що бачив тебе під смоківницею, ти віриш? Ти побачиш більше, ніж оце». І каже йому: «Істинно, істинно кажу вам: відтепер побачите небо відкрите, і ангелів Божих, що піднімаються та спускаються на Сина Людського».

> У цих перших кількох учнях основа християнської церкви закладалася особистими зусиллями. Іван спочатку спрямував двох своїх учнів до Христа. Потім один із них знайшов свого брата і привів його до Христа. Потім Він покликав Филипа йти за Ним, і той пішов шукати Нафанаїла. Дух пророцтва, том 2, 66.

Коли Христос зійшов 11 серпня 1840 року з відкритою книжечкою у своїй руці, це вже було прообразно показано в реформаторському русі земної історії Христа, бо кожен реформаторський рух має однакові віхи. Мойсей і реформаторський рух, який він очолив, мали ту саму віху. Досвід Мойсея біля палаючого куща був прообразом зішестя Святого Духа під час хрещення Христа, що, своєю чергою, було прообразом 1840 року, який, у свою чергу, є прообразом 11 вересня 2001 року, коли зійшов могутній ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення.

«Прихід» послання першого ангела, «прихід» послання другого ангела та «прихід» послання третього ангела — усі вони представлені ангелами. Перший ангел має в руці невеличку книжечку, другий мав у руці письмо, а третій мав у руці пергамент. На підставі свідчення двох чи трьох істина стверджується. Усі три ангели, чи при їхньому приході, чи при наділенні силою, мають у руці послання.

Іван і Єзекіїль представляють тих, які з’їли вістку, коли вістка першого ангела була "посилена", що є іншою історичною віхою, ніж час, коли вістка першого ангела "прибула" у 1798 році.

Різниця між «приходом» вістки та її «посиленням» — надзвичайно важлива відмінність, яку слід зауважити. Розглядаючи наступний уривок, зверніть увагу, що мета першого ангела ідентична меті ангела у вісімнадцятому розділі Об'явлення, який освітлює землю своєю славою. Також зауважте, що кожна вістка спричиняє поділ, утворюючи дві групи поклонників.

> Мені було показано, яку зацікавленість виявило все небо до праці, що звершувалася на землі. Ісус доручив могутньому ангелові [першому ангелові] зійти і попередити мешканців землі, щоб вони приготувалися до Його другого пришестя. Коли ангел вийшов із присутності Ісуса на небі, надзвичайно яскраве і славне світло йшло перед ним. Мені було сказано, що його місія — осяяти землю своєю славою і попередити людей про майбутній гнів Божий. Безліч людей прийняли це світло. Дехто з них здавався дуже урочистим, тоді як інші були радісними й у захопленні. Усі, хто прийняв світло, звернули обличчя до неба і прославили Бога. Хоч воно було пролите на всіх, дехто лише опинився під його впливом, але щиро його не прийняв. Багато хто сповнився великим гнівом. Служителі й народ об’єдналися з нечестивими і вперто противилися світлу, яке пролив могутній ангел. Але всі, хто прийняв його, відійшли від світу і тісно об’єдналися між собою.

> Сатана та його ангели невтомно намагалися відвернути уми якнайбільшої кількості людей від світла. Ті, хто відкинули його, залишилися в темряві. Я бачила ангела Божого, який з найглибшою увагою спостерігав за тими, хто називає себе Його народом, щоб записати характер, який вони виявляли, коли їм представляли послання небесного походження. І коли дуже багато тих, хто заявляв про любов до Ісуса, відвернулися від небесного послання зі зневагою, глузуванням і ненавистю, ангел із пергаментом у руці зробив ганебний запис. Усе небо було сповнене обуренням через те, що Ісуса так зневажають ті, хто називає себе Його послідовниками.

> Я бачила розчарування тих, хто довіряв, коли вони не побачили свого Господа в очікуваний час. Це було Божим наміром — приховати майбутнє й довести Свій народ до моменту прийняття рішення. Без проповідування визначеного часу пришестя Христа діло, задумане Богом, не було б звершене. Сатана спонукав дуже багатьох дивитися далеко в майбутнє на великі події, пов’язані із судом та закінченням випробувального часу. Потрібно було, щоб народ був приведений до того, аби ревно приготуватися тепер.

> З плином часу ті, хто не цілком прийняв світло ангела, об’єдналися з тими, хто зневажив звістку, і накинулися на розчарованих з глузуванням. Ангели відзначили становище тих, хто називав себе послідовниками Христа. Минання визначеного часу випробувало й виявило їх, і дуже багатьох було зважено на вагах і знайдено легкими. Вони голосно заявляли, що є християнами, але майже в усьому не йшли за Христом. Сатана торжествував з приводу стану тих, хто називав себе послідовниками Ісуса.

> Він тримав їх у своїх тенетах. Він збив більшість з прямого шляху, і вони намагалися піднятися на небо іншим способом. Ангели бачили, що чисті й святі опинилися впереміш із грішниками в Сіоні та зі світолюбними лицемірами. Вони стерегли істинних учнів Ісуса; але зіпсуті впливали на святих. Тим, чиї серця палали палким бажанням побачити Ісуса, їхні так звані брати забороняли говорити про Його пришестя. Ангели споглядали цю картину й співчували останку, який любив явлення Свого Господа.

> Ще одному могутньому ангелові [другому ангелові] було доручено зійти на землю. Ісус поклав йому в руку письмо, і коли він зійшов на землю, він вигукнув: 'Впав, упав Вавилон.' Тоді я побачив, як розчаровані знову звели очі до неба, з вірою й надією очікуючи явлення свого Господа. Але чимало, здавалося, перебували в стані заціпеніння, наче спали; однак я бачив на їхніх обличчях слід глибокого смутку. Розчаровані з Писання побачили, що вони перебувають у часі зволікання, і що їм слід терпляче чекати сповнення видіння. Ті самі докази, які спонукали їх чекати свого Господа в 1843 році, спонукали їх очікувати Його в 1844 році. Проте я бачив, що більшість не мали вже того запалу, який вирізняв їхню віру в 1843 році. Їхнє розчарування охолодило їхню віру.

> Коли народ Божий об’єднався в заклику другого ангела, небесне воїнство з найглибшою увагою спостерігало за впливом цього послання. Вони бачили, як багато тих, що носили ім’я християн, обернулися з презирством і глумом на тих, хто зазнав розчарування. Коли з насмішкуватих уст спадали слова: «Ви ще не вознеслися!», ангел їх записував. І сказав ангел: «Вони глузують із Бога». Мені було вказано на подібний гріх, учинений у давнину. Ілля був перенесений на небо, і його плащ упав на Єлисея. Тоді злі юнаки, які від своїх батьків навчилися зневажати чоловіка Божого, пішли за Єлисеєм і глузливо кричали: «Підіймайся, лисоголовий; підіймайся, лисоголовий». Ображаючи таким чином Його слугу, вони образили Бога і тоді ж на місці зазнали кари. Так само ті, хто насміхався й глузував із самої думки про вознесіння святих, зазнають гніву Божого і відчують, що легковажити своїм Творцем — не дрібниця.

> Ісус доручив іншим ангелам швидко полетіти, щоб оживити й зміцнити ослаблу віру Свого народу та приготувати їх до розуміння послання другого ангела і важливої дії, яка невдовзі мала звершитися на небі. Я бачив, як ці ангели отримали від Ісуса велику силу й світло і швидко полетіли на землю, щоб виконати своє доручення — допомогти другому ангелу в його праці. Велике світло засяяло над Божим народом, коли ангели вигукували: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому». Тоді я бачив, як ці розчаровані підвелися і, у згоді з другим ангелом, проголошували: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому». Світло від ангелів проникало в темряву всюди. Сатана та його ангели намагалися перешкодити поширенню цього світла й тому, щоб воно справило задуманий вплив. Вони сперечалися з небесними ангелами, кажучи їм, що Бог обдурив народ, і що попри все їхнє світло та силу вони не зможуть змусити світ повірити, що Христос гряде. Але, незважаючи на те, що Сатана намагався загородити шлях і відвернути думки людей від світла, Божі ангели продовжували свою працю....

> «Коли служіння Ісуса завершилося у Святому місці, і Він увійшов у Святе Святих та став перед ковчегом, що містив закон Божий, Він послав іншого могутнього ангела з третім посланням до світу. В руку ангела було вкладено пергаментний сувій, і, коли він сходив на землю в силі та величі, він проголосив страшне застереження з найжахливішою погрозою, яку коли-небудь було донесено до людей. Це послання було призначене, щоб поставити дітей Божих на сторожі, показавши їм годину спокуси й скорботи, що була перед ними. Ангел сказав: «Їх буде втягнуто в безпосередню боротьбу зі звіром та його образом. Їхня єдина надія на вічне життя — залишатися непохитними. Хоч на кону їхнє життя, вони повинні міцно триматися істини». Третій ангел завершує своє послання так: «Тут терпіння святих: тут ті, що додержують заповідей Божих і віру Ісуса». Повторюючи ці слова, він указав на небесне святилище. Думки всіх, хто приймає це послання, спрямовані до Святого Святих, де Ісус стоїть перед ковчегом, звершуючи Своє останнє заступництво за всіх, для кого милість ще триває, і за тих, хто з незнання порушив закон Божий. Це спокутування звершується як за праведних померлих, так і за праведних живих. Воно охоплює всіх, хто помер, довіряючи Христу, але, не одержавши світла щодо Божих заповідей, з незнання згрішив, порушуючи їхні приписи». Ранні твори, 245–254.

Кількома сторінками пізніше в тій самій книзі, розглядаючи ті самі щойно згадані поняття, сестра Вайт зазначає, що відкинення трьох вісток у міллеритській історії мало свій прообраз в історії Христа. Там вона наводить двох свідків, які окреслюють поступовий випробувальний процес, що вимагає перемоги в кожному випробуванні, щоб перейти до наступного.

> Я побачила громаду, яка стояла добре захищеною й непохитною, не виявляючи жодної підтримки тим, хто прагнув розхитати усталену віру громади. Бог дивився на них зі схваленням. Мені було показано три ступені — перше, друге і третє послання ангелів. Ангел, який супроводжував мене, сказав: «Горе тому, хто пересуне камінь або ворухне цвях у цих посланнях. Правильне розуміння цих послань має життєво важливе значення. Доля душ залежить від того, як їх приймають». Мене знову провели через ці послання, і я побачила, якою дорогою ціною Божий народ здобув свій досвід. Він був набутий через багато страждань і тяжку боротьбу. Бог вів їх крок за кроком, доки не поставив їх на міцну, непорушну платформу. Я бачила, як окремі люди підходили до платформи й оглядали фундамент. Дехто з радістю негайно ступав на неї. Інші почали шукати вади у фундаменті. Вони бажали, щоб внесли удосконалення, і тоді платформа була б досконалішою, а люди — значно щасливішими. Дехто сходив із платформи, щоб оглянути її, і заявляв, що її закладено неправильно. Але я побачила, що майже всі твердо стояли на платформі й закликали тих, хто зійшов, припинити свої нарікання; бо Бог був Головним Будівничим, а вони боролися проти Нього. Вони розповідали про дивовижні діла Божі, які привели їх на міцну платформу, і разом підносили очі до неба та гучним голосом прославляли Бога. Це вплинуло на декого з тих, хто нарікав і залишив платформу, і вони зі смиренним виглядом знову ступили на неї.

> Мені знову вказали на проголошення першого пришестя Христа. Іван був посланий у дусі та силі Іллі [що є прообразом вістки першого ангела], щоб приготувати дорогу Ісусові. Ті, хто відкинув свідчення Івана, не отримали користі від учення Ісуса [що є прообразом вістки другого ангела]. Їхній опір вістці, яка провіщала Його прихід, поставив їх у становище, де вони не могли легко прийняти найсильніші докази того, що Він є Месія. Сатана повів тих, хто відкинув вістку Івана, ще далі — до відкинення й розп’яття Христа [що є прообразом вістки третього ангела]. Роблячи це, вони поставили себе в таке становище, що не могли прийняти благословення в день П’ятидесятниці, [що є прообразом ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення], яке навчило б їх шляху до небесної святині. Роздерення завіси храму показало, що юдейські жертви й обряди більше не будуть прийняті. Велика Жертва була принесена й прийнята, і Святий Дух, який зійшов у день П’ятидесятниці, переніс думки учнів від земної святині до небесної, куди Ісус увійшов Своєю власною кров’ю, щоб вилити на Своїх учнів благословення Його спокути. Але юдеї залишилися в цілковитій темряві. Вони втратили все світло, яке могли мати щодо плану спасіння, і й далі покладалися на свої марні жертви й приношення. Небесна святиня заступила місце земної, та вони не знали про цю зміну. Тому вони не могли скористатися посередництвом Христа у святому місці.

> Багато хто з жахом дивиться на дії юдеїв, які відкинули й розіп’яли Христа; і, читаючи історію Його ганебних наруг, вони вважають, що люблять Його і що не відреклися б від Нього, як Петро, і не розіп’яли б Його, як юдеї. Але Бог, Який читає серця всіх, випробував ту любов до Ісуса, яку вони заявляли, що мають. Усе небо з найглибшим інтересом стежило за прийняттям першої ангельської вістки. Але багато хто, хто заявляв про любов до Ісуса і проливав сльози, читаючи розповідь про хрест, насміхалися над доброю вісткою про Його пришестя. Замість того щоб прийняти вістку з радістю, вони оголосили її оманою. Вони зненавиділи тих, хто любив Його прихід, і вигнали їх із церков. Ті, хто відкинув першу вістку, не отримали користі від другої; ані опівнічний крик, який мав приготувати їх увійти з Ісусом вірою до Святого Святих небесної святині, не приніс їм користі. І, відкинувши дві попередні вістки, вони так затьмарили своє розуміння, що не бачать жодного світла в третій ангельській вістці, яка показує шлях до Святого Святих. Я побачила, що, як юдеї розіп’яли Ісуса, так і номінальні церкви розіп’яли ці вістки, і тому вони не знають шляху до Святого Святих і не можуть скористатися заступництвом Ісуса там. Подібно до юдеїв, які приносили свої марні жертви, вони возносять свої марні молитви до відділення, яке Ісус залишив; а Сатана, задоволений цією оманою, приймає релігійний вигляд і спрямовує думки цих так званих християн до себе, діючи своєю силою, своїми знаменнями та лжечудесами, щоб міцно втримати їх у своїй пастці.

Уривки з книги «Early Writings» неодноразово викладалися в служінні «Future for America». Але є істини, які ілюструються цими уривками, і вони залишилися непоміченими.

Віхи історії міллеритського руху встановлені на основі кількох реформаторських рухів у Біблії. Без певної обізнаності з віхами, властивими кожному реформаторському руху, доволі малоймовірно, що хтось зрозуміє значення відмінності між тим, коли послання "приходить" і коли воно "набуває сили". Також імовірно, що багато з тих, хто знайомі з паралельними реформаторськими рухами, упустили з уваги деякі дуже важливі аспекти різних віх реформаторських рухів.

«Сім громів», які представляють події на початку адвентизму й події наприкінці адвентизму, — це світло, яке розпечатується безпосередньо перед закриттям випробувального періоду. Нам повідомляється, що «сім громів» представляють як «окреслення подій, які мали відбутися у період дії першої та другої ангельських вістей», так і «майбутні події, які будуть відкриті у своєму порядку». «Сім громів» містять підпис Альфи й Омеги.

"Опис подій", що відбулися "під час проголошення вістки першого й другого ангелів", є прообразом подій, які відбуваються під час проголошення вістки третього ангела. Коли Івану було наказано не записувати того, що промовили сім громів, цей наказ мав свій прообраз у наказі, даному Даниїлові — запечатати його книгу, бо нам повідомлено, що після того як "сім громів подали свої голоси", до Івана, як і до Даниїла, щодо книжечки надходить повеління: 'Запечатай те, що промовили сім громів'."

І Єзекіїль, і Іван зображують, як Божий народ споживає вістку під час наділення силою першого ангела в 1840 році, а пророк Єремія показує розчарування, яке відбулося серед Божого народу, коли здавалося, що вістка першого ангела зазнала невдачі.

> Я знайшов Твої слова, і я їх спожив; і Твоє слово стало мені радістю та втіхою мого серця, бо я названий Твоїм Ім’ям, о Господи, Боже Саваофе. Я не сидів у зібранні насмішників і не тішився; я сидів наодинці через Твою руку, бо Ти сповнив мене обуренням. Чому мій біль невпинний, а рана моя невиліковна, що не хоче загоюватися? Невже Ти зовсім будеш для мене як обманщик і як вода, що висихає? Тому так говорить Господь: якщо ти повернешся, то Я знову приведу тебе, і ти станеш переді Мною; і якщо відділиш дороге від негідного, ти будеш як Мої уста: нехай вони повертаються до тебе, а ти не повертайся до них. І Я зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною: і вони будуть воювати проти тебе, та не подолають тебе, бо Я з тобою, щоб спасати тебе і визволяти тебе, говорить Господь. І Я визволю тебе з руки нечестивих, і викуплю тебе з руки жорстоких. Єремії 15:16-21.

Єремія знайшов слова маленької книжечки, як і Іван та Єзекіїль, і він теж з’їв це послання, але це послання стало посланням (водою), що підвела. Здавалося, ніби Бог збрехав, що, звісно, неможливо, але звинувачення в "брехні" дає ключ до того, щоб віднести Єремію до першого мілеритського розчарування, представленого в книзі Авакума.

> Я стану на свою варту й поставлюся на вежі, і пильнуватиму, щоб побачити, що Він скаже мені, і що я відповім, коли мене докорять. І відповів мені Господь і сказав: Напиши видіння і виразно напиши його на таблицях, щоб біг той, хто читає його. Бо видіння ще на призначений час, але наприкінці воно промовить і не збреше; хоч би й забарилося, чекай його, бо неодмінно прийде, не забариться. Авакум 2:1-3.

Видіння про звістку першого ангела було написане на піонерській таблиці 1843 року, яка була керована Божою «рукою».

> «Мені було показано, що діаграма 1843 року була спрямована рукою Господа і що її не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів; що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Його рука не була віднята». Ранні твори, 74.

«Призначений час» 1843 року був представлений на таблиці, і тому її називають таблицею 1843 року. Її було опубліковано у 1842 році на виконання повеління в книзі Авакума: «напиши видіння і чітко виклади на таблицях». Видіння мало бути викладене на «таблицях», у множині, тим самим вказуючи на те, що після того, як Господь зняв Свою руку з помилки на таблиці 1843 року, помилку буде виправлено на піонерській таблиці 1850 року. Та помилка спричинила перше розчарування, і Єремія представляє тих, хто з’їли книжечку 11 серпня 1840 року і були розчаровані, коли призначений час 1843 року не справдився.

Коли Єремія з’їв маленьку книжку у 1840 році, вона була «радістю і веселощами» його серця, але коли настало розчарування, він більше не «радів» і «сидів на самоті через» Божу «руку». Божа рука приховала «помилку в деяких числах», тим самим змусивши Єремію припустити можливість, що Бог збрехав. Обітниця, дана Єремії, полягала в тому, що якщо він «повернеться» від своєї пригніченості, Бог зробить Єремію Божими «устами». Якщо Єремія повернеться до Бога зі свого розчарування і визнає, що перебуває в часі зволікання з притчі про десять дів, Бог використає його як Свої уста, щоб точно вказати, коли має настати видіння і вже не баритиметься.

Мета викладення тут цих фактів полягає в тому, щоб показати, що у всіх ангельських вістках їхні "приходи" та "посилення" несуть звістку життя або смерті, яка породжує два класи поклонників. Три ангели — це три кроки поступового процесу випробування. Що ще важливіше для нашої основної думки, так це те, що хоча розуміння семи громів було розпізнане невдовзі після настання "часу кінця" у 1989 році, коли були розпечатані останні шість віршів книги Даниїла, які сповіщали про завершення суду, наприкінці історії третього ангела відбувається ще одне розпечатання семи громів.

Історія початків адвентизму починається з розпечатання першого ангела у 1798 році і закінчується розкриттям істини, над якою Господь тримав Свою руку, щоб спричинити розчарування. Згодом Він забрав Свою руку (зняв печатку) і відкрив вістку про час зволікання.

Історія завершення Адвентизму починається зі зняття печаті зі звістки третього ангела у 1989 році і завершується зняттям печаті з істини, над якою Господь тримав Свою руку, щоб спричинити розчарування. Тепер Він віднімає Свою руку і таким чином знімає печать зі звістки першого розчарування та часу зволікання. Він знімає печать із призначення 18 липня 2020 року.

> Тому так говорить Господь: Якщо ти повернешся, то Я знову приведу тебе, і ти станеш перед Мною; і якщо відділиш дорогоцінне від мерзенного, будеш як Мої уста: нехай вони повертаються до тебе, але ти не повертайся до них. І Я зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною; вони воюватимуть проти тебе, та не подолають тебе, бо Я з тобою, щоб спасати тебе й визволяти тебе, говорить Господь. І Я визволю тебе з руки беззаконних і викуплю тебе з руки жорстоких. Єремії 15:19–21.

Back to Articles