Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Eight

Книга Даниїла - Номер сто сорок вісім

Unveiling the Prophetic Tables: Habakkuk’s Vision and Miller’s Dream

Розкриття пророчих таблиць: видіння Авакума та сон Міллера

Author

Jeff Pippenger

Published

March 20, 2024

Formats

PDF
Word

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Помноження знань, виражене у видінні при ріці Улай, — це те, що зрештою було написано на двох таблицях Авакума.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> Переплетене з пророцтвами, які вони вважали такими, що стосуються часу другого пришестя, було повчання, спеціально пристосоване до їхнього стану невизначеності та напруженого очікування, і воно заохочувало їх терпляче чекати у вірі, що те, що нині було темним для їхнього розуміння, у належний час стане ясним.

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> Серед цих пророцтв було й пророцтво Авакума 2:1–4: «Я стану на свою варту, поставлюся на башті й пильнуватиму, щоб побачити, що Він скаже мені, і що я відповім, коли мене докорять. І відповів мені Господь і сказав: Напиши видіння, і виразно накресли його на таблицях, щоб біг той, хто читає його. Бо видіння ще на призначений час, але наприкінці воно промовить і не збреше; хоч би й забарилося, чекай його, бо воно напевно прийде, не забариться. Ось, його душа, що надимається, не є правою в ньому; а праведний житиме своєю вірою».

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> Ще у 1842 році настанова, дана в цьому пророцтві: «напиши видіння і виразно виклади його на таблицях, щоб той, хто читає, міг бігти», — наштовхнула Чарльза Фітча на підготовку пророчої діаграми для ілюстрації видінь Даниїла та Об’явлення. Видання цієї діаграми вважали виконанням настанови, даної через пророка Авакума. Проте тоді ніхто не зауважив, що в тому самому пророцтві подано очевидну затримку в здійсненні видіння — час зволікання. Після розчарування це місце Писання виявилося дуже значущим: «Видіння ще на визначений час, і в кінці воно промовить і не збреше; хоч би й забарилося, чекай його, бо воно неодмінно прийде, не забариться... А праведний житиме своєю вірою». Велика боротьба, 391, 392.

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

У пророчому сенсі дві таблиці Аввакума — це двоє свідків. Згідно з Біблією, двоє свідків мають бути зібрані разом, щоб встановити істину.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 8:16.

> А якщо він не послухає тебе, то візьми з собою ще одного чи двох, щоб устами двох або трьох свідків було підтверджено кожне слово. Матвія 8:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with each other they confirm the truths that were the “jewels” of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the “tarrying time” of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

Коли дві таблиці Авакума (піонерські таблиці 1843 і 1850 років) накладаються одна на одну, вони підтверджують істини, які були «перлинами» сну Міллера. Помилка 1843 року, представлена на першій таблиці, коли накладається на другу таблицю, встановлює «час зволікання» видіння. Міллер (символічний вартовий тієї історії) запитував, що йому слід казати під час дискусії навколо його історії.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Я стану на своїй варті, піднімуся на вежу й пильнуватиму, щоб побачити, що він скаже мені, і що я відповім, коли мені докорять. Авакума 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Господь звелів Міллерові записати видіння, і в своєму сні він поставив скриньку, у якій містилося видіння, на стіл у центрі своєї кімнати.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> І Господь відповів мені й сказав: Запиши видіння і виразно накресли його на таблицях, щоб той, хто читає його, міг бігти. Аввакума 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

Далі таблиці визначають час затримки та перше розчарування.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Бо видіння ще на призначений час, але наприкінці воно промовить і не збреше; хоч би й забарилося, чекай на нього, бо воно неодмінно прийде, не забариться. Авакума 2:3.

Then the two classes that are manifested based upon the increase of knowledge are represented.

Потім представлено два класи, які проявляються на основі зростання знань.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Ось, душа його, що загордилася, не є праведною в ньому; а праведний житиме своєю вірою. Авакума 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

Дві групи поклонників будуть виявлені через процес випробування, описаний у дванадцятому розділі книги Даниїла.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> І він сказав: Іди своєю дорогою, Даниїле, бо ці слова закриті та запечатані аж до часу кінця. Багато хто очиститься, вибілиться й буде випробуваний; а безбожні чинитимуть безбожно; і жоден із безбожних не зрозуміє, а мудрі зрозуміють. Даниїла 12:9, 10.

The “wise” of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith, and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

«Мудрі» Даниїла — це мудрі діви з двадцять п’ятого розділу Євангелія від Матвія, які були виправдані вірою, а нечестиві — це нерозумні діви, які возгордилися. Наприкінці сну Міллера дорогоцінні камені символізують олію в притчі про десять дів, яка була посланням.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Ми безчестимо Бога, коли не приймаємо послань, які Він нам посилає. Так ми відкидаємо золотий єлей, який Він хотів би вилити в наші душі, щоб його передати тим, хто перебуває у темряві. Коли пролунає заклик: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому», ті, що не прийняли святого єлею, не плекали у своїх серцях благодаті Христа, подібно до нерозумних дів, виявлять, що не готові зустріти свого Господа. Вони не мають у собі сили здобути цей єлей, і їхнє життя зазнає краху. Review and Herald, 20 липня 1897 р.

Miller’s jewels in the last days would shine ten times brighter, and both the number ten is a symbol of a test, as is light. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is the testing message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Коштовності Міллера в останні дні засяють удесятеро яскравіше, і число десять, і світло є символами випробування. В останні дні, зображені в кінці сну Міллера, світло істини, представлене на таблицях Авакума, породжує випробувальну вістку, яка в притчі про десятьох дів є випробувальною вісткою опівнічного крику. Цей процес випробування є повторенням процесу випробування в історії міллеритів, бо притча про десятьох дів повторюється дослівно в останні дні.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Мені часто вказують на притчу про десять дів, з яких п’ять були мудрі, а п’ять — нерозумні. Ця притча вже виконалася і ще виконається до останньої літери, бо вона має особливе застосування до цього часу і, подібно до звістки третього ангела, виконалася і надалі залишатиметься нинішньою істиною аж до кінця часу. Review and Herald, 19 серпня 1890 року.

The experience of the tarrying time would be repeated to the very letter at the end of Miller’s dream, and his jewels would then shine ten times brighter than the sun, thus identifying that the jewels represent the final test in the parable of the ten virgins. Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter than those who were eating the diet of Babylon. The proud in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk the papacy is used to identify their character.

Досвід часу зволікання мав повторитися буквально наприкінці сну Міллера, і тоді його коштовності засяяли б удесятеро яскравіше за сонце, тим самим указуючи, що коштовності представляють остаточне випробування в притчі про десять дів. Десять — це символ випробування, і наприкінці десяти днів Даниїл і троє юнаків були на вигляд кращі й повніші, ніж ті, хто споживали страви Вавилона. Горді у книзі Авакума, які жили самовпевненістю, а не вірою, набули характеру Вавилона. В історії міллерітизму вони стали дочками Вавилона, а в книзі Авакума папство використовується, щоб окреслити їхній характер.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Ось, душа його, що надимається, не є праведною в ньому; але праведний житиме своєю вірою. Також, бо він грішить через вино, він горда людина, і вдома не всидить, що розширює своє бажання, як пекло, і є як смерть, і не може насититися, але збирає до себе всі народи та нагромаджує до себе всі племена: Чи ж не піднімуть усі ці проти нього притчу та глузливу приповідку, і не скажуть: Горе тому, хто примножує те, що не його! Доки? І тому, хто навантажує себе грубою глиною! Хіба не повстануть раптом ті, що кусатимуть тебе, і не прокинуться ті, що будуть тривожити тебе, і ти будеш їм здобиччю? Бо ти пограбував багато народів, то вся решта народів пограбує тебе; за кров людську і за насильство краю, міста та всіх, що живуть у ньому. Авакум 2:4-8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.”

Випробування, що спіткало дів із Матвія двадцять п’ять, породжує клас поклонників, які розвинули характер царя півночі (папства), який також є владою, що "розорила багато народів."

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Так говорить Господь: Ось народ приходить із північної країни, і великий народ підніметься з країв землі. Візьмуть у руки лук і спис; вони жорстокі й не мають милості; їхній голос реве, як море; і вони скачуть на конях, вишикувані, як мужі до війни проти тебе, дочко Сіону. Ми почули звістку про них: наші руки ослабли; охопила нас тривога й біль, як у жінки, що народжує. Не виходьте в поле і не ходіть дорогою; бо меч ворога і жах зусібіч. О, дочко мого народу, переперіжися волосяницею і котись у попелі; чини собі жалобу, як за єдиним сином, найгіркіше голосіння; бо раптово прийде на нас спустошник. Єремії 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Аввакумові дві категорії — це ті, хто виправдані вірою, і ті, хто їли та пили вчення Вавилона. Ті, що в останні дні Міллерового сну представлені як діви, або розвивають характер Христа й тим самим отримують печатку Бога, або розвивають характер папства й отримують знак звіра.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> Настав час істинному світлу засяяти серед моральної темряви. Послання третього ангела було сповіщене світові, застерігаючи людей від прийняття знака звіра або знака його образу на їхніх чолах чи на їхніх руках. Прийняти цей знак означає прийти до такого самого рішення, як це зробив звір, і відстоювати ті самі ідеї, у прямій опозиції до Слова Божого. Стосовно всіх, хто приймає цей знак, Бог говорить: "Той самий буде пити вино гніву Божого, яке без домішки влите в чашу Його обурення; і він буде мучений вогнем і сіркою перед святими ангелами і перед Агнцем." Review and Herald, 13 липня 1897 р.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

Діви, що п’ють вино Вавилона, зрештою питимуть вино Божого гніву. У Ісаї п’яниці Єфрема виявляють своє сліпе п’янство, перевертаючи все догори дриґом, і ця дія має вважатися «гончарною глиною».

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in 2 Thessalonians, chapter two.

Ототожнення «щоденного» як символу Христа перевертає істину про «щоденне» з ніг на голову, бо «щоденне» є сатанинським символом. Ототожнення Міллера «щоденного» з язичництвом безпосередньо представлене на таблицях Аввакума. Відкриття Міллера щодо уривка в Посланні до Солунян, яке дозволило йому зрозуміти, що було «забране» саме язичництво, щоб був виявлений «чоловік гріха», який сидить у храмі Божому, є основною істиною, що міститься у Другому Посланні до Солунян, розділ другий.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> "Я читав далі і не міг знайти жодного іншого випадку, де [«щоденне»] зустрічалося, окрім як у Даниїлі. Тоді [за допомогою конкордансу] я взяв ті слова, що були пов’язані з ним: 'відняти'; він відніме щоденне; 'від часу, коли щоденне буде відняте', тощо. Я читав далі і думав, що не знайду світла щодо цього тексту; нарешті я дійшов до 2 Солунян 2:7, 8. 'Бо вже діє таємниця беззаконня; лише той, хто тепер стримує, стримуватиме, допоки його не буде усунено з дороги, і тоді з’явиться той беззаконник', тощо. І коли я дійшов до того тексту, о, якою ясною й славною постала істина! Ось воно! Оце і є 'щоденне'! Отож, що Павло має на увазі під 'тим, хто тепер стримує', або перешкоджає? Під 'людиною гріха' і 'беззаконником' мається на увазі папство. Отож, що ж перешкоджає папству бути виявленим? Та це язичництво; отже, 'щоденне' має означати язичництво'. — Вільям Міллер, «Second Advent Manual», сторінка 66." Advent Review and Sabbath Herald, 6 січня 1853 року.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered, is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

Значення «the daily» у Посланні до Солунян, яке відкрив Міллер, є основною істиною цього уривка. Коли Павло окреслює тих, хто не любить істину, і які через те приймуть сильну оману, він безперечно має на увазі ненависть до істини в загальному значенні; однак істина, на яку в цьому уривку посилаються безпосередньо, полягає в тому, що «the daily» означає язичницький Рим.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> Світильник тіла — око: тож якщо твоє око буде просте, усе твоє тіло буде сповнене світла. А якщо твоє око зле, усе твоє тіло буде сповнене темряви. Отже, коли світло, що в тобі, є темрявою, то якою ж великою є та темрява! Ніхто не може служити двом панам: бо або зненавидить одного, а полюбить другого; або буде триматися одного, а другого зневажить. Не можете служити Богові й мамоні. Матвія 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily,” as a symbol of Christ.

Є лише любов до істини або ненависть до істини. Немає середнього шляху. Сильна омана, що спадає на нерозумних дів з Матвія 25, ґрунтується на їхньому відкиданні світла дорогоцінних каменів Міллера, які представляють останнє випробування. Останнє випробування стародавнього Ізраїлю було їхнім десятим випробуванням, а дорогоцінні камені Міллера сяють у десять разів яскравіше в останні дні. Символом відкидання дорогоцінних каменів Міллера є "the daily", що п'яниці Єфрема перевернули з ніг на голову в третьому поколінні адвентизму. "The daily" є сатанинським символом язичництва. П'яниці запровадили фальшиву коштовність, яку вони принесли з відступницького протестантизму, що тлумачить "the daily" як символ Христа.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Розуміння Міллером своїх дорогоцінностей було обмежене історією, у якій він виріс. Оскільки він був переконаний, що Друге Пришестя було наступною пророчою подією, то смертельна рана папства 1798 року, на його думку, могла представляти лише четверте й останнє земне царство з другого розділу Даниїла. Міллер також був обмежений у своєму розумінні «щоденного», бо, за його свідченням, через одкровення він був приведений до певного методу вивчення, у якому він зазначав, що користувався своєю Біблією, Конкордансом Крудена і читав деякі газети. Його рішення вивчати в такий спосіб просто прийшло йому на думку.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and [heard] me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> Протягом дванадцяти років, коли я був деїстом, я прочитав усі історичні праці, які міг знайти; але тепер я полюбив Біблію: вона навчала про Ісуса! Проте значна частина Біблії все ще була для мене темною. У 1818 чи 1819 році, розмовляючи з приятелем, до якого я завітав, і який знав мене та [чув], як я говорив, коли був деїстом, він доволі багатозначно запитав: «Що ти думаєш про цей текст і про той?» — маючи на увазі давні місця Писання, проти яких я заперечував, коли був деїстом. Я зрозумів, до чого він хилить, і відповів: «Якщо дасте мені час, я скажу вам, що вони означають». — «Скільки часу тобі потрібно?» — «Не знаю, але я скажу вам», — відповів я, бо я не міг повірити, що Бог дав одкровення, якого не можна зрозуміти. Тоді я постановив вивчати свою Біблію, вірячи, що зможу з’ясувати, що мав на увазі Святий Дух. Але щойно я ухвалив цю постанову, мені спала думка: «А якщо ти натрапиш на місце, якого не зможеш зрозуміти, що робитимеш?» Тоді прийшов мені на гадку такий спосіб вивчення Біблії: я візьму слова таких уривків, простежу їх по всій Біблії й таким чином з’ясую їхній зміст. У мене була «Конкорданція Крудена», яку я вважаю найкращою у світі; тож я взяв її та свою Біблію, сів за письмовий стіл і нічого іншого не читав, окрім хіба що трохи газет, бо був сповнений рішучості дізнатися, що означає моя Біблія. Аполлос Гейл, «Посібник із Другого Пришестя», 65.

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Дорогоцінності Міллера були розпізнані не лише його методом вивчення, а й через безпосереднє одкровення від Бога.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> Бог послав Свого ангела, щоб торкнутися серця фермера, який не вірив у Біблію, і спонукати його досліджувати пророцтва. Ангели Божі неодноразово відвідували того обраного, щоб спрямовувати його розум і відкрити його розумінню пророцтва, які завжди були темними для Божого народу. Йому був даний початок ланцюга істини, і його вели шукати ланку за ланкою, доки він не споглянув із подивом і захопленням на Слово Боже. Він побачив там досконалий ланцюг істини. Те Слово, яке він вважав не натхненним Богом, тепер відкрилося перед його поглядом у своїй красі й славі. Він побачив, що одна частина Писання пояснює іншу, і коли якийсь уривок був недоступний його розумінню, він знаходив в іншій частині Слова те, що його пояснювало. Він ставився до святого Божого Слова з радістю та з найглибшою повагою і благоговінням. Ранні твори, 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

Коли сестра Вайт стверджує, що «Бог послав Свого ангела» до Міллера, це вказує на те, що тим ангелом був Гавриїл, бо вислів «Його ангел» — це термін, що застосовується до Гавриїла.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> Слова ангела: «Я — Гавриїл, що стою перед Богом», показують, що він займає високе становище у небесних дворах. Коли він прийшов із звісткою до Даниїла, він сказав: «Ніхто не підтримує мене в цьому, окрім Михаїла [Христа], вашого Князя». Даниїла 10:21. Про Гавриїла Спаситель говорить в Об’явленні, кажучи, що «Він послав і сповістив це через Свого ангела Своєму рабові Іванові». Об’явлення 1:1. Бажання віків, 99.

Gabriel and the other angels guided Miller’s “mind and” opened “to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by Divine revelation. The very method he employed to study the Bible just came into his mind. When God brings truth to our mind, it is a Divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but Divine revelation was a part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Гавриїл та інші ангели спрямовували «розум і» Міллера та відкривали «для його розуміння пророцтва, які завжди були темними для Божого народу». Його звістка була сформована не лише його методом вивчення, але й через Божественне одкровення. Сам метод, яким він користувався для вивчення Біблії, просто прийшов йому на думку. Коли Бог приносить істину в наш розум, це є Божественне одкровення, на відміну від осягнення істини через процес належного розрізнення Біблії. Міллер робив і те, й інше, але Божественне одкровення було частиною того, як Міллер прийшов до розуміння питання «щоденного».

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between ‘sur’ and ‘rum’ which are both translated as “take away.” He would have not seen the distinction between ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary.”

Міллер не розпізнав би чергування граматичного роду у восьмому розділі книги Даниїла, віршах 9–12, бо все, що він мав, — це Біблія та конкорданс, позбавлений будь-якої інформації про біблійні мови. Він не побачив би відмінності між 'sur' і 'rum', які обидва перекладаються як «відняти». Він також не побачив би відмінності між 'miqdash' і 'qodesh', які обидва перекладаються як «святиня».

He would not have seen the truth of the word ‘tamid’ that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word ‘tamid’ is used in the Bible, but only in the book of Daniel is the Hebrew word ‘tamid,’ used as a noun. ‘Tamid’ is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Він не побачив би істини щодо слова «tamid», яке зустрічається в Біблії сто чотири рази. Істина, якої він не міг побачити (і яка водночас була тією істиною, яку він побачив), полягала в тому, що хоч єврейське слово «tamid» уживається в Біблії сто чотири рази, лише в книзі Даниїла єврейське слово «tamid» ужите як іменник. «Tamid» — це єврейське слово, що означає «постійний», і в книзі Даниїла перекладається як «щоденне».

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to “correct” Daniel’s use of the word as a noun. In order to “correct” Daniel, they added the word “sacrifice” to the word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Лише в книзі Даниїла це слово вживається як іменник, а в інших дев’яносто дев’яти випадках воно вживається як прислівник. З цієї причини, коли перекладачі Біблії короля Якова зіткнулися з тим, що Даниїл уживає це слово п’ять разів як іменник, тоді як усі інші автори Біблії вживали це слово дев’яносто дев’ять разів як прислівник, вони під тягарем доказів були змушені "виправити" вживання цього слова Даниїлом як іменника. Щоб "виправити" Даниїла, вони додали до цього слова слово "жертва" і таким чином перетворили іменник на прислівник. А потім, щоб виправити перекладачів, Еллен Вайт була натхненна записати, що вона, "бачила стосовно 'Щоденного', що слово 'жертва' було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильне розуміння цього тим, хто проголошував заклик години суду."

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

За його власним свідченням, Міллер намагався зрозуміти «щоденне», що зрештою він і зробив у Другому посланні до Солунян. Але також, за його власним свідченням, коли прагнув зрозуміти якесь слово, він розглядав усі місця, де це слово вживалося, а це слово вжито в Біблії ще дев’яносто дев’ять разів. Проте його свідчення щодо «щоденного» полягає в тому, що він не знайшов його ніде, окрім книги Даниїла, коли він заявив: «Я читав далі і не міг знайти жодного іншого випадку, в якому воно [«щоденне»] зустрічалося, окрім у книзі Даниїла». Міллера привели до коштовностей не лише його метод вивчення, але й божественне одкровення, дане йому через служіння ангелів.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word ‘rum’ and the other two times it is used with the Hebrew word ‘sur.’ Both words are translated as take away, but ‘rum’ in Daniel chapter eight, verse eleven means to lift up and exalt, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word ‘sur’ means to remove.

Ось чому його розуміння «the daily» було правильним, але обмеженим. Він не міг розпізнати, що з п’яти згадувань «the daily» у книзі Даниїла один із трьох випадків, коли «the daily» «забирається», має інше значення, ніж два інших. Один раз «the daily» ужито з єврейським словом 'rum', а в інших двох випадках — з єврейським словом 'sur'. Обидва слова перекладаються як «забрати», але 'rum' у восьмому розділі книги Даниїла, одинадцятому вірші, означає «піднести» й «звеличити», а в одинадцятому розділі, тридцять першому вірші, і в дванадцятому розділі, одинадцятому вірші, слово 'sur' означає «усунути».

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word ‘sur’ in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

Богослови, які харчуються вавилонською дієтою, стверджують, що чи забираєш щось, чи піднімаєш щось, обидва випадки становлять різновид усунення, тож обидва слова слід розуміти як такі, що мають однакове значення. Вони твердять, що в трьох місцях, де «щоденне» «забирається», це завжди означає усунення, і таким чином фактично приписують Даниїлові недбалість у доборі слів. Вони не кажуть цього відкрито, але опосередковано навчають, що Даниїл мав би вжити слово 'sur' у всіх трьох випадках, адже, на думку богословів, він нібито щоразу мав на увазі те саме, коли «щоденне» було «забране».

They do the same thing with the words ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen in chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used ‘qodesh’ in all three references, and not used ‘miqdash’ in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to an opposite understanding of the modern theologians.

Те саме вони роблять зі словами 'miqdash' і 'qodesh', які в одинадцятому—чотирнадцятому віршах восьмого розділу обидва перекладено як «святиня». У кожному згадуванні «святині» в тих чотирьох віршах вони наполягають, що всі вони стосуються Божої святині. Звідси знову випливає, що Даниїл мав би просто вжити 'qodesh' у всіх трьох випадках і не вживати 'miqdash' в одинадцятому вірші. Міллер не розрізняв відмінності між цими словами, зате сучасні богослови — так; і, визнаючи це, вони наполягають, що жодної відмінності не слід брати до уваги. І все ж Міллер, який не розрізняв відмінностей між словами, дійшов протилежного розуміння, ніж сучасні богослови.

The reality is that Daniel was a careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

Насправді Даниїл був ретельним автором, який знав єврейську мову і якого визнали удесятеро мудрішим за всіх інших мудреців Вавилона. Якщо хтось і знав належне вживання єврейської мови та те, як її слід було правильно представити в тому історичному викладі, то це був Даниїл. Якщо Даниїл уживав різні слова, то тому, що вони мали передавати різні значення, які він навмисно прагнув відобразити. Коли визнають відмінне вживання Даниїлом слів, що перекладаються як «святиня» або як «забрати», це підтверджує Міллерове розуміння «щоденного», яке Міллер розпізнав у самому тому уривку, де Павло зазначає, що ті, хто ненавидять істину, приречені прийняти сильну оману.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are the foolish virgins of Matthew twenty-five, and those whose soul is lifted up in Habakkuk two. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

Ті, хто ненавидить істину і вірить брехні, що породжує сильну оману, також представлені як п’яниці Єфраїма, які поділяються на дві групи. Одна група — це освічене керівництво, а інша — неосвічені, які слухатимуть лише те, чого їх навчають освічені. Це ті, що ховаються під брехнею і укладають завіт зі смертю. Вони — нерозумні діви з Матвія 25 і ті, чия душа підноситься в Авакума 2. Вони — ті, хто відкидає основоположні істини сну Міллера, які наприкінці сяють удесятеро яскравіше (що являє десяте й останнє випробування для сучасного Ізраїлю), як це було прообразовано десятим і останнім випробуванням для давнього Ізраїлю.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> І сказав Господь Мойсеєві: Доки цей народ зневажатиме Мене? І доки вони не увірують у Мене, попри всі ті знамення, що Я явив серед них? Я уражу їх моровицею і позбавлю спадщини, а з тебе вчиню народ більший і сильніший від них. І сказав Мойсей Господеві: Тоді це почують єгиптяни (бо Ти силою Своєю вивів цей народ з-поміж них), і вони сповістять це мешканцям цього краю; бо вони чули, що Ти, Господи, перебуваєш серед цього народу, що Тебе, Господи, бачать лицем у лице, і що хмара Твоя стоїть над ними, і що Ти йдеш перед ними удень у стовпі хмаровому, а вночі — у стовпі вогненному. А коли Ти вб’єш увесь цей народ, немов одну людину, тоді народи, які чули про славу Твою, скажуть: Через те, що Господь не міг увести цей народ до землі, яку Він їм присягнув, тому Він і вигубив їх у пустелі.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> А нині, благаю Тебе, нехай буде великою сила Господа мого, згідно з тим, як Ти говорив, кажучи: Господь довготерпеливий і многомилостивий, що прощає беззаконня та переступ, і жодним чином не виправдовує винного, караючи беззаконня батьків на дітях до третього й четвертого покоління. Прости, благаю Тебе, беззаконня цього народу за величчю Твоєї милості, і як Ти прощав цьому народові від Єгипту аж донині. І сказав Господь: Я простив за словом твоїм; але, як Я живий, — уся земля сповниться славою Господньою. Бо всі ті мужі, що бачили славу Мою та чудеса Мої, які Я чинив у Єгипті та в пустині, і вже десять разів випробували Мене, і не послухалися голосу Мого; воістину, вони не побачать того краю, який Я присягнув їхнім батькам, і ніхто з тих, хто Мене дратував, не побачить його; але раб Мій Халев, через те, що інший дух був у ньому, і він цілком ходив за Мною, — Я введу його до того краю, куди він ходив; і нащадки його володітимуть ним. Числа 14:11–24.

Back to Articles