Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirty-Eight

Книга Даниїла — номер сто тридцять вісім

Unveiling Daniel 11: A Prophetic Journey through History

Розкриття Даниїла 11: Пророча подорож крізь історію

Author

Jeff Pippenger

Published

March 15, 2024

Formats

PDF
Word

Verse forty of Daniel chapter eleven, represents one of the most profound verses of God’s Word. The prophetic histories that are represented therein are where the wheels within the wheels of Ezekiel’s vision are brought together. With the time of the end of the Millerite movement in 1798, and also the time of the end of the movement of the third angel in 1989, the internal and external histories of God’s people of the last days are portrayed. Within the verse is the announcement of the approaching judgment which arrived with the first angel in 1798, all the way until the Sunday law of verse forty-one. The verse therefore represents the investigative judgment of God’s church beginning with the dead, through to the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and God spewing Laodicean Adventism out of His mouth.

Сороковий вірш одинадцятого розділу книги Даниїла є одним із найглибших віршів Божого Слова. Пророчі історії, представлені в ньому, — це місце, де поєднуються «колеса в колесах» з видіння пророка Єзекіїля. У ньому через час кінця міллеритського руху в 1798 році, а також час кінця руху третього ангела в 1989 році, змальовано внутрішню та зовнішню історії Божого народу останніх днів. У цьому вірші міститься звістка про наближення суду, що прийшла з першим ангелом у 1798 році, і веде аж до недільного закону вірша сорок першого. Отже, цей вірш представляє слідчий суд над Божою церквою, що починається з померлих, триває до запечатання ста сорока чотирьох тисяч, і те, як Бог вивергне лаодикійський адвентизм зі Своїх уст.

The history where the papacy received its deadly wound in 1798, until the deadly wound is healed in verse forty-one is represented in the history of the verse. Verse forty-one onward is set within the context of the escalating executive judgments of God, which begin in that verse. In this prophetic sense, verse forty is the end of Daniel chapter eleven, and verses one and two, of the chapter are the beginning. Chapter eleven presents the rebellion of the antichrist, and chapter ten represents the beginning of the Hiddekel River vision, and chapter twelve represents the end. Chapters ten and twelve represent the first and the last, and chapter eleven is the rebellion in the middle.

Історія від того моменту, коли папство отримало свою смертельну рану в 1798 році, до того, як ця смертельна рана загоїться у вірші сорок першому, представлена в історії вірша. Від вірша сорок першого і далі все подано в контексті наростаючих виконавчих Божих судів, які починаються в тому вірші. У цьому пророчому сенсі вірш сороковий — це кінець одинадцятого розділу книги Даниїла, а перший і другий вірші цього розділу — початок. Одинадцятий розділ зображує повстання антихриста, десятий розділ представляє початок видіння при ріці Хіддекел, а дванадцятий розділ — кінець. Десятий і дванадцятий розділи уособлюють перше й останнє, а одинадцятий розділ — повстання посередині.

Chapters ten and twelve are the same, for, unlike chapter eleven, they represent Daniel’s experience in relation to the vision, and chapter eleven is the vision. Chapter ten is the first letter of the Hebrew alphabet, chapter eleven is the thirteenth rebellious letter of the Hebrew alphabet, and chapter twelve is the last letter of the alphabet. The Hiddekel River vision is the “Truth.”

Десятий і дванадцятий розділи однакові, бо, на відміну від одинадцятого розділу, вони передають досвід Даниїла у зв’язку з видінням, а одинадцятий розділ — це видіння. Десятий розділ — це перша літера єврейського алфавіту, одинадцятий розділ — тринадцята бунтівна літера єврейського алфавіту, а дванадцятий розділ — остання літера алфавіту. Видіння при річці Хіддекел — це «Істина».

In chapter eleven, the beginning illustrates the end, for Christ never changes. The final history represented in verse forty, is the testing time of the image of the beast. That testing time concludes with the mark of the beast, which is represented in verse forty-one. Verses one and two, must therefore address the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, for that period of time is also the period of the formation of the image of the beast.

В одинадцятому розділі початок ілюструє кінець, бо Христос ніколи не змінюється. Кінцева історія, представлена у сороковому вірші, — це час випробування образу звіра. Той час випробування завершується знаком звіра, який представлений у сорок першому вірші. Отже, перший і другий вірші повинні стосуватися часу запечатування ста сорока чотирьох тисяч, адже той період також є періодом формування образу звіра.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. . ..

> Господь ясно показав мені, що образ звіра сформується перш ніж закриється час випробування; бо це має стати великим випробуванням для Божого народу, через яке вирішиться їхня вічна доля...

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> "Це випробування, яке люди Божі повинні пройти, перш ніж вони будуть запечатані." Manuscript Releases, том 15, 15.

There are always two waymarks that identify a time of the end. In the reform movement of Moses, it was Aaron’s birth followed three years later with Moses’ birth. In the reform movement to come out of Babylon and rebuild the temple it was king Darius, followed by king Cyrus. In the reform movement of Christ, it was the birth of John the Baptist, followed in six months by the birth of Christ. In the reform movement of the Millerites it was the death of the papal system in 1798, followed by the death of the pope in 1799. In the reform movement of the third angel, it was president Reagan and president Bush the first, who both represented 1989. In Daniel chapter ten, verse one, we find king Cyrus identified.

Завжди є дві віхи, які позначають час кінця. У реформаційному русі Мойсея це було народження Аарона, а через три роки — народження Мойсея. У реформаційному русі виходу з Вавилону та відбудови храму це був цар Дарій, за яким пішов цар Кир. У реформаційному русі Христа це було народження Івана Хрестителя, а через шість місяців — народження Христа. У реформаційному русі міллеритів це була смерть папської системи в 1798 році, а в 1799 році — смерть папи. У реформаційному русі третього ангела це були президент Рейган і президент Буш-старший, які обидва представляли 1989 рік. У десятому розділі книги Даниїла, у першому вірші, ми знаходимо згадку про царя Кира.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> У третьому році Кіра, царя Персії, було відкрито Даниїлові, якого називали Валтасаром, слово; і те слово було правдиве, але призначений час був далекий; і він зрозумів те слово й мав розуміння у видінні. Даниїла 10:1.

In the following verses of chapter ten, we see the experience of Daniel represented in advance of Gabriel delivering the vision of prophetic history in chapter eleven. Cyrus marks the time of the end, for previously Cyrus, Darius’ nephew, had been Darius’ general who slew Belshazzar, thus marking the end of the seventy years of captivity, which typified the twelve-hundred and sixty-year captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon from 538 unto 1798.

У наступних віршах десятого розділу ми бачимо досвід Даниїла, поданий як пролог до того, як Гавриїл в одинадцятому розділі передасть видіння пророчої історії. Кир позначає час кінця, бо раніше Кир, небіж Дарія, був полководцем Дарія, який убив Валтасара, тим самим позначивши кінець сімдесятирічного полону, який був прообразом 1260-річного полону духовного Ізраїлю в духовному Вавилоні з 538 до 1798 року.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> «Божа церква на землі перебувала воістину в неволі впродовж цього тривалого періоду невпинних переслідувань, так само як і діти Ізраїлю перебували в полоні у Вавилоні під час вигнання». Пророки і царі, 714.

The end of the twelve hundred and sixty years in 1798, marked the time of the end, so the end of the seventy years marked the “time of the end” for that history. Both Darius and Cyrus are represented at the death of Belshazzar and end of the kingdom of Babylon, for as Darius’s general who accomplished the work, Cyrus was representing Darius. When George Bush the first was inaugurated on January 20, 1989, Reagan had been president for the first nineteen days of 1989.

Як кінець 1260 років у 1798 році позначив час кінця, так і кінець 70 років позначив «час кінця» для тієї історії. Обидва — Дарій і Кір — представлені під час смерті Валтасара та кінця Вавилонського царства, адже Кір, як полководець Дарія, який виконав цю справу, представляв Дарія. Коли Джорджа Буша-старшого було інавгуровано 20 січня 1989 року, Рейган був президентом упродовж перших дев’ятнадцяти днів 1989 року.

The vision of the Hiddekel began at the time of the end, in the third year of Cyrus. When Gabriel begins to unfold to Daniel the prophetic history of chapter eleven, he first references the first year of Darius, to establish clearly that the vision of prophetic history that he was about to present to Daniel begins in the last time of the end, in 1989, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived.

Видіння Хіддекелю почалося у час кінця, у третій рік Кира. Коли Гавриїл починає розгортати Даниїлові пророчу історію одинадцятого розділу, він спершу посилається на перший рік Дарія, щоб чітко встановити, що видіння пророчої історії, яке він збирався представити Даниїлові, починається в останній час кінця, у 1989 році, бо всі пророки більше говорять про останні дні, ніж про дні, в яких вони жили.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. Daniel 10:21, 11:1.

> Але я покажу тобі те, що записано в Писанні істини: і немає нікого, хто підтримує мене у цих речах, окрім Михаїла, вашого князя. А я також у перший рік Дарія мідянина, сам я, став, щоб утвердити й зміцнити його. Даниїла 10:21, 11:1.

In the first year of Darius, which represents the time of the end in 1989, Gabriel “stood”, thus identifying that at a “time of the end”, an angel arrives. In 1798 the first angel arrived, and in 1989, the third angel arrived. It wasn’t until the message of the third angel was empowered in 2001 that the sealing of the third angel began, but the movement of the third angel arriving in 1989, is represented by Gabriel standing at the time of the end. Gabriel is going to show Daniel “that which is noted in the scripture of truth,” and the vision of the Hiddekel possesses the signature of “Truth,” which Gabriel is about to set forth.

У першому році Дарія, що представляє час кінця в 1989 році, Гавриїл «став», тим самим вказуючи, що в «час кінця» прибуває ангел. У 1798 році прибув перший ангел, а в 1989 році — третій ангел. Лише коли у 2001 році звістка третього ангела була підсилена, розпочалося запечатування третього ангела, але рух третього ангела, який прибув у 1989 році, представлений тим, що Гавриїл стоїть у час кінця. Гавриїл збирається показати Даниїлові «те, що записано в писанні істини», а видіння Хіддекелю має ознаку «Істини», яку Гавриїл ось-ось викладе.

In verse fourteen of chapter ten Gabriel had already informed Daniel that what he was addressing in the vision of the Hiddekel was “what would happen to God’s people in the last days.”

У чотирнадцятому вірші десятого розділу Гавриїл уже сповістив Даниїлові, що те, про що він говорив у видінні при річці Хіддекел, — це "що станеться з Божим народом в останні дні".

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Тепер я прийшов, щоб дати тобі зрозуміти, що спіткає твій народ в останні дні: бо видіння це ще на багато днів. Даниїла 10:14.

Verse two of Daniel chapter eleven represents the knowledge that was unsealed at the time of the end in 1989, and which identifies what “shall befall” God’s people “in the latter days”.

Другий вірш одинадцятого розділу книги Даниїла містить знання, яке було відкрите у час кінця в 1989 році, і вказує на те, що «спіткає» Божий народ «в останні дні».

> And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 11:2.

> А тепер я покажу тобі істину. Ось у Персії ще постануть три царі; а четвертий буде набагато багатший за них усіх, і своєю силою, завдяки своєму багатству, він підбурить усіх проти царства Греції. Даниїла 11:2.

Cyrus prefigures the second king since 1989. He is the king of the Medo-Persian Empire, which represents the kingdom of Bible prophecy in the last days that is made up of two horns, represented by the Medes and the Persians. After the second king of the kingdom of the two-horned earth beast at the time of the end in 1989, there would yet be three kings (Clinton, Bush the last, Obama), and then there would be a king that was far richer than they all were. The three kings that followed Bush the first, got wealthy after their presidencies, and only because they had become president. Trump, the fourth that was far richer, and was the wealthiest president ever, did not make his money because he had been president, but primarily through his work in real estate investments, well before he ran for president.

Кір є прообразом другого царя з 1989 року. Він — цар Мідійсько-перської імперії, яка в біблійному пророцтві про останні дні представляє царство, що складається з двох рогів, представлених мідіянами та персами. Після другого царя царства дворогого звіра із землі у час кінця, у 1989 році, мало бути ще три царі (Клінтон, Буш останній, Обама), а потім мав бути цар, який був набагато багатший за них усіх. Три царі, що йшли після Буша першого, розбагатіли після своїх президентств і лише тому, що стали президентами. Трамп, четвертий, який був набагато багатший і був найбагатшим президентом за всю історію, не заробив свої гроші тому, що був президентом, а насамперед завдяки діяльності у сфері інвестицій у нерухомість, задовго до того, як балотувався в президенти.

Formerly the richest president in American history, relatively speaking, was the first president of the United States. Prior to Donald Trump, George Washington was the richest president in American history, and he made his money as did Donald Trump, through real estate investments. Both Washington and Trump came to the presidency from non-traditional political backgrounds. Washington was primarily a military leader before becoming president, and Trump was a businessman and television personality, who like unto Washington was without any prior political experience.

Колись найбагатшим президентом в історії США, якщо говорити відносно, був перший президент Сполучених Штатів. До Дональда Трампа Джордж Вашингтон був найбагатшим президентом в історії США, і свої статки він нажив, як і Дональд Трамп, завдяки інвестиціям у нерухомість. І Вашингтон, і Трамп прийшли до президентства з нетрадиційним політичним досвідом. Вашингтон передусім був військовим лідером до того, як стати президентом, а Трамп був бізнесменом і телезіркою, який, подібно до Вашингтона, не мав жодного попереднього політичного досвіду.

Both presidents were known for their strong personalities and leadership styles, although they manifested these traits quite differently. Washington was known for his stoic, calm, and confident leadership and unifying presence during the Revolutionary War and the early years of the Republic, while Trump is known for his assertive approach to leadership and governance. Both Washington and Trump were figures of significant controversy, albeit for very different reasons. Washington, while widely revered, faced criticism during his time for various issues, including his views on slavery. Trump’s presidency was marked by numerous controversies, including his use of “mean tweets” on social media, his America-first policy decisions, and his own self-awareness.

Обидва президенти були відомі своїми сильними особистостями та стилями лідерства, хоча виявляли ці риси доволі по-різному. Вашингтон був відомий своїм стоїчним, спокійним і впевненим лідерством та об’єднавчою присутністю під час війни за незалежність і в перші роки республіки, тоді як Трамп відомий своїм напористим підходом до лідерства та врядування. І Вашингтон, і Трамп викликали значні суперечки, хоча з дуже різних причин. Вашингтон, хоч і широко шанований, у свій час зазнавав критики з різних питань, зокрема через його погляди на рабство. Президентство Трампа було позначене численними суперечками, зокрема використанням ним «образливих твітів» у соцмережах, рішеннями у руслі політики «Америка насамперед» та його власною самосвідомістю.

The richest and sixth president was to stir up the globalist dragon powers. When we lay the history of verse two of chapter eleven, upon the history of the period of 1776, 1789, and 1798, we find further information addressing the last president of the earth beast, for Jesus illustrates the end with the beginning. The first two periods represented by 1776, and 1789, provide two witnesses that the final president, will be the eighth president, who was of the seven. Trump was the sixth president after Reagan, and as the eighth president, he will be “of the seven”. The final, and eighth president will rule when the United States forms the image “to and of” the beast.

Найбагатший і шостий президент мав розбурхати глобалістські сили дракона. Коли ми накладаємо історію другого вірша одинадцятого розділу на історію періодів 1776, 1789 та 1798 років, ми знаходимо додаткові відомості щодо останнього президента земного звіра, бо Ісус ілюструє кінець початком. Перші два періоди, представлені 1776 і 1789 роками, слугують двома свідками того, що останній президент буде восьмим президентом, який був із числа семи. Трамп був шостим президентом після Рейгана, і як восьмий президент він буде «із семи». Останній, восьмий президент правитиме, коли Сполучені Штати сформують образ «для» і «від» звіра.

The president who rules when the image of the beast is formed by the United States, must be the eighth, that is of the seven, as witnessed to by Peyton Randolph, and John Hancock. The papacy is the eighth head that was of the seven, and it received a prophetic deadly wound. To be an image of the papacy, the eighth president that is of the seven, must also have a prophetic identification of being prophetically “wounded” or “killed”.

Президент, який правитиме, коли образ звіра буде сформовано Сполученими Штатами, має бути восьмим, тобто з семи, як про це свідчать Пейтон Рендолф і Джон Генкок. Папство є восьмою головою, що була з семи, і воно отримало пророчу смертельну рану. Щоб бути образом папства, восьмий президент, який є з семи, також повинен мати пророчу ознаку того, що він пророчо «поранений» або «убитий».

The papacy received its deadly wound from a dragon power (France), a dragon power who the papacy had been struggling against since the time when Paul identified that, the mystery of iniquity (the man of sin), did already work at that time. The dragon of paganism was restraining the papacy from taking the throne, which it did in 538.

Папство отримало свою смертельну рану від сили дракона (Франції), сили, з якою воно боролося ще від того часу, коли Павло зазначив, що таємниця беззаконня (людина гріха) вже тоді діяла. Дракон язичництва стримував папство від сходження на престол, що відбулося у 538 році.

From the beginning of the papacy unto its final demise it struggles against dragon powers. An image of the papacy requires that the image struggles with a dragon power. In Revelation seventeen the papacy, who is the eighth head, that is of the seven heads, is ultimately burned with fire and her flesh is eaten by the ten kings. In both deaths (1798 and the last days), the papal beast is killed by a dragon power. In order for the United States to form an image of the beast, the eighth president would also need to be killed by a dragon power that it was at war with, and the sixth king after the time of the end in 1989, is the king that stirred up all the dragon powers.

З самого початку папства й аж до його остаточної загибелі воно бореться проти сил дракона. Образ папства вимагає, щоб образ боровся із силою дракона. У сімнадцятому розділі Об’явлення папство, яке є восьмою головою, тобто з тих семи голів, зрештою спалюють вогнем, а її плоть з’їдають десять царів. В обох смертях (1798 року й в останні дні) папський звір вбитий силою дракона. Щоб Сполучені Штати створили образ звіра, восьмого президента також мала б вбити сила дракона, з якою вони воювали, а шостий цар після часу кінця в 1989 році — це цар, який збурив усі сили дракона.

Ronald Reagan was an apostate Protestant, but George Bush the first, was a classic globalist. One of his famous quotes is where he lied by saying, on August 18, 1988, “And I’m the one who will not raise taxes. My opponent now says he’ll raise them as a last resort, or a third resort. But when a politician talks like that, you know that’s one resort he’ll be checking into. My opponent won’t rule out raising taxes. But I will. And the Congress will push me to raise taxes and I’ll say no. And they’ll push, and I’ll say no, and they’ll push again, and all I can say to them is: read my lips: no new taxes.”

Рональд Рейган був відступником від протестантської віри, а Джордж Буш-старший був класичним глобалістом. Одна з його відомих цитат — це та, де він збрехав, заявивши 18 серпня 1988 року: "А я — той, хто не підвищуватиме податки. Мій опонент тепер каже, що підвищить їх як останній захід, або як третій захід. Але коли політик говорить так, ви знаєте, що саме до цього заходу він і вдасться. Мій опонент не виключає підвищення податків. А я — виключаю. І Конгрес тиснутиме на мене, щоб я підвищив податки, а я скажу: ні. І вони тиснутимуть, а я скажу: ні; і вони тиснутимуть знову, і все, що я зможу їм сказати: читайте по губах: ніяких нових податків."

Other than that public lie, which is an attribute of a representative of the dragon power, his most famous quote was at a joint session of Congress on September 11, 1990, where he said, “Now, we can see a new world coming into view. A world in which there is the very real prospect of a new world order. In the words of Winston Churchill, a ‘world order’ in which ‘the principles of justice and fair play … protect the weak against the strong …’ A world where the United Nations, freed from cold war stalemate, is poised to fulfill the historic vision of its founders.” Bush the senior was a globalist, even if he identified as a Republican.

Окрім тієї публічної брехні, що притаманна представникові влади дракона, його найвідоміша цитата пролунала на спільному засіданні Конгресу 11 вересня 1990 року, де він сказав: «Тепер ми можемо бачити, як на обрії постає новий світ. Світ, у якому є цілком реальна перспектива нового світового порядку. Словами Вінстона Черчилля, „світовий порядок“, у якому „принципи справедливості та чесної гри … захищають слабких від сильних …“. Світ, у якому Організація Об’єднаних Націй, звільнена від глухого кута холодної війни, готова втілити історичне бачення своїх засновників». Буш-старший був глобалістом, навіть якщо називав себе республіканцем.

Bill Clinton was the first president to hold his inauguration ceremony at the Lincoln Memorial, which means he turned his back to Lincoln and faced the obelisk of Washington’s monument, an obelisk that is internally filled with symbols of Freemasonry. Both the obelisk and the symbols of Freemasonry he chose to face as he falsely swore his allegiance to the Constitution, represented not only that he had turned his back upon the anti-slavery symbol of the Lincoln Memorial, but Clintons’ chosen historic positioning, agrees with his acceptance speech, where he praised a professor whom he had studied under in the Jesuit University that he had attended.

Білл Клінтон був першим президентом, який провів свою інавгураційну церемонію біля Меморіалу Лінкольна, що означає, що він повернувся спиною до Лінкольна і повернувся обличчям до обеліска Монумента Вашингтона — обеліска, який зсередини наповнений символами масонства. І обеліск, і символи масонства, до яких він повернувся обличчям, лживо присягаючи на вірність Конституції, свідчили не лише про те, що він відвернувся від антирабовласницького символу Меморіалу Лінкольна, але й про те, що обрана Клінтоном історична позиція узгоджується з його промовою прийняття, у якій він хвалив професора, у якого навчався в єзуїтському університеті, який він відвідував.

That professor, Carroll Quigley, wrote the book: Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, which was published in 1966, and is correctly and widely understood to represent “the Bible for globalist ideas”. As the Koran is to Islam, and as Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, written by Albert Pike, and published in 1871, is considered the most comprehensive exposition of the esoteric teachings of Freemasonry; or as The Book of Mormon is to the Latter Day Saints, Quigley’s book is the Bible of globalist philosophy. Most would have known if Clinton praised Mohammed of the Koran, or if he praised Joseph Smith of The Book of Mormon, and some would have known who Albert Pike was, but few knew that Clinton’s praise of Quigley was consistent with his own globalist agenda, and his rejection of the principles represented by Abraham Lincoln.

Той професор, Керрол Куїґлі, написав книгу «Трагедія і надія: Історія світу в наш час», опубліковану 1966 року, яку правильно й широко розуміють як «біблію глобалістських ідей». Як Коран для ісламу, і як «Мораль і догма Давнього й Прийнятого Шотландського Обряду масонства», написана Альбертом Пайком і видана 1871 року, вважається найповнішим викладом езотеричних учень масонства; або як «Книга Мормона» для Святих останніх днів, книга Куїґлі є біблією глобалістської філософії. Більшість знала б, якби Клінтон вихваляв Мухаммеда з Корану, або якби він вихваляв Джозефа Сміта з «Книги Мормона», і дехто знав би, ким був Альберт Пайк, але небагато знали, що похвала Клінтона на адресу Куїґлі відповідала його власному глобалістському порядку денному та його відмові від принципів, які уособлював Авраам Лінкольн.

In the speech, Clinton said: “As a teenager, I heard John Kennedy’s summons to citizenship. And then, as a student at Georgetown, I heard that call clarified by a professor named Carroll Quigley, who said to us that America was the greatest nation in history because our people have always believed in two things: that tomorrow can be better than today and that every one of us has a personal moral responsibility to make it so.” Carroll Quigley’s idea on how to “make America great again”, was for the United States to surrender its national sovereignty to the United Nations. Clinton was a Democrat, globalist, representative of the dragon.

У промові Клінтон сказав: «Підлітком я почув заклик Джона Кеннеді до громадянського служіння. А потім, будучи студентом Джорджтаунського університету, я почув, як цей заклик розтлумачив професор на ім’я Карролл Квіґлі, який сказав нам, що Америка була найвеличнішою нацією в історії, тому що наш народ завжди вірив у дві речі: що завтрашній день може бути кращим за сьогоднішній і що кожен із нас має особисту моральну відповідальність зробити так, щоб це сталося». Ідея Карролла Квіґлі щодо того, як «знову зробити Америку великою», полягала в тому, щоб Сполучені Штати поступилися своїм національним суверенітетом на користь Організації Об’єднаних Націй. Клінтон був демократом, глобалістом, представником дракона.

“Like father, like son”, George Bush the last, was a globalist, and just as was his father, a globalist who professed to be Republican. The apple does not fall far from the tree. The Bible raises the rhetorical question, “Can two walk together, except they be agreed?” One simply needs to track the many enterprises that Bush the last, accomplished together with Bill and Hillary Clinton to see who Bush the last agreed with.

«Який батько, такий і син», Джордж Буш-молодший був глобалістом, і так само був його батько — глобаліст, який заявляв, що є республіканцем. Яблуко від яблуні недалеко падає. Біблія ставить риторичне запитання: «Чи можуть двоє йти разом, якщо не будуть згодні?» Досить лише простежити численні ініціативи, які Буш-молодший здійснював разом із Біллом та Гілларі Клінтон, щоб побачити, з ким погоджувався Буш-молодший.

Barack Hussein Obama made a statement about fundamentally transforming the United States during a campaign rally shortly before he was elected as President. On October 30, 2008, in Columbia, Missouri, Obama said: “We are five days away from fundamentally transforming the United States of America.” The statement was part of Obama’s broader message of “hope and change”, which was a central theme of his 2008 presidential campaign, emphasizing his commitment to significant policy reforms and a different direction for the country. The direction he turned the country was into the dragon policies of globalism, anti-white, pro-abortion, anti-carbon fuels, anti-America pro-globalism, Diversity, Equity, Inclusion, the false history of Critical Race Theory, and on and on. Obama was not simply a community organizer; he was and still is a representative of the dragon power’s globalist agenda.

Барак Гусейн Обама зробив заяву про фундаментальне перетворення Сполучених Штатів під час передвиборчого мітингу незадовго до того, як його було обрано Президентом. 30 жовтня 2008 року в місті Колумбія, штат Міссурі, Обама сказав: «Ми за п’ять днів від фундаментального перетворення Сполучених Штатів Америки». Ця заява була частиною ширшого послання Обами про «надію і зміни», що було центральною темою його президентської кампанії 2008 року, підкреслюючи його відданість значним політичним реформам і іншому курсу для країни. Напрямок, у який він повернув країну, включав драконячу політику глобалізму, антибілий курс, проабортну позицію, протидію викопному паливу, антиамериканський про-глобалізм, Різноманіття, Рівність, Інклюзію, фальшиву історію критичної теорії раси тощо. Обама був не просто організатором громади; він був і досі є представником глобалістського порядку денного драконячої сили.

Trump however, unlike a typical modern politician, kept more promises than all the other seven presidents in the period beginning in 1989, combined. He was committed to making America great again, and in so attempting, he stirred up the globalist powers that be, not only in the United States, but in the entire world.

Трамп, однак, на відміну від типового сучасного політика, виконав більше обіцянок, ніж усі інші семеро президентів за період, починаючи з 1989 року, разом узяті. Він був відданий меті знову зробити Америку великою і, намагаючись це здійснити, сколихнув глобалістські владні кола не лише у Сполучених Штатах, а й у всьому світі.

Joe Biden has no evidence whatsoever that he is anything other than another globalist.

Немає жодних доказів того, що Джо Байден — хтось інший, ніж ще один глобаліст.

The beast of Catholicism waged a long-drawn-out war with the dragon powers, and the president that is reigning when the United States forms an image of the papacy, will, of prophetic necessity, be in a struggle with the dragon powers. None of the living presidents, other than Donald Trump, would wage war with the dragon powers, for the Democrats are openly globalist (dragons), and George Bush the last, was, as his father was (a professed Republican, that is actually a globalist dragon), for Jesus always illustrates the last with the first.

Звір католицизму вів затяжну війну з драконячими силами, і президент, який буде при владі, коли Сполучені Штати сформують образ папства, з пророчої необхідності перебуватиме в боротьбі з драконячими силами. Жоден із президентів, що нині живі, окрім Дональда Трампа, не вів би війни з драконячими силами, адже демократи — відкриті глобалісти (дракони), а останній Джордж Буш був, як і його батько (формально республіканець, який насправді є глобалістським драконом), бо Ісус завжди ілюструє останнє першим.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “A great crisis awaits the people of God. A crisis awaits the world. The most momentous struggle of all the ages is just before us. Events which for more than forty years we have upon the authority of the prophetic word declared to be impending are now taking place before our eyes. Already the question of an amendment to the Constitution restricting liberty of conscience has been urged upon the legislators of the nation. The question of enforcing Sunday observance has become one of national interest and importance. We well know what the result of this movement will be. But are we ready for the issue? Have we faithfully discharged the duty which God has committed to us of giving the people warning of the danger before them?

> На народ Божий чекає велика криза. На світ чекає криза. Найвирішальніша боротьба всіх віків уже перед нами. Події, які понад сорок років ми, на підставі пророчого слова, оголошували такими, що насуваються, тепер відбуваються на наших очах. Вже перед законодавцями країни поставлено питання про поправку до Конституції, що обмежує свободу совісті. Питання примусового святкування неділі стало предметом загальнонаціонального інтересу й значення. Ми добре знаємо, яким буде наслідок цього руху. Але чи готові ми до цього протистояння? Чи вірно ми виконали обов’язок, який Бог доручив нам: попередити людей про небезпеку, що стоїть перед ними?

> “There are many, even of those engaged in this movement for Sunday enforcement, who are blinded to the results which will follow this action. They do not see that they are striking directly against religious liberty. There are many who have never understood the claims of the Bible Sabbath and the false foundation upon which the Sunday institution rests. Any movement in favor of religious legislation is really an act of concession to the papacy, which for so many ages has steadily warred against liberty of conscience. Sunday observance owes its existence as a so-called Christian institution to ‘the mystery of iniquity;’ and its enforcement will be a virtual recognition of the principles which are the very cornerstone of Romanism. When our nation shall so abjure the principles of its government as to enact a Sunday law, Protestantism will in this act join hands with popery; it will be nothing else than giving life to the tyranny which has long been eagerly watching its opportunity to spring again into active despotism.

> Є багато таких, навіть серед тих, хто залучений до цього руху за примусове дотримання неділі, які засліплені щодо наслідків, що спричинить цей крок. Вони не бачать, що завдають прямого удару по релігійній свободі. Багато хто ніколи не зрозумів вимог біблійної Суботи та тієї хибної основи, на якій ґрунтується недільна інституція. Будь-який рух на користь релігійного законодавства насправді є актом поступки папству, яке впродовж багатьох століть послідовно вело війну проти свободи совісті. Дотримання неділі як так званої християнської інституції завдячує своїм існуванням «таємниці беззаконня»; а його примусове запровадження стане фактичним визнанням принципів, які є наріжним каменем римського католицизму. Коли наша нація настільки зречеться принципів свого державного устрою, що ухвалить недільний закон, протестантизм цим актом подасть руку папству; це не буде нічим іншим, як оживленням тиранії, яка давно з нетерпінням чатувала на нагоду знову розгорнутися в активний деспотизм.

> “The National Reform movement, exercising the power of religious legislation, will, when fully developed, manifest the same intolerance and oppression that have prevailed in past ages. Human councils then assumed the prerogatives of Deity, crushing under their despotic power liberty of conscience; and imprisonment, exile, and death followed for those who opposed their dictates. If popery or its principles shall again be legislated into power, the fires of persecution will be rekindled against those who will not sacrifice conscience and the truth in deference to popular errors. This evil is on the point of realization.

> Рух Національної Реформи, здійснюючи повноваження релігійного законодавства, коли повністю сформується, виявить ту саму нетерпимість і гноблення, які панували в минулі віки. Тоді людські собори привласнювали собі прерогативи Божества, пригнічуючи своєю деспотичною владою свободу совісті; а на тих, хто противився їхнім диктатам, чекали ув’язнення, вигнання та смерть. Якщо папізм або його принципи знову будуть узаконені й піднесені до влади, вогонь переслідувань знову розгориться проти тих, хто не пожертвує совістю і правдою на догоду поширеним помилкам. Це зло стоїть на порозі здійснення.

> “When God has given us light showing the dangers before us, how can we stand clear in His sight if we neglect to put forth every effort in our power to bring it before the people? Can we be content to leave them to meet this momentous issue unwarned?” Testimonies, volume 5, 711, 712.

> "Коли Бог дав нам світло, яке показує небезпеки перед нами, як ми можемо бути чистими в Його очах, якщо ми занедбуємо докладати всіх зусиль, на які ми спроможні, щоб донести його до людей? Чи можемо ми бути задоволені тим, щоб залишити їх зустріти це доленосне питання без попередження?" Свідчення, том 5, 711, 712.

Back to Articles