Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Seven

Книга Даниїла - Номер сто п'ятдесят сім

Unraveling the Prophetic Symbolism of Cyrus in the Book of Daniel

Розкриття пророчої символіки Кира в Книзі Даниїла

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word

In verse one, of chapter ten, we are informed that it was the third year of Cyrus, but in chapter one, we are informed that Daniel only lived, or continued until the first year of Cyrus.

У першому вірші десятого розділу нам повідомляється, що це був третій рік Кира, але в першому розділі нам повідомляється, що Даниїл жив або залишався лише до першого року Кира.

> And Daniel continued even unto the first year of king Cyrus. Daniel 1:21.

> І Даниїл залишався аж до першого року царя Кіра. Даниїла 1:21.

For two years Cyrus had essentially co-ruled with Darius the Mede, thus it was his third year, but it was also his first year.

Протягом двох років Кир фактично співцарював із Дарієм мідянином, тож це був його третій рік, але водночас і його перший рік.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> У третьому році Кіра, царя Персії, було відкрито Даниїлові, якого називали Валтасаром, слово; і те слово було правдиве, але призначений час був далекий; і він зрозумів те слово й мав розуміння у видінні. Даниїла 10:1.

Prophetically Cyrus is introduced in Daniel’s first and last visions. Daniel chapter one, as already set forth in prior articles, represents the first angel of Revelation chapter fourteen. When the first angel is identified in prophecy it possesses all the prophetic characteristics of all three angels of Revelation fourteen. The three steps of the everlasting gospel represented in the first angel, are “fear God,” “give Him glory,” for “the hour of His judgment is come.”

У пророчому сенсі Кіра представлено в першому й останньому видіннях Даниїла. Перший розділ книги Даниїла, як уже було викладено в попередніх статтях, представляє першого ангела чотирнадцятого розділу Об’явлення. Коли в пророцтві ідентифікують першого ангела, він має всі пророчі характеристики трьох ангелів чотирнадцятого розділу Об’явлення. Три кроки вічного Євангелія, представлені в першому ангелі, — це: «бійтеся Бога», «віддайте Йому славу», бо «настав час Його суду».

Because Daniel and the three worthies “feared God,” they chose to reject the diet of Babylon, and remain vegetarians. In the visual test that followed, Daniel and the three worthies “glorified God” in their healthy appearance in contrast with those who ate the Babylonian diet. After three years, the “hour of judgment” arrived when Nebuchadnezzar tested them and found them to be ten times wiser than all the Babylonian wise men.

Оскільки Даниїл і троє достойників «боялися Бога», вони вирішили відкинути вавилонську їжу й залишитися вегетаріанцями. У візуальному випробуванні, що за цим послідувало, Даниїл і троє достойників «прославили Бога» своїм здоровим виглядом на противагу тим, хто споживав вавилонську їжу. Через три роки настала «година суду», коли Навуходоносор випробував їх і виявив, що вони вдесятеро мудріші за всіх вавилонських мудреців.

The three steps of the everlasting gospel are also represented in the final chapter of Daniel as the process whereby the increase of knowledge purifies, makes white and tries those who are held accountable to the light that is unsealed at the time of the end. In the first chapter of Daniel as in the last, the three steps of the first angel, which includes all three angels, is identified. Because chapter one is the everlasting gospel of the first angel, chapter two of Daniel represents the second angel of Revelation fourteen, where the test of the image of the beast or the image of Christ is represented, as it was in the second test in the three steps of chapter one.

Три етапи вічного Євангелія також представлені в останньому розділі Даниїла як процес, завдяки якому зростання пізнання очищує, вибілює і випробовує тих, хто підзвітний світлу, яке розпечатується в час кінця. У першому розділі Даниїла, як і в останньому, визначаються три етапи першого ангела, який включає всіх трьох ангелів. Оскільки перший розділ є вічним Євангелієм першого ангела, другий розділ Даниїла представляє другого ангела чотирнадцятого розділу Об’явлення, де показане випробування щодо образу звіра або образу Христа, як це було у другому випробуванні в трьох етапах першого розділу.

Because chapters one and two of Daniel represent the first and second angels of Revelation fourteen, chapter three and the test on the Plain of Dura, represents the third angel’s message, with its warning to not receive the mark of the beast. In chapter one of Daniel, Cyrus’ first year is mentioned, and in chapter ten, which is Daniel’s last vision, Cyrus is represented by his third year, but we know that third year is his first year, for Daniel only continued until the first year of Cyrus.

Оскільки перший і другий розділи книги Даниїла представляють першого й другого ангелів чотирнадцятого розділу Об’явлення, то третій розділ і випробування на рівнині Дурі представляють звістку третього ангела із застереженням не приймати знак звіра. У першому розділі книги Даниїла згадується перший рік Кира, а в десятому розділі, який є останнім видінням Даниїла, йдеться про третій рік Кира; але ми знаємо, що цей третій рік є його першим роком, бо Даниїл перебував лише до першого року Кира.

Cyrus is therefore a symbol of a first year that contains three years. He is a symbol of the first angel’s message. Cyrus’ first year is mentioned in the last verse of Daniel’s first vision, and then again in the first verse of Daniel’s last vision. It is important to recognize the prophetic symbolism of Cyrus, and we are first identifying that he represents the first angel’s message. This can be prophetically ascertained by the fact that Daniel identifies his third year, as his first, but more importantly it is identified by the first decree which he proclaimed.

Отже, Кір є символом першого року, що охоплює три роки. Він є символом першої ангельської вістки. Перший рік Кіра згадується в останньому вірші першого видіння Даниїла, а потім знову — в першому вірші останнього видіння Даниїла. Важливо усвідомити пророчу символіку Кіра, і насамперед ми визначаємо, що він представляє першу ангельську вістку. Це можна пророчо встановити тим фактом, що Даниїл визначає його третій рік як перший, але ще важливіше — це визначається першим указом, який він проголосив.

The struggle that Gabriel was having with the kings of Persia in chapter ten, was in regard to bringing Cyrus to the point where he would follow through and proclaim the first of three decrees, which would allow the Jews to return and rebuild Jerusalem and the temple. The third decree would mark the beginning of the twenty-three hundred year prophecy, which ended when the third angel arrived on October 22, 1844. The third decree represented the third angel, and therefore the first decree of Cyrus, represented the arrival of the first angel in 1798. Cyrus represents the first angel, and for this reason, in the book of Daniel his first year represented three years.

Боротьба, яку Гавриїл провадив із царями Персії в десятому розділі, стосувалася того, щоб довести Кира до того моменту, коли він здійснить і проголосить перший із трьох указів, які дозволили б юдеям повернутися й відбудувати Єрусалим та храм. Третій указ позначив би початок пророцтва про дві тисячі триста років, яке завершилося, коли третій ангел прибув 22 жовтня 1844 року. Третій указ уособлював третього ангела, а тому перший указ Кира уособлював прибуття першого ангела у 1798 році. Кир уособлює першого ангела, і з цієї причини в книзі Даниїла його перший рік означав три роки.

Cyrus therefore represents the “time of the end,” for it was when the first angel (Cyrus), arrived in 1798, that the “time of the end” arrived and the book of Daniel was unsealed. The name Cyrus is believed to be derived from the Old Persian word “Kūruš,” which means “sun,” combined with the Elamite word “kursh,” meaning “throne,” indicating a connection to royal authority or kingship. Isaiah addresses these characteristics of Cyrus as well.

Отже, Кір уособлює «час кінця», адже саме тоді, коли перший ангел (Кір) з’явився 1798 року, настав «час кінця», і книга Даниїла була розкрита. Вважається, що ім’я Кіра походить від давньоперського слова «Куруш», що означає «сонце», поєднаного з еламським словом «курш», що означає «трон», що вказує на зв’язок із царською владою або царюванням. Ісая також говорить про ці риси Кіра.

> That saith of Cyrus, He is my shepherd, and shall perform all my pleasure: even saying to Jerusalem, Thou shalt be built; and to the temple, Thy foundation shall be laid. Thus saith the Lord to his anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; and I will loose the loins of kings, to open before him the two leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: And I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel. For Jacob my servant’s sake, and Israel mine elect, I have even called thee by thy name: I have surnamed thee, though thou hast not known me. I am the Lord, and there is none else, there is no God beside me: I girded thee, though thou hast not known me: That they may know from the rising of the sun, and from the west, that there is none beside me. I am the Lord, and there is none else. Isaiah 44:28–45:6.

> Той, хто каже про Кира: Він — Мій пастир, і звершить усю Мою волю; і каже Єрусалиму: Ти будеш збудований; а храмові: Твої підвалини будуть закладені. Так говорить Господь до Свого помазаника, до Кира, чию правицю Я тримаю, щоб підкорити народи перед ним; і Я ослаблю пояси царів, щоб відчинити перед ним двостулкові брами, і брами не будуть зачинені; Я піду перед тобою і випрямлю криві місця; поламаю мідні брами й порубаю залізні засуви; і дам тобі скарби темряви та приховані багатства потаємних місць, щоб ти пізнав, що Я, Господь, Який кличе тебе по імені, — Бог Ізраїля. Заради Якова, Мого слуги, й Ізраїля, Мого вибранця, Я навіть покликав тебе по імені; Я нарік тебе, хоч ти Мене не знав. Я — Господь, і немає іншого; немає Бога, окрім Мене; Я підперезав тебе, хоч ти Мене не знав, щоб пізнали від сходу сонця й від заходу, що немає нікого, окрім Мене. Я — Господь, і немає іншого. Ісая 44:28–45:6.

Cyrus typified Christ, for he was the Lord’s “anointed” and was called God’s “shepherd,” who builds Jerusalem and lays the foundation of the temple. He is the one involved with the opening of the closed gates, as Christ is He who opens and no man shuts, and shuts and no man opens. And Cyrus is given “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Cyrus fulfills several waymarks upon the line of reformatory movements.

Кір був прообразом Христа, бо він був Господнім «помазаником» і названий Божим «пастирем», який будує Єрусалим і закладає підвалини храму. Він — той, хто відчиняє зачинені брами, так само як Христос — Той, Хто відчиняє, і ніхто не зачинить, і зачиняє, і ніхто не відчинить. І Кірові дано «скарби темряви та приховані багатства потаємних місць». Кір позначає кілька віх на лінії реформаторських рухів.

He marks the time of the end, when the first angel arrives, when the book of Daniel is unsealed and there is then an increase of knowledge that comes from “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Those “treasures of darkness, and hidden riches of secret places,” make up the “foundation” that is “built,” and the “temple,” that is to be “laid”. Christ, who was typified by Cyrus, is the Lord’s “anointed,” as Christ was anointed at His baptism. Cyrus is therefore not only the arrival of the first angel, he is also the second angel that empowers the first angel when it descends, as the Holy Spirit descended when Christ was anointed. On October 22, 1844 Christ opened the door or “gate” into the Most Holy Place, which was a gate that had been shut. Cyrus also marks the arrival of the third angel.

Він позначає час кінця, коли приходить перший ангел, коли розпечатується книга Даниїла, і тоді настає зростання знання, що походить із "скарбів темряви і прихованих багатств таємних місць". Ті "скарби темряви і приховані багатства таємних місць" складають "підвалину", яка "збудована", і "храм", що має бути "закладений". Христос, прообразом якого був Кир, є Господнім "помазаником", як він був помазаний під час свого хрещення. Отже, Кир — це не лише прихід першого ангела; він також другий ангел, який наділяє силою першого ангела, коли той сходить, як Святий Дух зійшов, коли Христос був помазаний. 22 жовтня 1844 року Христос відчинив двері, або "браму", до Святого Святих — браму, яку було зачинено. Кир також позначає прихід третього ангела.

Cyrus is the first angel, and the first angel possesses all the elements of all three angels. Cyrus is the time of the end in 1798, when the first angel arrived. Cyrus represents August 11, 1840 when the message of the first angel was empowered (anointed). He represents the work of laying the foundations, as represented by the production of the 1843 chart in May of 1842. He represents the building of the temple, as the two classes were separated at the first disappointment on April 19, 1844, and he represents the second separation at the great disappointment of October 22, 1844.

Кір — перший ангел, і перший ангел включає всі елементи всіх трьох ангелів. Кір — це час кінця у 1798 році, коли прийшов перший ангел. Кір символізує 11 серпня 1840 року, коли вістка першого ангела була посилена (помазана). Він представляє працю закладання підвалин, що була представлена укладанням таблиці 1843 року в травні 1842 року. Він представляє будівництво храму, оскільки дві групи були відокремлені під час першого розчарування 19 квітня 1844 року, і він представляє друге розділення під час великого розчарування 22 жовтня 1844 року.

All the waymarks of the reform movement of the Millerites were typified by Cyrus, and therefore those waymarks are also typifying the waymarks of the movement of the one hundred and forty-four thousand. The Millerite movement was preceded by the signs which Christ identified would precede the history of the Millerites.

Усі віхи реформаторського руху міллеритів були прообразно зображені Кіром, і тому ті віхи також є прообразами віх руху ста сорока чотирьох тисяч. Рухові міллеритів передували знаки, які Христос окреслив як такі, що мали передувати історії міллеритів.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> Пророцтво не лише передвіщає спосіб і мету пришестя Христа, але й подає знамення, за якими люди мають знати, коли воно близько. Ісус сказав: «Будуть знамення на сонці, і на місяці, і на зорях». Луки 21:25. «Сонце затьмиться, і місяць не дасть свого світла, і зорі небесні попадуть, і сили, що на небі, похитнуться. І тоді побачать Сина Людського, що йде на хмарах із великою силою та славою». Марка 13:24-26. Так об’явитель описує перше із знамен, що мають передувати другому пришестю: «Стався великий землетрус; і сонце стало чорним, як волосяниця, а місяць став, мов кров». Об’явлення 6:12.

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded.” The Great Controversy, 304.

> Ці знамення спостерігалися перед початком дев’ятнадцятого століття. На виконання цього пророцтва у 1755 році стався найстрашніший землетрус, який коли-небудь було зафіксовано. Велика боротьба, 304.

The signs which announced the Second Coming began shortly before 1798, in 1755. 1798 was the conclusion of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon, which Sister White teaches was typified by the literal captivity of literal Israel in literal Babylon, that concluded at the end of the seventy years of captivity, when Cyrus entered through the open gates and took Babylon, and slew Belshazzar.

Знаки, які сповіщали про Друге Пришестя, почалися незадовго до 1798 року, у 1755 році. 1798 рік став завершенням полону духовного Ізраїлю в духовному Вавилоні — полону, який, як навчає сестра Вайт, мав свій прообраз у буквальному полоні буквального Ізраїлю в буквальному Вавилоні, що закінчився наприкінці сімдесяти років полону, коли Кір увійшов через відчинені ворота, захопив Вавилон і вбив Валтасара.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> «Сьогодні Божа церква вільна довести до завершення Божественний план спасіння загиблого роду. Протягом багатьох століть Божий народ зазнавав обмеження своїх свобод. Проповідь Євангелія в його чистоті була заборонена, і найсуворіші кари спіткали тих, хто насмілювався не коритися наказам людей. Унаслідок цього великий моральний виноградник Господа залишався майже зовсім необробленим. Люди були позбавлені світла Божого слова. Темрява омани та забобонів загрожувала стерти пізнання істинної релігії. Божа церква на землі перебувала в неволі протягом цього тривалого періоду нещадних переслідувань так само, як і діти Ізраїлю, утримувані в полоні у Вавилоні під час вигнання». Пророки і царі, 714.

The end of the seventy years in Babylon typified 1798, and there were signs that preceded 1798, that announced that Christ’s return was imminent.

Кінець сімдесяти років у Вавилоні був прообразом 1798 року, і були знамення, що передували 1798 року та звіщали про близьке повернення Христа.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity.” Prophets and Kings, 551.

> "Поява війська Кіра перед мурами Вавилона була для євреїв знаком, що їхнє визволення з полону наближається. Понад століття до народження Кіра Натхнення назвало його поіменно і спричинило появу запису про ту конкретну справу, яку він мав звершити, — захопити місто Вавилон зненацька та приготувати шлях для звільнення синів полону." Пророки і царі, 551.

Cyrus also typified the signs which preceded 1798. The historians are rather vague about the rule of Darius and Cyrus, but God’s Word is clear. The Medo-Persian Empire followed the Empire of Babylon, and the first king of Medo-Persia was Darius, though it was his nephew Cyrus that was the general that took Babylon, the night of Belshazzar’s last party. Cyrus and Darius both typify the time of the end of the seventy-year captivity, that represents the time of the end in 1798, and that also typifies the time of the end in 1989.

Кир також прообразував знамення, що передували 1798 року. Історики досить невиразно висловлюються про правління Дарія та Кира, але Слово Боже є ясним. Після Вавилонської імперії настала Мідо-Перська імперія, і першим царем Мідо-Персії був Дарій, хоча саме його небіж Кир був тим полководцем, який узяв Вавилон у ніч останнього бенкету Валтасара. І Кир, і Дарій є прообразами часу кінця сімдесятирічного полону, який уособлює час кінця в 1798 році, а також є прообразом часу кінця в 1989 році.

The time of the end in the history of Moses was marked by the births of Aaron and Moses, three years apart. That history typified most perfectly the history of Christ, and the time of the end in that history was marked by the birth of John, and six months later the birth of his cousin Jesus. The time of the end has two waymarks, and Darius and Cyrus both mark the end of the captivity of seventy years, that typified the end of the captivity of twelve hundred and sixty years. The deadly wound of the papal beast in 1798, was followed the next year by the death of the one who had rode upon and reigned over that beast. In 1989 Reagan and Bush the first, were both presidents.

Час кінця в історії Мойсея був позначений народженнями Аарона і Мойсея, із різницею у три роки. Та історія якнайдосконаліше була прообразом історії Христа, а час кінця в тій історії був позначений народженням Івана, а через шість місяців — народженням його двоюрідного брата Ісуса. Час кінця має дві віхи, і Дарій, і Кір обидва позначають кінець сімдесятирічного полону, що було прообразом кінця полону, який тривав тисячу двісті шістдесят років. За смертельною раною папського звіра у 1798 році наступного року послідувала смерть того, хто сидів верхи на тому звірі та панував над ним. У 1989 році Рейган і Буш-старший обидва були президентами.

Cyrus marks the signs that announce the coming time of the end, and he marks the time of the end. He marks the increase of knowledge, and the empowerment of the first message when an angel descends, and he marks the work that is then taken up in laying the foundations, the work of building the temple, and the arrival of the third angel when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple.

Кир вказує на знамення, що сповіщають про настання часу кінця, і окреслює сам час кінця. Він відзначає примноження знання та посилення першої вістки, коли сходить ангел, і відзначає працю, яку тоді беруться виконувати: закладання підвалин, будування храму, а також прихід третього ангела, коли Посланець Заповіту несподівано приходить до Свого храму.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> Третього року Кіра, царя перського, було відкрите слово Даниїлові, що звався Валтасар; і те слово було правдиве, але призначений час був довгий; і він зрозумів те слово та мав розуміння видіння. У ті дні я, Даниїл, був у жалобі три повні тижні. Я не їв приємного хліба, ані м’ясо, ані вино не входили в уста мої, і зовсім не намащувався, аж поки не сповнилися три повні тижні. А двадцять четвертого дня першого місяця, коли я був при березі великої ріки, що зветься Гіддекел. Даниїла 10:1-4.

The symbols of Cyrus and Belteshazzar represent a specific prophetic history in the last days. The symbol of Belteshazzar informs us that the people being represented are the one hundred and forty-four thousand, who are the final generation of covenant people. They are placed in the prophetic history represented by Cyrus, which represents the history which preceded 1798, and 1989, and September 11, 2001, for Cyrus represents all of those waymarks. He also represents the disappointment of July 18, 2020, and even the soon coming Sunday law in the United States. The key to ascertaining where Daniel’s last vision is prophetically placed is ascertained by what Daniel knows.

Символи Кіра і Валтасара представляють конкретну пророчу історію в останні дні. Символ Валтасара вказує нам, що люди, яких він представляє, — це сто сорок чотири тисячі, які є останнім поколінням народу заповіту. Їх поміщено в пророчу історію, представлену Кіром, яка представляє історію, що передувала 1798 року, 1989 року і 11 вересня 2001 року, бо Кір представляє всі ті віхи. Він також представляє розчарування 18 липня 2020 року і навіть невдовзі майбутній недільний закон у Сполучених Штатах. Ключ до визначення того, де пророчо розміщене останнє видіння Даниїла, полягає у з’ясуванні того, що знає Даниїл.

In verse one Daniel (Belteshazzar), has understanding of both the “thing” and also the “vision”. The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word”, and it is used by Gabriel to represent the “chazon” vision of the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”). The “vision” in verse one, which Daniel understands, is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. God’s covenant people of the last days did not understand the “seven times,” at the time of the end in 1989. They did not understand the “seven times,” until after September 11, 2001, so Daniel must be in the time of the prophetic reform movement represented by Cyrus after September 11, 2001, for Daniel, representing the final prophetic movement, understands both the “thing,” and the “vision”.

У першому вірші Даниїл (Belteshazzar) розуміє і «річ», і «видіння». «Річ» — це єврейське слово «dabar», що означає «слово», і Гавриїл використовує його, щоб представляти видіння «chazon» про дві тисячі п’ятсот двадцять років («сім часів»). «Видіння» в першому вірші, яке розуміє Даниїл, — це видіння «mareh» про дві тисячі триста років. Божий народ завіту останніх днів не розумів «сім часів» у час кінця в 1989 році. Вони не розуміли «сім часів» аж до періоду після 11 вересня 2001 року, тож Даниїл має бути у період пророчого реформаторського руху після 11 вересня 2001 року, який представляє Кир, бо Даниїл, який представляє завершальний пророчий рух, розуміє і «річ», і «видіння».

Daniel is identified as being in a twenty-one day period of mourning. “In those days” of mourning Daniel, came to understand the “thing,” and he also had understanding of the “vision.” The truth represented by the “thing” was revealed to Daniel in the days of mourning. God’s people are represented as “mourning” in the reform lines just prior to the Midnight Cry. The mourning is represented by Martha and Mary mourning for Lazarus, just prior to the Triumphal Entry. It was illustrated by the discouragement after the first disappointment in Millerite history as expressed by Jeremiah.

Данила зображено як такого, що перебуває в двадцятиодноденному періоді скорботи. У ті «дні» скорботи Данило прийшов до розуміння «слова», і також мав розуміння «видіння». Істина, представлена «словом», була відкрита Данилові в дні скорботи. Народ Божий у реформаторських лініях зображений як такий, що «сумує» безпосередньо перед Опівнічним Криком. Ця скорбота представлена Мартою та Марією, які оплакують Лазаря, безпосередньо перед Тріумфальним в’їздом. Вона була проілюстрована зневірою після першого розчарування в історії міллеритського руху, як це висловлено Єремією.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:16–18.

> Я знайшов Твої слова, і спожив їх; і Твоє слово стало мені радістю та втіхою мого серця: бо названий я Твоїм Ім’ям, Господи, Боже сил. Я не сидів у зібранні насмішників і не радів; я сидів на самоті через Твою руку, бо Ти наповнив мене обуренням. Чому мій біль постійний, а рана моя невиліковна, що не хоче загоюватися? Невже Ти будеш для мене зовсім як неправдомовець і як води, що висихають? Єремія 15:16–18.

Jeremiah did not “rejoice,” which the citizens of Sodom and Egypt did in Revelation chapter eleven, at the death of the two witnesses. To “not rejoice,” is to mourn. Belteshazzar’s mourning identifies the mourning that is associated with the death of the two witnesses. On July 18, 2020, and November 3, 2020, the two witnesses of the true Protestant horn and Republican horns of the earth beast were slain in the streets of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. When our Lord was crucified, His disciples began to mourn. Those two witnesses were represented in Revelation chapter eleven, as Moses and Elijah.

Єремія не «радів» смерті двох свідків, як це робили жителі Содому та Єгипту в одинадцятому розділі Об’явлення. Не «радіти» — означає скорбіти. Скорбота Валтасара визначає скорботу, що пов’язана зі смертю двох свідків. 18 липня 2020 року і 3 листопада 2020 року двоє свідків істинного протестантського рога та республіканських рогів земного звіра були вбиті на вулицях Содому та Єгипту, де також був розіп’ятий наш Господь. Коли нашого Господа розіп’яли, Його учні почали скорбіти. Тих двох свідків в одинадцятому розділі Об’явлення представлено як Мойсея та Іллю.

There are five references to Christ as Michael in the Scriptures, three in the book of Daniel, one in the book of Jude and another in the book of Revelation. In chapter ten, which we are now considering, Michael is mentioned twice, in verses thirteen and twenty-one, and then again in chapter twelve, verse one. He is identified in Revelation twelve, verse seven. In Jude, Michael is identified as resurrecting Moses, who in Revelation chapter eleven, is one of the witnesses that is dead in the street.

У Писанні є п’ять згадок про Христа як Михайла: три — в книзі Даниїла, одна — в книзі Юди і ще одна — в книзі Об’явлення. У десятому розділі, який ми зараз розглядаємо, Михайла згадано двічі — у віршах тринадцятому і двадцять першому, а потім знову — у дванадцятому розділі, у першому вірші. Його ототожнено в Об’явленні, розділ дванадцятий, вірш сьомий. У книзі Юди Михайла названо тим, хто воскресив Мойсея, який, в одинадцятому розділі Об’явлення, є одним зі свідків, що мертвий на вулиці.

> I will therefore put you in remembrance, though ye once knew this, how that the Lord, having saved the people out of the land of Egypt, afterward destroyed them that believed not. And the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, he hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day. Even as Sodom and Gomorrha, and the cities about them in like manner, giving themselves over to fornication, and going after strange flesh, are set forth for an example, suffering the vengeance of eternal fire. Likewise also these filthy dreamers defile the flesh, despise dominion, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 5–9.

> Тому нагадую вам, хоч ви це вже знали, що Господь, визволивши народ із землі Єгипетської, потім погубив тих, які не вірили. А ангелів, що не зберегли свого первісного стану, але покинули власне житло, він тримає у вічних кайданах у темряві на суд великого дня. Як і Содом та Гоморра, і довколишні міста, що подібно віддалися розпусті та гналися за іншою плоттю, поставлені за приклад, зазнаючи кари вічного вогню. Так само й ці нечисті сновидці сквернять тіло, відкидають владу і зле говорять про маєстатів. Та архангел Михаїл, коли сперечався з дияволом про тіло Мойсея, не відважився винести проти нього осуд із лайкою, але сказав: Нехай Господь докорить тобі. Юда 5-9.

In the book of Jude, in the context of both Sodom and Egypt, which represents the great city where Moses and Elijah are slain in Revelation chapter eleven; Christ, represented by Michael, resurrects the body of Moses. Moses and Elijah had been dead for three and a half symbolic days in Revelation chapter eleven, and the days of mourning for Belteshazzar end when Michael comes down out of heaven. Line upon line, Daniel chapter ten verses one through four, are identifying the period of mourning that concludes when the two witnesses are resurrected by Michael.

У книзі Юди, у контексті як Содому, так і Єгипту, що символізують велике місто, де Мойсей та Ілля убиті в одинадцятому розділі Об’явлення, Христос, представлений Михаїлом, воскрешає тіло Мойсея. Мойсей та Ілля були мертвими протягом трьох із половиною символічних днів в одинадцятому розділі Об’явлення, а дні жалоби Валтешаццара закінчуються, коли Михаїл сходить із небес. Рядок на рядок, десятий розділ книги Даниїла, вірші з першого по четвертий, визначають період жалоби, що завершується, коли двох свідків воскрешає Михаїл.

We shall continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “The Father chose Moses and Elijah to be his messengers to Christ, and glorify him with the light of Heaven, and commune with him concerning his coming agony, because they had lived upon earth as men; they had experienced human sorrow and suffering, and could sympathize with the trial of Jesus, in his earthly life. Elijah, in his position as a prophet to Israel, had represented Christ, and his work had been, in a degree, similar to that of the Saviour. And Moses, as the leader of Israel, had stood in the place of Christ, communing with him and following his directions; therefore, these two, of all the hosts that gathered around the throne of God, were fittest to minister to the Son of God.

> Отець вибрав Мойсея та Іллю, щоб бути своїми посланцями до Христа, прославити його світлом Неба і поспілкуватися з ним щодо його майбутніх страждань, бо вони жили на землі як люди; вони зазнали людського горя і страждань і могли співчувати випробуванню Ісуса в його земному житті. Ілля, у своєму становищі пророка для Ізраїлю, представляв Христа, і його служіння було певною мірою подібним до служіння Спасителя. А Мойсей, як вождь Ізраїлю, стояв на місці Христа, спілкуючись із ним і дотримуючись його вказівок; отже, ці двоє, з усіх воїнств, що зібралися навколо престолу Божого, були найвідповіднішими, щоб служити Синові Божому.

> “When Moses, enraged at the unbelief of the children of Israel, smote the rock in wrath and furnished them the water for which they called, he took the glory to himself; for his mind was so engrossed with the ingratitude and waywardness of Israel that he failed to honor God and magnify his name, in performing the act which He had commanded him to do. It was the plan of the Almighty to frequently bring the children of Israel into straight places, and then, in their great necessity, to deliver them by his power, that they might recognize his special regard for them, and glorify his name. But Moses, in yielding to the natural impulses of his heart, appropriated to himself the honor due to God, fell under the power of Satan, and was forbidden to enter the promised land. Had Moses remained steadfast, the Lord would have brought him to the promised land, and would then have translated him to Heaven without his seeing death.

> Коли Мойсей, розгніваний невір’ям синів Ізраїля, у гніві вдарив по скелі й дав їм воду, за яку вони взивали, він привласнив славу собі; бо його думки були так поглинуті невдячністю та непокірністю Ізраїля, що, вчиняючи те, що Він наказав йому зробити, він не вшанував Бога й не звеличив Його ім’я. Це був задум Всемогутнього — часто приводити синів Ізраїля в скрутні обставини, а потім, у їхній великій потребі, визволяти їх Своєю силою, щоб вони пізнали Його особливу турботу про них і прославили Його ім’я. Але Мойсей, піддавшись природним поривам свого серця, привласнив собі честь, належну Богові, потрапив під владу Сатани, і йому було заборонено увійти до обітованої землі. Якби Мойсей залишився твердим, Господь привів би його до обітованої землі й тоді переніс би його на Небо, не давши йому побачити смерті.

> “As it was, Moses passed through death, but the Son of God came down from Heaven and resurrected him before his body had seen corruption. Though Satan contended with Michael for the body of Moses, and claimed it as his rightful prey, he could not prevail against the Son of God, and Moses, with a resurrected and glorified body, was borne to the courts of Heaven, and was now one of the honored two, commissioned by the Father to wait upon his Son.

> Так і сталося: Мойсей пройшов через смерть, але Син Божий зійшов з Неба й воскресив його, перш ніж його тіло побачило тління. Хоча Сатана сперечався з Михаїлом за тіло Мойсея й вважав його своєю законною здобиччю, він не зміг перемогти Сина Божого, і Мойсей, із воскреслим і прославленим тілом, був вознесений до небесних дворів і став тепер одним із двох вшанованих, доручених Отцем служити Його Синові.

> “By permitting themselves to be so overcome by sleep, the disciples had lost the conversation between the Heavenly messengers and the glorified Redeemer. But as they suddenly awake from profound slumber, and behold the sublime vision before them, they are filled with rapture and awe. As they look upon the radiant form of their beloved Master, they are obliged to shield their eyes with their hands, not being able otherwise to endure the inexpressible glory that clothes his person, and which emits beams of light like those of the sun. For a brief space the disciples behold their Lord glorified and exalted before their eyes, and honored by the radiant beings whom they recognize as the favored ones of God.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

> «Дозволивши собі так піддатися сну, учні пропустили бесіду між Небесними посланцями та прославленим Викупителем. Але, раптово прокинувшись із глибокого сну й побачивши перед собою величне видіння, вони сповнюються захватом і благоговінням. Дивлячись на сяючу постать свого улюбленого Вчителя, вони змушені прикривати очі руками, бо інакше не можуть витримати невимовної слави, що огортає Його особу і випромінює промені світла, подібні до сонячних. На коротку мить учні споглядають свого Господа прославленим і звеличеним перед їхніми очима, вшанованим сяйними істотами, яких вони впізнають як улюблених Богом.» Дух пророцтва, том 2, 329, 330.

Back to Articles