Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Three

Книга Даниїла — Номер сто вісімдесят три

The Eternal Foundation: Christ in Prophetic History and the Believer’s Faith

Вічна основа: Христос в історії пророцтв і вірі віруючого

Author

Jeff Pippenger

Published

April 13, 2024

Formats

PDF
Word

The “truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life.” That “truth” identified two aspects of Christ. The first was that Christ is an element of prophetic history. The waymarks that represent the events of prophetic history, represent Christ. His association with the events identifies the sacredness of the prophetic waymarks, and provides the logic for Sister White so often saying that we must guard the waymarks, for those waymarks represent Jesus Christ. The waymark that represented the testing theme in the time of Christ was His baptism, and it aligned with other events in the sacred reform lines, distinguished by the descent of a divine symbol.

«Істина, яку Петро визнав, є основою віри віруючого. Це те, що Сам Христос назвав вічним життям». Та «істина» окреслила два аспекти Христа. Перший полягав у тому, що Христос є складовою пророчої історії. Віхи, що символізують події пророчої історії, представляють Христа. Його зв’язок із цими подіями засвідчує святість пророчих віх і пояснює, чому Сестра Вайт так часто говорила, що ми повинні оберігати віхи, адже ті віхи представляють Ісуса Христа. Віха, що представляла тему випробування за часів Христа, була Його хрещенням, і воно узгоджувалося з іншими подіями у священних лініях реформ, які вирізнялися зішестям божественного символу.

In the reform line of Moses, divinity descended and abode in a burning bush, a symbol of the creator combining with the creation. In the reform line at the end of the seventy years, Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, and at the same time Daniel was changed into the image of Christ. In the reform line of Christ, the Holy Spirit descended in the form of a dove to anoint God’s Son, the symbol of divinity combined with humanity. In Millerite history the angel that descended on August 11, 1840 was “no less a personage than Jesus Christ,” who descended with a little book that was to be eaten, and He was that little book. There He demonstrated that the combination of divinity with humanity is accomplished by eating and drinking the flesh and blood of the Bread of Heaven.

У лінії реформи Мойсея Божество зійшло й перебувало в палаючому кущі — символі Творця, що поєднується з творінням. У лінії реформи наприкінці сімдесяти років Михаїл зійшов, щоб зміцнити Кира для видання першого указу, і водночас Даниїл був змінений на образ Христа. У лінії реформи Христа Святий Дух зійшов у вигляді голуба, щоб помазати Божого Сина, символ божественності, поєднаної з людською природою. В історії міллеритів ангел, що зійшов 11 серпня 1840 року, був не хто інший, як Ісус Христос, який зійшов із маленькою книжечкою, що мала бути з’їдена, і Він Сам був тією книжечкою. Там Він показав, що поєднання божественності з людськістю здійснюється через споживання й пиття плоті та крові Хліба Небесного.

Sacred history is sacred because it is embodied by the presence of Christ. The predictions of God’s word that identify future events, are Jesus Christ, for He is the “Word.” When those predictions are fulfilled in history, the events represent the fulfillment of His word, and His word is truth. It is His word that sets forth the prediction, and it is His word that is fulfilled when the event arrives, so at the beginning and at the ending it is Jesus Christ, for He is the Alpha and Omega. Therefore, when Peter proclaimed that Jesus was the Christ and the Son of the living God, he was identifying a waymark that was Jesus Christ and a waymark that reaches its perfect fulfillment in the last days. September 11, 2001 was the perfect fulfillment of Christ.

Священна історія є священною, бо її втілює присутність Христа. Пророцтва Божого Слова, що окреслюють майбутні події, — це Ісус Христос, адже Він є «Слово». Коли ці пророцтва сповнюються в історії, події являють сповнення Його Слова, а Його Слово є істиною. Саме Його Слово проголошує пророцтво, і саме Його Слово сповнюється, коли настає подія, тож на початку й у кінці — Ісус Христос, бо Він — Альфа й Омега. Тож коли Петро проголосив, що Ісус є Христом і Сином Бога Живого, він визначив віху, якою був Ісус Христос, і віху, що досягає свого досконалого сповнення в останні дні. 11 вересня 2001 року було досконалим сповненням Христа.

To reject the prophetic fulfillment of September 11, 2001, is to reject Christ, the son of the living God. That truth, expressed by Peter, was “the foundation of the believer’s faith,” and on September 11, 2001 Christ led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths,” which represent the “foundations” of the movement of the first and third angels’ messages. Peter represented the one hundred and forty-four thousand, who are sealed during the period when the four angels are restraining the four winds. The sealing time is a specific prophetic period, beginning on September 11, 2001 and ending at the soon coming Sunday law. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Відкинути пророче сповнення 11 вересня 2001 року — означає відкинути Христа, Сина Бога живого. Ця істина, висловлена Петром, була "підвалиною віри кожного віруючого", і 11 вересня 2001 року Христос повернув Свій народ останніх днів до "стародавніх стежок" Єремії, які являють собою "підвалини" руху вісток першого й третього ангелів. Петро представляв сто сорок чотири тисячі, які запечатуються у період, коли чотири ангели стримують чотири вітри. Час запечатування — це конкретний пророчий період, що починається 11 вересня 2001 року і закінчується недільним законом, що невдовзі настане. Ісус завжди показує кінець чогось його початком.

At the beginning of the sealing time the angel of Revelation eighteen descended, as had the Holy Spirit at the baptism, and that angel was “no less a personage than Jesus Christ,” for the angel that descended to lighten the earth with His glory in the Millerite history was “no less a personage than Jesus Christ.” At the soon coming Sunday law “no less a personage than Jesus Christ,” descends again and presents the second of the two messages of Revelation eighteen, as He calls His other flock out of Babylon. In the middle of the period of the sealing time, an angel descended, as did the second angel descend on April 19, 1844, at the first disappointment of the Millerite movement.

На початку часу запечатування зійшов ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, як зійшов Святий Дух на хрещенні, і той ангел був “не меншою особою, ніж Ісус Христос”, бо ангел, що зійшов, щоб освітити землю Його славою в історії міллеритів, був “не меншою особою, ніж Ісус Христос”. Коли незабаром настане недільний закон, “не меншою особою, ніж Ісус Христос” знову зійде і представить друге з двох послань вісімнадцятого розділу Об’явлення, коли Він кличе Свою іншу отару вийти з Вавилона. У середині періоду запечатування зійшов ангел, як і другий ангел зійшов 19 квітня 1844 року, під час першого розчарування міллеритського руху.

Between the arrival of that second angel, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, many angels were sent to add power to the second angel as the Midnight Cry message arrived. Speaking of the history when these angels arrived in Millerite history, Sister White informs us that those that rejected these messages had crucified Christ just as assuredly as the Jews crucified Christ.

Між приходом того другого ангела і приходом третього ангела 22 жовтня 1844 року було послано багато ангелів, щоб додати сили другому ангелові, коли надійшла вістка Опівнічного кличу. Говорячи про час, коли ці ангели з’явилися в історії міллеритів, сестра Вайт повідомляє, що ті, хто відкинув ці вістки, розіп’яли Христа так само певно, як юдеї Його розіп’яли.

> “I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there.” Early Writings, 261.

> "Я бачила, що, як юдеї розіп’яли Ісуса, так і номінальні церкви розіп’яли ці вістки, і тому вони не знають шляху до Святого Святих і не можуть отримати користі від заступництва Ісуса там." Ранні твори, 261.

The messages represented by the angels, when rejected, represent the crucifixion of Christ, for He embodies the messages and their historical fulfillment. On July 18, 2020, “no less a personage than Jesus Christ” descended, marking the first disappointment and the beginning of the tarrying time. Slain in the streets, the dead dry bones of His last-day people were to be awakened by hearing the only voice that can bring people back to life.

Послання, представлені ангелами, коли їх відкидають, означають розп’яття Христа, бо Він втілює ці послання та їхнє історичне сповнення. 18 липня 2020 року «не хто інший, як Ісус Христос» зійшов, що ознаменувало перше розчарування і початок часу зволікання. Убиті на вулицях, мертві сухі кістки Його народу останніх днів мали бути пробуджені, почувши єдиний голос, який може повернути людей до життя.

> Verily, verily, I say unto you, The hour is coming, and now is, when the dead shall hear the voice of the Son of God: and they that hear shall live. For as the Father hath life in himself; so hath he given to the Son to have life in himself; And hath given him authority to execute judgment also, because he is the Son of man. Marvel not at this: for the hour is coming, in the which all that are in the graves shall hear his voice, And shall come forth; they that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation. John 5:25–29.

> Істинно, істинно кажу вам: настає година, і вже настала, коли мертві почують голос Сина Божого, і ті, що почують, оживуть. Бо як Отець має життя в Собі, так і Синові дав мати життя в Собі; і дав Йому владу також чинити суд, бо Він є Син Людський. Не дивуйтеся цьому, бо настає година, коли всі, хто в гробах, почують Його голос і вийдуть: ті, що чинили добро, — на воскресіння життя; а ті, що чинили зло, — на воскресіння осуду. Івана 5:25–29.

In July of 2023, His voice called the dead dry bones to life, and Alpha and Omega then repeated the beginning of the sealing time, for July 2023, marks the ending period of the sealing time. His people were then again called back to Jeremiah’s old paths, to the foundations of Millerite history. The foundational message of the Millerites’ beginning and ending were the first and last messages of Millerite history, which was the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six.

У липні 2023 року Його голос покликав мертві сухі кістки до життя, а Альфа й Омега тоді повторили початок часу запечатування, бо липень 2023 року знаменує завершальний період часу запечатування. Його народ тоді знову був покликаний повернутися до стародавніх стежок Єремії, до основ міллеритської історії. Основоположне послання і початку, і завершення міллеритської історії — це перше й останнє послання цієї історії, а саме «сім часів» двадцять шостого розділу книги Левіт.

In July 2023, God’s last day people were once again commanded to take the little book and eat it. As they eat the little book, they are then tested to see if they will acknowledge the message of the third Woe in Revelation chapter nine (the tidings of the east) and the message of Daniel chapter eleven (the tidings of the north). The testing process leads them to verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven, which is the Battle of Panium, which is Caesarea Philippi and which is the message of the Midnight Cry where the two classes who have heard His voice are manifested, one class “that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation.”

У липні 2023 року Божому народові останніх днів знову було наказано взяти малу книжечку й з’їсти її. Коли вони їдять малу книжечку, їх випробовують, щоб з’ясувати, чи визнають вони вістку третього горя в дев’ятому розділі Об’явлення (вістка зі сходу) і вістку одинадцятого розділу Даниїла (вістка з півночі). Процес випробування приводить їх до віршів 13–15 одинадцятого розділу Даниїла, що є битвою при Паніоні, тобто Кесарія Филипа, і що є вісткою опівнічного крику, де виявляються два класи, які почули Його голос: одні — «що вчинили добро, — на воскресіння життя; а ті, що зло чинили, — на воскресіння осуду».

There are three voices in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and they are all the voice of “no less a personage of Jesus Christ.” The first voice of Revelation eighteen sounded when the great buildings of New York city were brought down by a touch from God. The second voice is the voice of Michael the archangel who calls the dead out of their graves. The third voice is the second voice of Revelation chapter eighteen that calls His other flock out of Babylon in the hour of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven. The perfect fulfillment of Peter’s confession at Caesarea Philippi is made when Christ leads His last day people to the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Під час запечатування ста сорока чотирьох тисяч є три голоси, і всі вони — це голос «нікого іншого, як Ісуса Христа». Перший голос вісімнадцятого розділу Об’явлення пролунав, коли великі будівлі міста Нью-Йорк були повалені дотиком Бога. Другий голос — це голос архангела Михаїла, який кличе мертвих із їхніх могил. Третій голос — це другий голос вісімнадцятого розділу Об’явлення, який кличе Його іншу отару вийти з Вавилона в годину «великого землетрусу» одинадцятого розділу Об’явлення. Досконале виконання визнання Петра в Кесарії Филипповій звершується тоді, коли Христос веде Свій народ останніх днів до «тієї частини пророцтва Даниїла, що стосується останніх днів».

Panium of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, is the “portion” of the prophecy of Daniel that was sealed up that identifies the message of the Midnight Cry. Panium is the Exeter camp meeting in August of 1844, it’s a history that is fulfilled in the second term of Donald Trump, and it is the prophetic message that impresses the seal of God upon the foreheads of the one hundred and forty-four thousand. The verses we are now studying are very holy ground.

Паніум у віршах 13–15 одинадцятого розділу Даниїла — це «частина» пророцтва Даниїла, яка була запечатана і яка визначає звістку Опівнічного крику. Паніум — це таборове зібрання в Ексетері в серпні 1844 року, це історія, що сповнюється під час другого терміну Дональда Трампа, і це пророча звістка, яка накладає печатку Божу на чола ста сорока чотирьох тисяч. Вірші, які ми зараз вивчаємо, — це дуже свята земля.

> “The truth which Peter had confessed is the foundation of the believer’s faith. It is that which Christ Himself has declared to be eternal life. But the possession of this knowledge was no ground for self-glorification. Through no wisdom or goodness of his own had it been revealed to Peter. Never can humanity, of itself, attain to a knowledge of the divine. ‘It is as high as heaven; what canst thou do? deeper than hell; what canst thou know?’ Job 11:8. Only the spirit of adoption can reveal to us the deep things of God, which ‘eye hath not seen, nor ear heard, neither have entered into the heart of man.’ ‘God hath revealed them unto us by His Spirit: for the Spirit searcheth all things, yea, the deep things of God.’ 1 Corinthians 2:9, 10. ‘The secret of the Lord is with them that fear Him;’ and the fact that Peter discerned the glory of Christ was an evidence that he had been ‘taught of God.’ Psalm 25:14; John 6:45. Ah, indeed, ‘blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee.’

> Істина, яку сповідав Петро, є підвалиною віри віруючого. Сам Христос назвав її життям вічним. Але володіння цим знанням не було підставою для самозвеличення. Не завдяки жодній власній мудрості чи доброті було це відкрито Петру. Людство ніколи не може, само по собі, досягти пізнання божественного. «Воно високе, як небо; що ти можеш зробити? Глибше від аду; що ти можеш знати?» Йова 11:8. Лише Дух усиновлення може відкрити нам глибини Божі, яких «око не бачило, вухо не чуло і не ввійшли до серця людини». «А Бог відкрив їх нам Своїм Духом, бо Дух усе досліджує, навіть глибини Божі». 1 Коринтян 2:9, 10. «Таємниця Господня — з тими, хто боїться Його»; і те, що Петро розпізнав славу Христа, було свідченням того, що він був «навчений Богом». Псалом 25:14; Івана 6:45. О, справді, «блаженний ти, Симоне Бар-Йона, бо не тіло й кров відкрили це тобі».

> “Jesus continued: ‘I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build My church; and the gates of hell shall not prevail against it.’ The word Peter signifies a stone,—a rolling stone. Peter was not the rock upon which the church was founded. The gates of hell did prevail against him when he denied his Lord with cursing and swearing. The church was built upon One against whom the gates of hell could not prevail.”

> Ісус продовжив: «Кажу також тобі: ти є Петро, і на цій скелі Я збудую Мою церкву; і брами пекла не здолають її». Слово «Петро» означає камінь — камінь, що котиться. Петро не був тією скелею, на якій була заснована церква. Брами пекла здолали його, коли він, клянячись і присягаючись, відрікся свого Господа. Церква була збудована на Тому, проти Якого брами пекла не могли встояти.

The message Christ was presenting to His disciples at Caesarea Philippi was and is the message of the Midnight Cry, and it is placed within the context of a spiritual war between the Greek god Pan, whose temple was called “the gates of hell,” and the two apostate horns of the earth beast. The Maccabees were God’s apostate people, who professed to be the defenders of God’s church, as they were warring against the religion of the Greeks. They identified themselves as both the religious and political leaders. They represent the apostate Protestantism of those fallen churches that, with the government of the United States, are now forming an image of the beast and are warring against the globalist’s religion of woke-ism and Mother Earth. The apostate horns prevail in their struggle with the religious and political elements of globalism, and at the same time the true Protestant horn is being purified by the removal of the last remnants of the foolish virgins, in advance of being lifted up as an ensign at the “great earthquake” of the soon coming Sunday law.

Вістка, яку Христос подавав Своїм учням у Кесарії Філіпповій, була і є вісткою Опівнічного крику, і вона подана в контексті духовної війни між грецьким богом Паном, храм якого називали «воротами пекла», і двома відступницькими рогами земного звіра. Маккавеї були відступницьким Божим народом, який заявляв, що є захисником Божої церкви, воюючи проти релігії греків. Вони вважали себе і релігійними, і політичними лідерами. Вони представляють відступницький протестантизм тих занепалих церков, які разом з урядом Сполучених Штатів нині формують образ звіра і ведуть війну проти релігії глобалістів — вокізму та Матері-Землі. Відступницькі роги перемагають у своєму протистоянні з релігійними та політичними елементами глобалізму, і водночас істинний протестантський ріг очищується через усунення останніх залишків нерозумних дів перед тим, як бути піднесеним як знамено під час «великого землетрусу» недільного закону, що невдовзі настане.

The portion of the prophecy of the book of Daniel that relates to the last days, which is also the Revelation of Jesus Christ, and is the message of the Midnight Cry is unsealed by the Lion of the tribe of Judah at Caesarea Philippi, which is Panium. It is unsealed in the midst of the warfare between atheistic beasts from the bottomless pit and the horn of Republicanism that began to stir up that beast in 2015, and against the genuine horn of Protestantism that is now being resurrected as a mighty army.

Частина пророцтва книги Даниїла, що стосується останніх днів, яка також є Одкровенням Ісуса Христа і становить послання Опівнічного крику, розкривається Львом із племені Юди у Кесарії Пилиповій, яка також зветься Паніум. Вона розкривається посеред війни між атеїстичними звірами з безодні та рогом республіканізму, який у 2015 році почав розбурхувати того звіра, а також проти справжнього рога протестантизму, який нині відроджується як могутнє військо.

The truth that Peter confessed represents the waymark of September 11, 2001, and also that Christ is the Son of the living God. The truth of what is represented by Jesus being the Son of God, is a testing truth as certainly as was whether Jesus was the Messiah or not in the days of Peter. The proclamation that Jesus is the Son of God represents everything that had been revealed of Who the Son is. It represents not only that He was God’s Son, but that He was also the son of man. It is the truth of the incarnation of divinity into humanity, which is the very work that is accomplished during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The truth of the “incarnation,” is the truth at the end that was typified by the truth of the “Sabbath” at the beginning.

Істина, яку визнав Петро, є віхою 11 вересня 2001 року, а саме, що Христос є Сином Бога живого. Істина того, що означає Ісус як Син Божий, є випробувальною істиною так само певно, як у дні Петра питання, чи був Ісус Месією, чи ні. Проголошення, що Ісус є Сином Божим, представляє все, що було відкрито про те, ким є Син. Воно представляє не лише те, що Він був Божим Сином, але й що Він також був Сином Людським. Це істина про втілення божества в людство, що є саме тим ділом, яке звершується в період запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Істина про «втілення» — це істина кінця, яку на початку прообразувала істина «суботи».

October 22, 1844 marked the arrival of the third angel. When an angel arrives, a special truth adapted to the period where the truth is unsealed is opened by the Lion of the tribe of Judah, and that truth then tests the generation where that truth is opened up. On October 22, 1844 the truths associated with the work of Christ, who suddenly came unto the temple He had raised in the forty-six years from 1798 unto 1844 were revealed. Christ’s work of judgment, the law of God, His role as High Priest, the issue of the mark of the beast and the sealing of the one hundred and forty-four thousand were all opened up. Sister White was shown that of those truths, there was one truth which the Alpha and Omega identified in a special light.

22 жовтня 1844 року ознаменував прихід третього ангела. Коли приходить ангел, Лев із племені Юдиного відкриває особливу істину, пристосовану до періоду, в якому істина розпечатується, і ця істина тоді випробовує покоління, в якому вона відкривається. 22 жовтня 1844 року були відкриті істини, пов’язані зі служінням Христа, який раптово прийшов до храму, що Він збудував за сорок шість років, з 1798 по 1844. Його судове служіння, закон Божий, Його роль як Первосвященика, питання знака звіра та запечатування ста сорока чотирьох тисяч — усе це було розкрито. Сестрі Вайт було показано, що серед тих істин була одна, яку Альфа й Омега виділив в особливому світлі.

> “I was amazed as I saw the fourth commandment in the very center of the ten precepts, with a soft halo of light encircling it. Said the angel: ‘It is the only one of the ten which defines the living God who created the heavens and the earth and all things that are therein. When the foundations of the earth were laid, then was laid the foundation of the Sabbath also.’” Testimonies, volume 1, 75.

> "Я був вражений, коли побачив четверту заповідь у самому центрі десяти заповідей, з м’яким ореолом світла, що оточував її. І сказав ангел: 'Це єдина з десяти, яка вказує на живого Бога, який створив небеса й землю та усе, що в них є. Коли були закладені підвалини землі, тоді були закладені й підвалини суботи також.'" Свідчення, том 1, 75.

The sealing time of the one hundred and forty-four thousand had arrived, but it was to be delayed by the rebellion of 1863. On September 11, 2001 the sealing process began when Christ, represented as the mighty angel of Revelation chapter eighteen, descended with a hidden book in His hand that God’s last day people were to eat. The Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning, so in the last days there was another truth that was placed in a special light, and it was directly connected to the Sabbath truth that was highlighted the first time Christ attempted to seal the one hundred and forty-four thousand.

Настав час запечатування ста сорока чотирьох тисяч, але його мали відкласти через повстання 1863 року. 11 вересня 2001 року розпочався процес запечатування, коли Христос, представлений як могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, зійшов із прихованою книгою у своїй руці, яку Божий народ останніх днів мав з’їсти. Альфа й Омега завжди показує кінець через початок, тож в останні дні була інша істина, яку було особливо висвітлено, і вона була безпосередньо пов’язана з істиною про суботу, яку було підкреслено під час першої спроби Христа запечатати сто сорок чотири тисячі.

> “The time has come for Daniel to stand in his lot. The time has come for the light given him to go to the world as never before. If those for whom the Lord has done so much will walk in the light, their knowledge of Christ and the prophecies relating to Him will be greatly increased as they near the close of this earth’s history.

> Настав час Даниїлові стати у своєму жеребі. Настав час, щоб дане йому світло пішло у світ, як ніколи раніше. Якщо ті, для кого Господь зробив так багато, ходитимуть у світлі, їхнє пізнання Христа і пророцтв, що стосуються Його, значно зросте, коли вони наближатимуться до кінця історії цієї землі.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. They are of infinite worth in God’s sight, for they are one with Christ. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key which unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will not be able to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus will see light in God’s light.” Manuscript Releases, number 21, 406, 407.

> «Ті, хто спілкується з Богом, ходять у світлі Сонця Праведності. Вони не безчестять свого Викупителя, оскверняючи свій шлях перед Богом. На них сяє небесне світло. В очах Божих вони мають безмежну цінність, бо вони одне з Христом. Для них Слово Боже має незрівнянну красу й принадність. Вони бачать його важливість. Перед ними розкривається істина. Вчення про втілення опромінене лагідним сяйвом. Вони бачать, що Писання є ключем, який відмикає всі таємниці й розв’язує всі труднощі. Ті, хто не бажав прийняти світло й ходити у світлі, не зможуть зрозуміти таємницю благочестя, але ті, хто не вагався взяти хрест і піти за Ісусом, побачать світло в Божому світлі». Публікації рукописів, номер 21, 406, 407.

The doctrine of the incarnation is the truth that divinity combined with humanity does not sin, and the sign of those who have reached that experience in the last days is the Sabbath.

Вчення про втілення є істиною про те, що божественна природа, поєднана з людською, не грішить, а ознакою тих, хто досяг цього досвіду в останні дні, є Субота.

> Moreover also I gave them my sabbaths, to be a sign between me and them, that they might know that I am the Lord that sanctify them. Ezekiel 20:12.

> А ще Я дав їм Мої суботи, щоб вони були знаменням між Мною та ними, щоб вони знали, що Я Господь, Який освячує їх. Єзекіїля 20:12.

The one hundred and forty-four thousand are sealed for eternity, and the process of the sealing identifies a short period of time at the end of the sealing process, just before the Sunday law, when the seal is impressed. In that short period of time divinity is combined with humanity, permanently.

Сто сорок чотири тисячі запечатані на вічність, і процес запечатування визначає короткий проміжок часу наприкінці процесу запечатування, безпосередньо перед недільним законом, коли ставиться печатка. У той короткий проміжок часу божественність поєднується з людською природою назавжди.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.

> Що ви робите, браття, у великій справі приготування? Ті, хто єднається зі світом, приймають світський відбиток і готуються до знака звіра. Ті, хто не довіряють собі, смиряються перед Богом і послухом істині очищають свої душі, приймають небесний відбиток і готуються до печатки Божої на своїх чолах. Коли вийде указ і буде накладено відбиток, їхній характер залишиться чистим і безплямним навіки.

> “Now is the time to prepare. The seal of God will never be placed upon the forehead of an impure man or woman. It will never be placed upon the forehead of the ambitious, world-loving man or woman. It will never be placed upon the forehead of men or women of false tongues or deceitful hearts. All who receive the seal must be without spot before God—candidates for heaven. Go forward, my brethren and sisters. I can only write briefly upon these points at this time, merely calling your attention to the necessity of preparation. Search the Scriptures for yourselves, that you may understand the fearful solemnity of the present hour.” Testimonies, volume 5, 216.

> «Нині час готуватися. Печатка Божа ніколи не буде покладена на чоло нечистого чоловіка чи жінки. Вона ніколи не буде покладена на чоло честолюбного, світолюбного чоловіка чи жінки. Вона ніколи не буде покладена на чола чоловіків чи жінок із неправдивими устами або лукавими серцями. Усі, хто прийме печатку, мають бути без плями перед Богом — кандидати на небо. Ідіть уперед, мої браття і сестри. Зараз я можу лише коротко написати про ці питання, просто звертаючи вашу увагу на необхідність приготування. Досліджуйте Писання самі, щоб ви зрозуміли грізну урочистість теперішньої години.» Свідчення, том 5, 216.

The previous passage might suggest that the seal is impressed at the Sunday law, but this is not the case. Sister White is clear that the Sunday law is a great crisis, and she also teaches clearly that character is manifested in a crisis, but never developed in a crisis. The seal is impressed at the Sunday law in the sense that it then becomes visible, for those who then have the seal are lifted up as an ensign. The seal is impressed in a short period of time, just before probation closes, and for Sabbath-keepers, probation closes at the Sunday law. The sealing began on September 11, 2001, and no one then received the seal of God, for as illustrated in the period of time following October 22, 1844, there was first to be a testing process.

Попередній уривок може навести на думку, що печатку ставлять під час недільного закону, але це не так. Сестра Вайт чітко говорить, що недільний закон — велика криза, і вона так само ясно навчає, що характер виявляється в кризі, але ніколи не формується в кризі. Про печатку можна сказати, що вона ставиться під час недільного закону лише в тому сенсі, що тоді вона стає видимою, бо ті, хто тоді мають печатку, підносяться як знамено. Печатка ставиться в короткий проміжок часу, безпосередньо перед закриттям часу благодаті, а для тих, хто зберігають суботу, час благодаті закривається при запровадженні недільного закону. Запечатування почалося 11 вересня 2001 року, і тоді ніхто не отримав Божої печатки, бо, як це видно з періоду після 22 жовтня 1844 року, спочатку мав бути випробувальний процес.

In every reform movement, when the divine symbol descends to empower the message that was unsealed at the time of the end, a testing process begins. When Michael descended to empower Cyrus to move forward with the first decree, the Jews were then tested as to whether they would leave the home they had lived in for the previous seventy years and return to a ruined city and rebuild it. When the Holy Spirit descended at the baptism of Christ, the Jews were tested on the subject of the Messiah. When the mighty angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, that generation was tested on whether they would eat the little book, and all that the little book represented.

У кожному реформаторському русі, коли божественний символ сходить, щоб надати силу посланню, яке було розпечатане в час кінця, починається процес випробування. Коли Михаїл зійшов, щоб надати силу Кірові приступити до виконання першого указу, тоді юдеїв випробували: чи полишать вони дім, у якому жили попередні сімдесят років, і повернуться до зруйнованого міста, щоб відбудувати його. Коли Святий Дух зійшов під час хрещення Христа, юдеїв випробували у питанні Месії. Коли могутній ангел десятого розділу Об’явлення зійшов 11 серпня 1840 року, те покоління було випробуване щодо того, чи вони з’їдять маленьку книжечку і все, що ця маленька книжечка означала.

A testing process began on August 11, 1840 that produced two classes of worshippers, and the class that followed the Lamb into the Most Holy Place were candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. The final test for that generation, who failed the testing process, began with the arrival of increased light upon the “seven times,” of Leviticus twenty-six. From 1856 unto 1863, the Laodicean message marked a final period of time in the period that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time is represented by verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

11 серпня 1840 року розпочався процес випробування, що сформував два класи поклонників, і ті, хто пішли за Агнцем до Святого Святих, були кандидатами на те, щоб увійти до числа ста сорока чотирьох тисяч. Остаточне випробування для того покоління, яке не пройшло процес випробування, почалося з приходом більшого світла щодо «семи часів» у двадцять шостому розділі книги Левіт. З 1856 по 1863 рік Лаодикійська вістка позначила завершальний відрізок у періоді, який розпочався з приходом третього ангела 22 жовтня 1844 року. Цей відрізок часу представлений віршами 13–15 одинадцятого розділу книги Даниїла.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “‘In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not any thing made that was made. In him was life; and the life was the light of men. And the light shineth in darkness; and the darkness comprehended it not.’ ‘And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth’ (John 1:1–5, 14).

> 'На початку було Слово, і Слово було в Бога, і Бог було Слово. Воно було на початку в Бога. Усе через Нього постало; і без Нього не постало нічого, що постало. У Ньому було життя; і життя було світлом людей. І Світло у темряві світить; і темрява Його не подолала.' 'І Слово стало тілом, і перебувало між нами, (і ми бачили славу Його, славу як Єдинородного від Отця,) повне благодаті та правди' (Івана 1:1-5, 14).

> “This chapter delineates the character and importance of the work of Christ. As one who understands his subject, John ascribes all power to Christ, and speaks of His greatness and majesty. He flashes forth divine rays of precious truth, as light from the sun. He presents Christ as the only Mediator between God and humanity.

> Цей розділ окреслює характер і значення служіння Христа. Як знавець предмета, Іван приписує всю владу Христові й говорить про Його велич і величність. Він випромінює божественні промені дорогоцінної істини, як світло сонця. Він представляє Христа як єдиного Посередника між Богом і людством.

> “The doctrine of the incarnation of Christ in human flesh is a mystery, ‘even the mystery which hath been hid from ages and from generations’ (Colossians 1:26). It is the great and profound mystery of godliness. ‘The Word was made flesh, and dwelt among us’ (John 1:14). Christ took upon Himself human nature, a nature inferior to His heavenly nature. Nothing so shows the wonderful condescension of God as this. He ‘so loved the world, that he gave his only begotten Son’ (John 3:16). John presents this wonderful subject with such simplicity that all may grasp the ideas set forth, and be enlightened.

> Вчення про втілення Христа в людській плоті є таємницею, «навіть таємницею, що була захована від віків і від поколінь» (Колосянам 1:26). Це велика й глибока таємниця благочестя. «Слово стало тілом і перебувало між нами» (Іван 1:14). Христос прийняв на Себе людську природу, природу, нижчу за Його небесну природу. Ніщо так не показує дивовижного самоприниження Бога, як це. Він «так полюбив світ, що віддав Свого Єдинородного Сина» (Іван 3:16). Іван подає цю чудову тему з такою простотою, що всі можуть збагнути викладені думки й просвітитися.

> “Christ did not make believe take human nature; He did verily take it. He did in reality possess human nature. ‘As the children are partakers of flesh and blood, he also himself likewise took part of the same’ (Hebrews 2:14). He was the son of Mary; He was of the seed of David according to human descent. He is declared to be a man, even the Man Christ Jesus. ‘This man,’ writes Paul, ‘was counted worthy of more glory than Moses, inasmuch as he who hath builded the house hath more honour than the house’ (Hebrews 3:3).

> Христос не удавав, що прийняв людську природу; Він справді її прийняв. Він насправді мав людську природу. «Оскільки діти є учасниками плоті й крові, то й Він Сам так само взяв участь у тому самому» (Євреям 2:14). Він був сином Марії; Він був із насіння Давидового за людським походженням. Його названо людиною, а саме — Людиною Христом Ісусом. «Цей Чоловік, — пише Павло, — був удостоєний більшої слави, ніж Мойсей, бо той, хто збудував дім, має більшу честь, ніж дім» (Євреям 3:3).

> “But while God’s Word speaks of the humanity of Christ when upon this earth, it also speaks decidedly regarding His pre-existence. The Word existed as a divine being, even as the eternal Son of God, in union and oneness with His Father. From everlasting He was the Mediator of the covenant, the one in whom all nations of the earth, both Jews and Gentiles, if they accepted Him, were to be blessed. ‘The Word was with God, and the Word was God’ (John 1:1). Before men or angels were created, the Word was with God, and was God.

> Але хоч Слово Боже говорить про людськість Христа, коли Він перебував на цій землі, воно також рішуче свідчить про Його передвічне існування. Слово існувало як божественна істота, як вічний Син Божий, у єдності з Отцем Своїм. Від вічності Він був Посередником завіту, Тим, у Кому мали благословлятися всі народи землі, як юдеї, так і язичники, якщо вони приймуть Його. «Слово було в Бога, і Слово було Бог» (Івана 1:1). Перш ніж були створені люди чи ангели, Слово було в Бога і було Богом.

> “The world was made by Him, ‘and without him was not anything made that was made’ (John 1:3). If Christ made all things, He existed before all things. The words spoken in regard to this are so decisive that no one need be left in doubt. Christ was God essentially, and in the highest sense. He was with God from all eternity, God over all, blessed forevermore.

> Світ був створений Ним, «і без Нього не сталося нічого з того, що сталося» (Івана 1:3). Якщо Христос створив усе, то Він існував раніше за все. Слова, сказані щодо цього, такі однозначні, що ніхто не повинен залишатися в сумніві. Христос був Богом по суті і в найвищому розумінні. Він був з Богом від вічності, Бог над усім, благословенний навіки.

> “The Lord Jesus Christ, the divine Son of God, existed from eternity, a distinct person, yet one with the Father. He was the surpassing glory of heaven. He was the commander of the heavenly intelligences, and the adoring homage of the angels was received by Him as His right. This was no robbery of God. ‘The Lord possessed me in the beginning of his way,’ He declares, ‘before his works of old. I was set up from everlasting, from the beginning, or ever the earth was. When there were no depths, I was brought forth; when there were no fountains abounding with water. Before the mountains were settled, before the hills was I brought forth: while as yet he had not made the earth, nor the fields, nor the highest part of the dust of the world. When he prepared the heavens, I was there: when he set a compass upon the face of the depth’ (Proverbs 8:22–27).

> Господь Ісус Христос, божественний Син Божий, існував від вічності, як окрема Особа, проте єдиний з Отцем. Він був неперевершеною славою неба. Він був командувачем небесних розумних істот, і поклоніння ангелів Він приймав як Своє законне право. Це не було привласненням того, що належить Богові. «Господь мав мене на початку Своєї дороги, — проголошує Він, — перед Своїми давніми ділами. Мене було поставлено від вічності, від початку, ще перед тим, як була земля. Коли ще не було безодень, мене було породжено; коли ще не було джерел, що рясніють водою. Перш ніж утвердилися гори, перед пагорбами — мене було породжено, коли Він іще не створив землі, ані полів, ані початків пороху світу. Коли Він готував небеса, я була там; коли окреслював круг над поверхнею безодні» (Приповісті 8:22–27).

> “There are light and glory in the truth that Christ was one with the Father before the foundation of the world was laid. This is the light shining in a dark place, making it resplendent with divine, original glory. This truth, infinitely mysterious in itself, explains other mysterious and otherwise unexplainable truths, while it is enshrined in light, unapproachable and incomprehensible.” Selected Messages, book 1, 246–248.

> У тій істині, що Христос був одно з Отцем ще до того, як було закладено основу світу, є світло і слава. Це те світло, що сяє в темному місці, роблячи його осяйним божественною, первісною славою. Ця істина, безмежно таємнича сама по собі, пояснює інші таємничі й інакше непояснювані істини, тоді як сама вона оповита світлом, недоступним і незбагненним. Вибрані послання, книга 1, 246–248.

Back to Articles