Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Nine

Книга Даниїла — Номер сімдесят дев’ять

Unveiling the Rebellion of 1888: Lessons from the Second Generation of Laodicean Adventism

Розкриття повстання 1888 року: уроки з другого покоління лаодикійського адвентизму

Author

Jeff Pippenger

Published

February 12, 2024

Formats

PDF
Word

The second generation of Laodicean Adventism arrived in 1888, and that generation is symbolically represented in Ezekiel chapter eight, as the second abomination, which is represented by the “chambers of his imagery.”

Друге покоління лаодикійського адвентизму з’явилося у 1888 році, і те покоління символічно представлене у восьмому розділі Єзекіїля як друга мерзота, представлена "покоями його зображень".

> So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. Ezekiel 8:10–12.

> І я ввійшов і побачив; і ось усяка подоба плазунів і мерзотних звірів, і всі ідоли дому Ізраїлевого, зображені на стіні навкруги. І перед ними стояли сімдесят мужів зі старійшин дому Ізраїлевого, а посеред них стояв Яазанія, син Шафана; у кожного в руці кадильниця, і піднімалася густа хмара кадильного диму. Тоді Він сказав мені: Сину людський, чи бачив ти, що роблять у темряві старійшини дому Ізраїлевого, кожен у своїх світлицях зображень? Бо вони кажуть: Господь не бачить нас; Господь покинув землю. Єзекіїль 8:10-12.

The chambers of imagery represent the wicked secrets within the hearts of those represented as the ancient men, and they have brought that very wickedness into not only the chambers of their minds, but also into the chambers of God’s sanctuary.

Покої образів символізують лихі таємниці в серцях тих, кого зображено як стародавніх мужів, і вони внесли те саме зло не лише до покоїв свого розуму, а й до покоїв Божого святилища.

> Eat thou not the bread of him that hath an evil eye, neither desire thou his dainty meats: For as he thinketh in his heart, so is he: Eat and drink, saith he to thee; but his heart is not with thee. Proverbs 23:6, 7.

> Не їж хліба того, хто має зле око, ані не бажай його ласих страв; бо як він думає у своєму серці, такий він і є: «Їж та пий», — каже він тобі, але серце його не з тобою. Приповісті 23:6–7.

The wickedness of the chambers of imagery is written both on the walls of the temple and the walls of the ancient men’s minds. The secret chambers of imagery of the second abomination of Ezekiel chapter eight, represent the second generation of Laodicean Adventism, and of the four abominations the second abomination takes more time to emphasize a corporate rebellion, although all four abominations are represented as being carried out by the men who were supposed to be the guardians of the people.

Беззаконня покоїв образів записане як на стінах храму, так і на стінах розумів давніх мужів. Таємні покої образів другої мерзоти восьмого розділу книги Єзекіїля представляють друге покоління Лаодикійського адвентизму, і з-поміж чотирьох мерзот друга мерзота приділяє більше уваги наголошенню на колективному бунті, хоча всі чотири мерзоти зображені як вчинювані мужами, які мали бути охоронцями народу.

> “The mark of deliverance has been set upon those ‘that sigh and that cry for all the abominations that be done.’ Now the angel of death goes forth, represented in Ezekiel’s vision by the men with the slaughtering weapons, to whom the command is given: ‘Slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.’ Says the prophet: ‘They began at the ancient men which were before the house.’ Ezekiel 9:1–6. The work of destruction begins among those who have professed to be the spiritual guardians of the people. The false watchmen are the first to fall. There are none to pity or to spare. Men, women, maidens, and little children perish together.” The Great Controversy, 656.

> Знак порятунку покладено на тих, хто «зітхає і плаче через усі мерзоти, що чиняться». Тепер виходить ангел смерті, представлений у видінні Єзекіїля мужами зі знаряддями убиєння, яким дано наказ: «Побивайте дощенту старого й молодого, і дівиць, і дітей малих, і жінок; але не наближайтеся до жодного, на кому є знак; і почніть від Моєї святині». Каже пророк: «Вони почали від старших мужів, що були перед домом». Єзекіїля 9:1–6. Діло знищення починається серед тих, що називали себе духовними сторожами народу. Неправдиві сторожі падають першими. Немає нікого, хто б пожалів чи пощадив. Чоловіки, жінки, дівиці й малі діти гинуть разом. Велика боротьба, 656.

The rebellion that marks the arrival of the second generation is specifically associated with the leadership of Laodicean Adventism, as fulfilled at the 1888 General Conference meeting in Minneapolis. It is represented by the expression “ancients of the house of Israel” and also by the “seventy men.” It was seventy elders that were associated with the work of Moses, and Jesus’ second group of disciples consisted of seventy men. “Seventy” represents leadership, as does “the ancients.” The second abomination places an extra emphasis upon the leadership, and in so doing it places the emphasis upon the abomination as being associated with a corporate rebellion of the leadership.

Відступ, що знаменує прихід другого покоління, конкретно пов’язаний із керівництвом Лаодикійського адвентизму, що проявилося на засіданні Генеральної конференції 1888 року в Міннеаполісі. Він представлений виразом «старійшини дому Ізраїля», а також «сімдесят чоловіків». Із служінням Мойсея були пов’язані сімдесят старійшин, а друга група учнів Ісуса складалася із сімдесяти чоловіків. «Сімдесят» представляє керівництво, як і «старійшини». Друга мерзота робить додатковий наголос на керівництві й тим самим підкреслює, що ця мерзота пов’язана з колективним відступом керівництва.

In the midst of the seventy ancient men stood “Jaazaniah the son of Shaphan.” The name “Jaazaniah,” means “heard of God”, and he represents a leadership that rebelled at the very time that God was speaking, for he heard God, but refused to listen, for he professed that God had forsaken his people, and that God did not see what was happening in the secret chambers. Jaazaniah was the “son of Shaphan,” and the name “Shaphan” means “to hide”. The setting of the second generation represents a rebellion of the leadership that rebelled in the very time when God was speaking, and they believed that God did not see or care about their actions.

Посеред сімдесяти старійшин стояв "Яазанія, син Шафана". Ім'я "Яазанія" означає "почутий Богом", і він уособлює провід, що повстав саме тоді, коли Бог говорив, бо він чув Бога, але відмовився слухатися, адже твердив, що Бог покинув свій народ і що Бог не бачить того, що відбувається в потаємних кімнатах. Яазанія був "сином Шафана", а ім'я "Шафан" означає "ховати". Обставини другого покоління відображають бунт проводу, який повстав саме тоді, коли Бог говорив, і вони вірили, що Бог не бачить і не зважає на їхні вчинки.

Sister White recorded that she was shown the conversations of the leadership of Laodicean Adventism during the 1888 General Conference. At the 1888 General Conference God showed Sister White the meetings of the leaders which they had among themselves when they thought God was not listening. There in the secrecy of their rooms they spoke evil against Sister White, her son, and Elders Jones and Waggoner. They believed they could speak freely, for God could not see them in their private quarters, but God showed these very conversations to the prophetess. They were in a corporate meeting, and according to inspiration they were hearing the message of the latter rain, but they refused to hear.

Сестра Вайт записала, що їй були показані розмови керівництва лаодикійського адвентизму під час Генеральної конференції 1888 року. На Генеральній конференції 1888 року Бог показав сестрі Вайт наради керівників, які вони проводили між собою, коли думали, що Бог не слухає. Там, у таємниці своїх кімнат, вони лихословили проти сестри Вайт, її сина та пресвітерів Джонса і Ваггонера. Вони вважали, що можуть говорити вільно, бо Бог не бачить їх у їхніх приватних покоях, але Бог показав ці самі розмови пророчиці. Вони були на офіційному засіданні, і, згідно з натхненням, вони чули звістку пізнього дощу, але відмовилися її слухати.

What was it that had produced a leadership that manifested such open rebellion in 1888, that Sister White compared it to the rebellion of Korah, Dathan and Abiram?

Що ж спричинило появу такого керівництва, яке виявило настільки відкритий заколот у 1888 році, що Сестра Вайт порівняла його із заколотом Корея, Датана та Авірама?

> “When you are enlightened by the Holy Spirit, you will see all that wickedness at Minneapolis as it is, as God looks upon it. If I never see you again in this world, be assured that I forgive you the sorrow and distress and burden of soul you have brought upon me without any cause. But for your soul’s sake, for the sake of Him who died for you, I want you to see and confess your errors. You did unite with those who resisted the Spirit of God. You had all the evidence that you needed that the Lord was working through Brethren Jones and Waggoner; but you did not receive the light; and after the feelings indulged, the words spoken against the truth, you did not feel ready to confess that you had done wrong, that these men had a message from God, and you had made light of both message and messengers.

> Коли тебе просвітить Святий Дух, ти побачиш усю ту нечестивість у Міннеаполісі такою, якою вона є, як Бог дивиться на неї. Якщо я більше ніколи не побачу тебе в цьому світі, будь певен, що я прощаю тобі той смуток, ту скорботу і душевний тягар, які ти без жодної причини спричинив мені. Але заради твоєї душі, заради Того, Хто помер за тебе, я хочу, щоб ти побачив і визнав свої помилки. Ти приєднався до тих, хто противився Духові Божому. Ти мав усі потрібні докази того, що Господь діяв через братів Джонса і Ваггонера; але ти не прийняв світла; і після тих почуттів, яким ти дав волю, слів, сказаних проти істини, ти не відчував готовності визнати, що вчинив неправильно, що ці мужі мали вістку від Бога, а ти злегковажив і вісткою, і вісниками.

> “Never before have I seen among our people such firm self-complacency and unwillingness to accept and acknowledge light as was manifested at Minneapolis. I have been shown that not one of the company who cherished the spirit manifested at that meeting would again have clear light to discern the preciousness of the truth sent them from heaven until they humbled their pride and confessed that they were not actuated by the Spirit of God, but that their minds and hearts were filled with prejudice. The Lord desired to come near to them, to bless them and heal them of their backslidings, but they would not hearken. They were actuated by the same spirit that inspired Korah, Dathan, and Abiram. Those men of Israel were determined to resist all evidence that would prove them to be wrong, and they went on and on in their course of disaffection until many were drawn away to unite with them.

> Ніколи раніше я не бачила серед нашого народу такої непохитної самовдоволеності та небажання прийняти й визнати світло, як те, що виявилося в Міннеаполісі. Мені було показано, що жоден із тих, хто плекав дух, виявлений на тому зібранні, уже не матиме ясного світла, щоб розпізнати дорогоцінність істини, посланої їм з небес, доки вони не упокорять свою гордість і не визнають, що ними керував не Дух Божий, а що їхні уми й серця були сповнені упередженості. Господь бажав наблизитися до них, благословити їх і зцілити їх від їхнього відступництва, але вони не хотіли прислухатися. Ними керував той самий дух, який надихав Кораха, Датана та Авірама. Ті мужі Ізраїлю були сповнені рішучості відкидати всі докази, які довели б їхню неправоту, і вони вперто йшли далі своїм шляхом відчуження, аж поки багато хто не був відвернений і не приєднався до них.

> “Who were these? Not the weak, not the ignorant, not the unenlightened. In that rebellion there were two hundred and fifty princes famous in the congregation, men of renown. What was their testimony? ‘All the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord?’ [Numbers 16:3]. When Korah and his companions perished under the judgment of God, the people whom they had deceived saw not the hand of the Lord in this miracle. The whole congregation the next morning charged Moses and Aaron, ‘Ye have killed the people of the Lord’ [Verse 41], and the plague was upon the congregation, and more than fourteen thousand perished.

> Хто вони були? Не слабкі, не невігласні, не непросвічені. У тому заколоті було двісті п’ятдесят князів, відомих у громаді, славнозвісні люди. Яким було їхнє свідчення? «Уся громада свята, кожен із них, і Господь серед них; тож чому ви підноситеся над громадою Господньою?» [Числа 16:3]. Коли Корах та його спільники загинули під Божим судом, люди, яких вони ввели в оману, не побачили руки Господньої в цьому чуді. Наступного ранку вся громада звинувачила Мойсея та Аарона: «Ви повбивали народ Господній» [вірш 41], і пошесть була на громаді, і загинуло понад чотирнадцять тисяч.

> “When I purposed to leave Minneapolis, the angel of the Lord stood by me and said: ‘Not so; God has a work for you to do in this place. The people are acting over the rebellion of Korah, Dathan, and Abiram. I have placed you in your proper position, which those who are not in the light will not acknowledge; they will not heed your testimony; but I will be with you; My grace and power shall sustain you. It is not you they are despising, but the messengers and the message I send to My people. They have shown contempt for the word of the Lord. Satan has blinded their eyes and perverted their judgment; and unless every soul shall repent of this their sin, this unsanctified independence that is doing insult to the Spirit of God, they will walk in darkness. I will remove the candlestick out of his place except they repent and be converted, that I should heal them. They have obscured their spiritual eyesight. They would not that God would manifest His Spirit and His power; for they have a spirit of mockery and disgust at My word. Lightness, trifling, jesting, and joking are daily practiced. They have not set their hearts to seek Me. They walk in the sparks of their own kindling, and unless they repent they shall lie down in sorrow. Thus saith the Lord: Stand at your post of duty; for I am with thee, and will not leave thee nor forsake thee.’ These words from God I have not dared to disregard.

> Коли я вирішив залишити Міннеаполіс, ангел Господній став біля мене й сказав: «Не так; Бог має для тебе працю в цьому місці. Народ повторює бунт Корея, Датана й Авірама. Я поставив тебе на належне місце, яке ті, що не перебувають у світлі, не визнають; вони не зважатимуть на твоє свідчення; але Я буду з тобою; Моя благодать і сила підтримають тебе. Зневажають вони не тебе, а посланців і послання, які Я посилаю Моєму народові. Вони виявили зневагу до слова Господнього. Сатана осліпив їхні очі й спотворив їхнє судження; і якщо кожна душа не покається в цьому своєму гріху, у цій неосвяченій незалежності, що зневажає Духа Божого, вони ходитимуть у темряві. Я пересуну свічник з його місця, якщо тільки не покаяться й не навернуться, щоб Я їх зцілив. Вони затемнили свій духовний зір. Вони не хочуть, щоб Бог явив Свого Духа і Свою силу; бо в них дух насмішки та відрази до Мого слова. Легковажність, пустощі, жарти й глузування щодня панують. Вони не спрямували свого серця, щоб шукати Мене. Вони ходять в іскрах, що їх самі розпалили, і якщо не покаяться, то ляжуть у скорботі. Так говорить Господь: Стій на своєму посту; бо Я з тобою і не залишу тебе й не покину тебе». Я не посмів знехтувати цими словами від Бога.

> “Light has been shining in Battle Creek in clear, bright rays; but who of those that acted a part in the meeting at Minneapolis have come to the light and received the rich treasures of truth which the Lord sent them from heaven? Who have kept step and step with the Leader, Jesus Christ? Who have made full confession of their mistaken zeal, their blindness, their jealousies and evil surmisings, their defiance of truth? Not one; and because of their long neglect to acknowledge the light, it has left them far behind; they have not been growing in grace and in the knowledge of Christ Jesus our Lord. They have failed to receive the needed grace which they might have had, and which would have made them strong men in religious experience.

> Світло сяяло в Батл-Кріку ясними, яскравими променями; але хто з тих, що брали участь у зібранні в Міннеаполісі, прийшов до світла і прийняв багаті скарби істини, які Господь послав їм з небес? Хто йшов крок у крок із Провідником, Ісусом Христом? Хто повністю визнав свою помилкову ревність, свою сліпоту, свої ревнощі та лихі підозри, свій зухвалий спротив істині? Жоден; і через їхнє тривале нехтування визнанням світла воно залишило їх далеко позаду; вони не зростали в благодаті та в пізнанні Христа Ісуса, Господа нашого. Вони не спромоглися прийняти потрібну благодать, яку могли б мати, і яка зробила б їх міцними людьми в релігійному досвіді.

> “The position taken at Minneapolis was apparently an insurmountable barrier which in a great degree shut them in with doubters, questioners, with the rejecters of truth and the power of God. When another crisis comes, those who have so long resisted evidence piled upon evidence will again be tested upon the points where they failed so manifestly, and it will be hard for them to receive that which is from God and refuse that which is from the powers of darkness. Therefore their only safe course is to walk in humility, making straight paths for their feet, lest the lame be turned out of the way. It makes every difference whom we company with, whether it is with men who walk with God and who believe and trust Him, or with men who follow their own supposed wisdom, walking in the sparks of their own kindling.

> Позиція, зайнята в Міннеаполісі, стала, очевидно, непереборною перешкодою, яка значною мірою замкнула їх разом із тими, хто сумнівається, хто ставить під сумнів, із тими, хто відкидає істину й силу Божу. Коли настане ще одна криза, ті, хто так довго противився доказам, що накопичувалися, — доказ за доказом, — знову будуть випробувані в тих питаннях, де вони так очевидно зазнали поразки, і їм буде важко прийняти те, що від Бога, і відкинути те, що від сил темряви. Тому їхній єдиний безпечний шлях — ходити в смиренні, роблячи прямими стежки для своїх ніг, щоб кульгаве не звернуло з дороги. Велику різницю має те, з ким ми товаришуємо: чи з людьми, які ходять із Богом і вірять та довіряють Йому, чи з людьми, які покладаються на власну, уявну мудрість, ходячи в іскрах, які вони самі розпалили.

> “The time and care and labor required to counteract the influence of those who have worked against the truth has been a terrible loss; for we might have been years ahead in spiritual knowledge; and many, many souls might have been added to the church if those who ought to have walked in the light had followed on to know the Lord, that they might know His going forth is prepared as the morning. But when so much labor has to be expended right in the church to counteract the influence of workers who have stood as a granite wall against the truth God sends to His people, the world is left in comparative darkness.

> Час, старання та праця, потрібні, щоб протидіяти впливу тих, хто працював проти істини, стали страшною втратою; адже ми могли б бути на роки попереду в духовному пізнанні, і дуже багато душ могло б приєднатися до церкви, якби ті, хто мав ходити у світлі, продовжували йти, щоб пізнати Господа, аби пізнати, що вихід Його приготований, як світанок. Але коли стільки праці доводиться докладати саме в церкві, щоб протидіяти впливу працівників, які стали, мов гранітна стіна, проти істини, яку Бог посилає Своєму народові, світ залишається у відносній темряві.

> “God meant that the watchmen should arise and with united voices send forth a decided message, giving the trumpet a certain sound, that the people might all spring to their post of duty and act their part in the great work. Then the strong, clear light of that other angel who comes down from heaven having great power, would have filled the earth with his glory. We are years behind; and those who stood in blindness and hindered the advancement of the very message that God meant should go forth from the Minneapolis meeting as a lamp that burneth, have need to humble their hearts before God and see and understand how the work has been hindered by their blindness of mind and hardness of heart.” Manuscript Releases, volume 14, 107–111.

> Бог мав на увазі, щоб сторожі піднялися й одностайними голосами звістили рішуче послання, давши сурмі певний звук, аби всі люди негайно стали на свій пост обов’язку та виконали свою частку у великій справі. Тоді сильне, ясне світло того іншого ангела, який сходить із небес, маючи велику потугу, наповнило б землю його славою. Ми відстали на роки; і ті, хто перебували в сліпоті та перешкоджали просуванню саме того послання, яке Бог мав намір, щоб воно вийшло із зібрання в Міннеаполісі як світильник, що горить, повинні впокорити свої серця перед Богом і побачити та зрозуміти, як справі було перешкоджено їхньою сліпотою розуму й закам’янілістю серця. Manuscript Releases, том 14, с. 107–111.

What was it that had produced a leadership that manifested such open rebellion in 1888, that Sister White compared it to the rebellion of Korah, Dathan and Abiram? The answer no doubt lies in the rebellion of 1863, that prepared the way for what Ezekiel was told would be even greater abominations. Rejecting the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and introducing a counterfeit chart, would produce the necessity to uphold the counterfeit of 1863. Thus, Miller would watch his jewels get scattered and covered up with rubbish and counterfeit jewels and coins. The worldly saying says, “history is written by the victors.”

Що ж породило таке керівництво, яке у 1888 році виявило настільки відвертий бунт, що Сестра Вайт порівняла його з бунтом Кораха, Датана й Авірама? Без сумніву, відповідь криється у бунті 1863 року, який підготував шлях до того, що, як було сказано пророку Єзекіїлю, стане ще більшими мерзотами. Відкинення «семи часів» із двадцять шостого розділу Левита та запровадження підробленої таблиці спричинило б потребу підтримувати підробку 1863 року. Таким чином, Міллер спостерігав би, як його дорогоцінності розсипаються та вкриваються сміттям і фальшивими дорогоцінностями та монетами. Є світська приказка: «історію пишуть переможці».

Though not actually the victors, those leading the Laodicean Adventist church have spent time and effort to construct a historical narrative that upholds the increasing rebellion through the four generations, in an attempt to place that rebellion in a light that is far from the actual history recorded by the heavenly angels. The revision of history is a hallmark characteristic of the Jesuits of the Catholic Church, and historical revisionism has been a stock and trade of Laodicean Adventist historians. What is written these days by Laodicean Adventist “historians” about the Minneapolis General Conference session is a classic example of historical revisionism.

Хоч вони насправді й не переможці, керівники лаодикійської адвентистської церкви витратили час і зусилля, щоб створити історичний наратив, який підтримує наростаючу непокору протягом чотирьох поколінь, намагаючись подати цю непокору в такому світлі, яке дуже далеке від справжньої історії, записаної небесними ангелами. Переписування історії є відмінною рисою єзуїтів Католицької Церкви, а історичний ревізіонізм є звичною практикою лаодикійських адвентистських істориків. Те, що нині пишуть лаодикійські адвентистські «історики» про сесію Генеральної конференції в Міннеаполісі, є класичним прикладом історичного ревізіонізму.

There may have been a few of the rebels from that conference that eventually repented, but the exception to the rule, does not deny the rule. Sister White was commanded to stay and record the meeting, for the rebellion of Korah, Dathan and Abiram was being repeated. For Adventist historians to construct the testimony around whether the message of righteousness by faith was understood, not understood; rejected or not rejected, or thereafter accepted is to avoid the inspired testimony of a rebellion that was typified by Korah, Dathan and Abiram.

Можливо, кілька бунтівників з тієї конференції зрештою покаялися, але виняток із правила не скасовує правила. Сестрі Вайт було наказано залишитися й записати перебіг зібрання, бо повторювалося повстання Корея, Датана й Авірама. Коли адвентистські історики вибудовують розповідь навколо того, чи було послання про праведність вірою зрозуміле чи ні; відкинуте чи ні; або згодом прийняте, — це означає уникати натхненного свідчення про бунт, що мав прообраз у повстанні Корея, Датана й Авірама.

Which of those three rebels did Moses’ record show was afterward repentant and accepted back in the leadership with Moses?

Про кого з тих трьох заколотників у записах Мойсея сказано, що він згодом покаявся і був прийнятий назад до керівництва разом із Мойсеєм?

> “Korah, the leading spirit in this movement, was a Levite, of the family of Kohath, and a cousin of Moses; he was a man of ability and influence. Though appointed to the service of the tabernacle, he had become dissatisfied with his position and aspired to the dignity of the priesthood. The bestowal upon Aaron and his house of the priestly office, which had formerly devolved upon the first-born son of every family, had given rise to jealousy and dissatisfaction, and for some time Korah had been secretly opposing the authority of Moses and Aaron, though he had not ventured upon any open act of rebellion. He finally conceived the bold design of overthrowing both the civil and the religious authority. He did not fail to find sympathizers. Close to the tents of Korah and the Kohathites, on the south side of the tabernacle, was the encampment of the tribe of Reuben, the tents of Dathan and Abiram, two princes of this tribe, being near that of Korah. These princes readily joined in his ambitious schemes. Being descendants from the eldest son of Jacob, they claimed that the civil authority belonged to them, and they determined to divide with Korah the honors of the priesthood.

> Корах, провідний натхненник цього руху, був левітом із родини Кегата і двоюрідним братом Мойсея; він був здібною та впливовою людиною. Хоч і був призначений до служіння при скинії, він був невдоволений своїм становищем і прагнув гідності священства. Надання Ааронові та його домові священничого уряду, який раніше покладався на перворідного кожної родини, породило заздрість і невдоволення, і деякий час Корах таємно протистояв владі Мойсея й Аарона, хоч і не наважувався на жоден відкритий акт бунту. Зрештою він задумав зухвалий план повалити і світську, і релігійну владу. Йому не забракло прихильників. Поблизу наметів Кораха та кегатівців, з південного боку скинії, стояв табір племені Рувима; намети Датана й Авірама, двох князів цього племені, були неподалік від намету Кораха. Ці князі охоче пристали до його честолюбних задумів. Будучи нащадками первістка Якова, вони твердили, що світська влада належить їм, і вирішили поділити з Корахом почесті священства.

> “The state of feeling among the people favored the designs of Korah. In the bitterness of their disappointment, their former doubts, jealousy, and hatred had returned, and again their complaints were directed against their patient leader. The Israelites were continually losing sight of the fact that they were under divine guidance. They forgot that the Angel of the covenant was their invisible leader, that, veiled by the cloudy pillar, the presence of Christ went before them, and that from Him Moses received all his directions.

> Настрої серед народу сприяли задумам Кораха. У гіркоті свого розчарування до них повернулися їхні колишні сумніви, заздрість і ненависть, і знову їхні нарікання були спрямовані проти їхнього терплячого провідника. Ізраїльтяни безнастанно втрачали з поля зору те, що перебували під Божим проводом. Вони забували, що Ангел Заповіту був їхнім невидимим провідником, що, прикрита хмарним стовпом, присутність Христа йшла попереду них, і що від Нього Мойсей отримував усі свої настанови.

> “They were unwilling to submit to the terrible sentence that they must all die in the wilderness, and hence they were ready to seize upon every pretext for believing that it was not God but Moses who was leading them and who had pronounced their doom. The best efforts of the meekest man upon the earth could not quell the insubordination of this people; and although the marks of God’s displeasure at their former perverseness were still before them in their broken ranks and missing numbers, they did not take the lesson to heart. Again they were overcome by temptation.” Patriarchs and Prophets, 395, 396.

> «Вони не бажали підкоритися страшному вироку, що всі вони мають померти в пустелі, і тому були готові хапатися за будь-який привід, аби вірити, що їх веде не Бог, а Мойсей, і що саме він проголосив їм вирок. Найкращі зусилля найлагіднішої людини на землі не могли вгамувати непокору цього народу; і хоча ознаки Божого невдоволення їхньою колишньою впертістю й досі були перед ними — у поріділих лавах і зменшеній чисельності, — вони не взяли цього уроку до серця. Знову їх подолала спокуса». Патріархи і Пророки, 395, 396.

Laodicean Adventism began in 1856, and in 1863 it became the legally registered Laodicean Adventist church. As previously addressed in prior articles, there is no inspired testimony that Laodicea is ever saved. It cannot be saved unless it repents of its condition, and accepts the experience represented by Philadelphia. Laodicea is a people that is judged, by being spewed out of the mouth of the Lord. As the Laodicean church, inspiration identifies that the church was destined to wander in the wilderness as did ancient Israel.

Лаодикійський адвентизм розпочався у 1856 році, а у 1863 році він став юридично зареєстрованою Лаодикійською адвентистською церквою. Як уже зазначалося в попередніх статтях, не існує богонатхненного свідчення, що Лаодикія коли-небудь буде спасенною. Вона не може бути спасенною, якщо не покається у своєму стані й не прийме досвід, який представлений Філадельфією. Лаодикія — це народ, над яким звершується суд: його буде виплюнуто з уст Господа. Щодо лаодикійської церкви, богонатхненне свідчення вказує, що церкві судилося блукати в пустелі, як і стародавньому Ізраїлю.

Which of the rebels of ancient Israel wandered in the wilderness for forty years and then entered into the Promised Land? Not a single soul, and their wandering typified the wandering of modern Israel.

Хто з бунтівників стародавнього Ізраїлю блукав пустелею сорок років, а потім увійшов до Обітованої землі? Жодна душа, і їхнє блукання було прообразом блукання сучасного Ізраїлю.

The rebellion of Korah, Dathan and Abiram (that typified the rebellion of 1888), was premised upon their unwillingness to accept the judgment upon the people assigning them to wander for forty years in the wilderness. The rebellion of 1888, was premised upon the leadership’s rejection of the pronouncement identifying them as Laodicea and assigning them to wander many more years in the wilderness because of their insubordination.

Заколот Корея, Датана й Авірама (що був прообразом заколоту 1888 року), ґрунтувався на їхньому небажанні прийняти вирок над народом, який прирікав їх блукати сорок років у пустелі. Заколот 1888 року ґрунтувався на тому, що керівництво відкинуло проголошення, яке визначало їх як Лаодикію і через їхню непокору прирікало їх блукати ще багато років у пустелі.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> "Вістка, дана нам А. Т. Джонсом та Е. Дж. Ваггонером, є Божою вісткою до Лаодикійської церкви, і горе кожному, хто заявляє, що вірить у істину, і все ж не віддзеркалює іншим Богом дані промені." Матеріали 1888 року, 1053.

The ancient men, who were to be the guardians of the people in 1888, believed they were “rich and increased with goods”. We will consider what produced this condition in advance of 1888, in the next article.

Старійшини, які мали бути охоронцями народу у 1888 році, вважали, що вони «багаті й розбагатіли». Ми розглянемо, що спричинило цей стан напередодні 1888 року, у наступній статті.

> “My soul is made very sad to see how quickly some who have had light and truth will accept the deceptions of Satan, and be charmed with a spurious holiness. When men turn away from the landmarks the Lord has established that we may understand our position as marked out in prophecy, they are going they know not whither.

> Мою душу дуже засмучує те, як швидко деякі, хто мав світло й істину, приймають омани Сатани й захоплюються фальшивою святістю. Коли люди відвертаються від віх, які Господь установив, щоб ми розуміли наше становище, окреслене в пророцтві, вони йдуть, не знаючи куди.

> “I question whether genuine rebellion is ever curable. Study in Patriarchs and Prophets the rebellion of Korah, Dathan, and Abiram. This rebellion was extended, including more than two men. It was led by two hundred and fifty princes of the congregation, men of renown. Call rebellion by its right name and apostasy by its right name, and then consider that the experience of the ancient people of God with all its objectionable features was faithfully chronicled to pass into history. The Scripture declares, ‘These things … are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ And if men and women who have the knowledge of the truth are so far separated from their Great Leader that they will take the great leader of apostasy and name him Christ our Righteousness, it is because they have not sunk deep into the mines of the truth. They are not able to distinguish the precious ore from the base material.

> Я ставлю під сумнів, чи можна коли-небудь вилікувати справжній бунт. Вивчайте в «Патріархах і пророках» бунт Кори, Датана та Авірама. Цей бунт поширився й охопив більше ніж двох чоловіків. Його очолювали двісті п’ятдесят князів громади, відомі мужі. Називайте бунт своїм справжнім ім’ям і відступництво — своїм справжнім ім’ям, а тоді зважте, що досвід давнього Божого народу з усіма його неприйнятними рисами був вірно занотований, щоб увійти в історію. Писання проголошує: «Це ... написано для нашого напоумлення, на яких прийшли кінці віків». І якщо чоловіки й жінки, що мають знання істини, настільки віддалилися від свого Великого Провідника, що приймуть великого вождя відступництва і назвуть його Христом, нашою Праведністю, то це тому, що вони не заглибилися глибоко в копальні істини. Вони не здатні відрізнити дорогоцінну руду від порожньої породи.

> “Read the cautions so abundantly given in the Word of God in regard to false prophets that will come in with their heresies, and if possible will deceive the very elect. With these warnings, why is it that the church does not distinguish the false from the genuine? Those who have in any way been thus misled need to humble themselves before God, and sincerely repent, because they have so easily been led astray. They have not distinguished the voice of the true Shepherd from that of a stranger. Let all such review this chapter of their experience.

> Прочитайте застереження, так рясно подані в Слові Божому щодо фальшивих пророків, які увійдуть зі своїми єресями і, якщо можливо, зведуть навіть вибраних. Маючи такі застереження, чому церква не розрізняє хибне від істинного? Ті, кого бодай у якийсь спосіб так було введено в оману, повинні упокоритися перед Богом і щиро покаятися, бо так легко далися звести. Вони не розрізнили голос істинного Пастиря від голосу чужого. Нехай усі такі переглянуть цей розділ свого досвіду.

> “For more than half a century God has been giving His people light through the testimonies of His Spirit. After all this time is it left for a few men and their wives to undeceive the whole church of believers, declaring Mrs. White a fraud and a deceiver? ‘By their fruits ye shall know them.’

> Вже понад півстоліття Бог дає Своєму народові світло через свідчення Свого Духа. Невже після всього цього часу кільком чоловікам та їхнім дружинам випало розвіяти оману в усій церкві віруючих, оголосивши місіс Вайт шахрайкою й обманницею? 'За їхніми плодами пізнаєте їх.'

> “Those who can ignore all the evidences which God has given them, and change that blessing into a curse, should tremble for the safety of their own souls. Their candlestick will be removed out of its place unless they repent. The Lord has been insulted. The standard of truth, of the first, second, and third angels’ messages has been left to trail in the dust. If the watchmen are left to mislead the people in this fashion, God will hold some souls responsible for a lack of keen discernment to discover what kind of provender was being given to His flock.

> Ті, хто можуть знехтувати всіма свідченнями, які Бог дав їм, і обернути те благословення на прокляття, мають тремтіти за спасіння власних душ. Їхній світильник буде взятий із свого місця, якщо вони не покаються. Господа було зневажено. Стяг істини — звісток першого, другого і третього ангелів — було залишено волочитися в пилюці. Якщо сторожам дозволять вводити народ в оману таким чином, Бог вважатиме окремі душі відповідальними за брак гострого розпізнання, щоб розрізнити, яку поживу подавали Його отарі.

> “Apostasies have occurred and the Lord has permitted matters of this nature to develop in the past in order to show how easily His people will be misled when they depend upon the words of men instead of searching the Scriptures for themselves, as did the noble Bereans, to see if these things are so. And the Lord has permitted things of this kind to occur that warnings may be given that such things will take place.

> Відступництва траплялися, і Господь у минулому допускав розвиток подібних речей, щоб показати, як легко Його народ буде введений в оману, коли він покладається на слова людей замість того, щоб самостійно досліджувати Писання, як це робили шляхетні верійці, аби перевірити, чи так воно є. І Господь дозволив, щоб подібні речі відбувалися, щоб були дані застереження про те, що таке відбуватиметься.

> “Rebellion and apostasy are in the very air we breathe. We shall be affected by them unless we by faith hang our helpless souls upon Christ. If men are so easily misled now, how will they stand when Satan shall personate Christ, and work miracles? Who will be unmoved by his misrepresentations then—professing to be Christ when it is only Satan assuming the person of Christ, and apparently working the works of Christ? What will hold God’s people from giving their allegiance to false christs? ‘Go not after them.’

> Бунт і відступництво — в самому повітрі, яким ми дихаємо. Вони вплинуть на нас, якщо тільки ми вірою не покладемо наші безпорадні душі на Христа. Якщо люди й тепер так легко піддаються обману, як вони встоять, коли Сатана видаватиме себе за Христа й творитиме чудеса? Хто тоді залишиться непохитним перед його оманою — коли він заявлятиме, що є Христом, хоча це лише Сатана, який приймає вигляд Христа й ніби чинить діла Христа? Що втримає Божий народ від того, щоб віддати свою вірність лжехристам? «Не йдіть за ними.»

> “The doctrines must be plainly understood. The men accepted to preach the truth must be anchored; then their vessel will hold against storm and tempest, because the anchor holds them firmly. The deceptions will increase, and we are to call rebellion by its right name. We are to stand with the whole armor on. In this conflict we do not meet men only, but principalities and powers. We wrestle not against flesh and blood. Let Ephesians 6:10–18 be read carefully and impressively in our churches.” Notebook Leaflets, 57, 58.

> «Вчення мають бути ясно зрозумілими. Чоловіки, покликані проповідувати істину, повинні мати надійний якір; тоді їхнє судно встоїть проти бур і штормів, бо якір тримає їх міцно. Омани множитимуться, і ми маємо називати заколот своїм справжнім іменем. Ми маємо стояти, зодягнувшись у повну зброю. У цій боротьбі ми маємо справу не лише з людьми, а й із начальствами та владами. Наша боротьба не проти крові й тіла. Нехай Ефесянам 6:10–18 буде уважно й переконливо прочитано в наших церквах». Notebook Leaflets, 57, 58.

Back to Articles