Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Five

Книга Даниїла — номер двадцять п’ять

The Unveiling of Babylon’s Decline: A Prophetic Passage from Nebuchadnezzar to Belshazzar

Розкриття занепаду Вавилону: пророчий уривок від Навуходоносора до Валтасара

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2023

Formats

PDF
Word

The fall of Belshazzar in chapter five had been typified by Nebuchadnezzar’s fall in chapter four.

Падіння Валтасара у п’ятому розділі було прообразно показане падінням Навуходоносора у четвертому розділі.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, . . . to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> «До останнього володаря Вавилону, як і в прообразі — до його першого, пролунав вирок Божественного Спостерігача: „О, царю,... тобі сказано; царство віднято від тебе.” Даниїла 4:31». Пророки і царі, 533.

Nebuchadnezzar represents the beginning and Belshazzar the end of the kingdom that ruled for seventy years, and thus symbolized the reign of the earth beast of Revelation chapter thirteen (the United States), that was to reign during the time when the whore of Tyre (the papacy), was forgotten.

Навуходоносор уособлює початок, а Валтасар — кінець царства, що панувало сімдесят років, і тим самим воно символізувало правління земного звіра з тринадцятого розділу Одкровення (Сполучені Штати), який мав панувати в час, коли про блудницю Тиру (папство) забули.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Isaiah 23:15.

> І станеться того дня, що Тир буде забутий на сімдесят років, як за днів одного царя: по закінченні сімдесяти років Тир співатиме, як блудниця. Ісая 23:15.

Nebuchadnezzar therefore represents the beginning of the United States, and Belshazzar represents the end of the United States. Nebuchadnezzar represents the beginning of the Republican horn and the beginning of the Protestant horn. Belshazzar represents the ending of the Republican and Protestant horn.

Отже, Навуходоносор представляє початок Сполучених Штатів, а Валтасар — кінець Сполучених Штатів. Навуходоносор представляє початок республіканського рога і початок протестантського рога. Валтасар представляє кінець республіканського і протестантського рога.

The judgment brought upon Nebuchadnezzar was “seven times.” The story of Nebuchadnezzar’s living as a beast for twenty-five hundred and twenty days, was employed by William Miller in his application of the “seven times” of Leviticus twenty-six, though he did not address the twenty-five hundred and twenty, that is symbolized in Belshazzar’s judgment.

Покарання, що спіткало Навуходоносора, полягало в «семи часах». Оповідь про те, як Навуходоносор жив як звір дві тисячі п’ятсот двадцять днів, була використана Вільямом Міллером у його застосуванні «семи часів» Левіта 26, хоча він не розглядав дві тисячі п’ятсот двадцять, що символізовано в суді над Валтасаром.

> And this is the writing that was written, MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. This is the interpretation of the thing: MENE; God hath numbered thy kingdom, and finished it. TEKEL; Thou art weighed in the balances, and art found wanting. PERES; Thy kingdom is divided, and given to the Medes and Persians. Daniel 5:25–28.

> І ось напис, що був написаний: МЕНЕ, МЕНЕ, ТЕКЕЛ, УФАРСІН. Ось тлумачення цього напису: МЕНЕ: Бог полічив твоє царство і поклав йому край. ТЕКЕЛ: зважений ти на терезах і знайдений легким. ПЕРЕС: Твоє царство розділене й дане мідянам та персам. Даниїла 5:25-28.

Beyond the interpretation Daniel assigned to the mysterious handwriting on the wall, the words “mene” and “tekel,” represent a measurement of weight, and those words also represent a specific value of coinage (Exodus 30:13, Ezekiel 45:12). A “mene” is fifty shekels, or one thousand gerahs. “Mene, mene” therefore equates to two thousand gerahs. A “tekel” is twenty gerahs. Therefore “mene, mene, tekel” equates to two thousand and twenty gerahs. “Upharsin” means “to divide” and therefore means is one-half of a “mene,” and represents five hundred gerahs. Combined they represent the sum of twenty-five hundred and twenty.

Окрім тлумачення, яке Даниїл надав загадковому напису на стіні, слова «mene» і «tekel» позначають міру ваги, а також означають конкретну монетну вартість (Вихід 30:13, Єзекіїль 45:12). «Mene» — це п’ятдесят шекелів, або тисяча ґер. «Mene, mene» — це дві тисячі ґер. «Tekel» — це двадцять ґер. Отже, «mene, mene, tekel» — це дві тисячі двадцять ґер. «Upharsin» означає «розділити» і, відповідно, становить половину «mene», тобто п’ятсот ґер. Разом вони становлять суму дві тисячі п’ятсот двадцять.

The last reference of Sister White identifies that Belshazzar was typified by Nebuchadnezzar, but more specifically she emphasized their mutual judgment, and both judgments are represented as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty-six. There are a few terms that the Scriptures employ to represent the “seven times” of Leviticus twenty-six. Jeremiah represents it as God’s indignation.

Остання згадка у Сестри Вайт вказує, що для Валтасара прообразом був Навуходоносор, але точніше вона наголошувала на суді над обома, і обидва ці суди представлені як символ «сім разів» із Левита двадцять шостого розділу. Є кілька термінів, які Писання вживає, щоб позначити «сім разів» Левита двадцять шостого розділу. Єремія подає це як Божий гнів.

> How hath the Lord covered the daughter of Zion with a cloud in his anger, and cast down from heaven unto the earth the beauty of Israel, and remembered not his footstool in the day of his anger! The Lord hath swallowed up all the habitations of Jacob, and hath not pitied: he hath thrown down in his wrath the strong holds of the daughter of Judah; he hath brought them down to the ground: he hath polluted the kingdom and the princes thereof. He hath cut off in his fierce anger all the horn of Israel: he hath drawn back his right hand from before the enemy, and he burned against Jacob like a flaming fire, which devoureth round about. He hath bent his bow like an enemy: he stood with his right hand as an adversary, and slew all that were pleasant to the eye in the tabernacle of the daughter of Zion: he poured out his fury like fire. The Lord was as an enemy: he hath swallowed up Israel, he hath swallowed up all her palaces: he hath destroyed his strong holds, and hath increased in the daughter of Judah mourning and lamentation. And he hath violently taken away his tabernacle, as if it were of a garden: he hath destroyed his places of the assembly: the Lord hath caused the solemn feasts and sabbaths to be forgotten in Zion, and hath despised in the indignation of his anger the king and the priest. The Lord hath cast off his altar, he hath abhorred his sanctuary, he hath given up into the hand of the enemy the walls of her palaces; they have made a noise in the house of the Lord, as in the day of a solemn feast. The Lord hath purposed to destroy the wall of the daughter of Zion: he hath stretched out a line, he hath not withdrawn his hand from destroying: therefore he made the rampart and the wall to lament; they languished together. Lamentations 2:1–8.

> Як Господь покрив дочку Сіону хмарою у Своєму гніві й поверг із неба на землю красу Ізраїля, і не згадав Свого підніжжя в день Свого гніву! Господь поглинув усі оселі Якова й не пожалів; у Своєму гніві повалив твердині дочки Юди; поверг їх на землю; опоганив царство та його князів. У лютому гніві Він відтяв усі роги Ізраїля; відтягнув Свою правицю перед ворогом, і запалав проти Якова, мов палючий вогонь, що пожирає довкола. Він натяг лука, як ворог; став із правицею, як супротивник, і позабивав усе, що милувало око, в оселі дочки Сіону; вилив Свою лють, немов вогонь. Господь був як ворог: Він поглинув Ізраїля, поглинув усі її палати; зруйнував її укріплення і примножив у дочці Юди жалобу та ридання. І силоміць зняв її намет, мов намет у саду; зруйнував місця її зборів; Господь учинив, що на Сіоні забули про урочисті свята й суботи, і в обуренні Свого гніву зневажив царя та священика. Господь відкинув Свій жертовник, зневажив Свою святиню; віддав у руку ворога стіни її палат; вони здійняли гомін у домі Господньому, як у день урочистого свята. Господь постановив зруйнувати мур дочки Сіону; Він простягнув шнур, не відтягнув Своєї руки від руйнування; через це вал і мур заплакали, разом знемогли. Плач Єремії 2:1–8.

The Lord’s anger is represented as the “indignation of his anger,” and his anger was accomplished upon both the northern kingdom and southern kingdom of Israel. This is why the book of Daniel identifies a “first” and a “last” indignation. Jeremiah identifies a “line” that the Lord “hath stretched out,” when he exercised his anger towards his chosen people. That line is also referred to in second Kings.

Гнів Господа зображено як "обурення його гніву", і його гнів звершився над обома — північним і південним — царствами Ізраїлю. Тому книга Даниїла визначає "перше" й "останнє" обурення. Єремія вказує на "шнур", який Господь "простягнув", коли він виявляв свій гнів щодо свого вибраного народу. Про цей шнур згадується також у Другій книзі Царів.

> And the Lord spake by his servants the prophets, saying, Because Manasseh king of Judah hath done these abominations, and hath done wickedly above all that the Amorites did, which were before him, and hath made Judah also to sin with his idols: Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies. 2 Kings 21:10–14.

> І Господь промовив через своїх слуг, пророків, кажучи: Через те, що Манасія, цар Юди, вчинив ці мерзоти і чинив лихе понад усе, що робили аморейці, які були перед ним, і Юду також увів у гріх своїми ідолами, — тому так говорить Господь Бог Ізраїля: Ось Я наведу таке лихо на Єрусалим і на Юду, що кожному, хто почує про це, обидва його вуха задзвенять. І простягну над Єрусалимом мірний шнур Самарії та відвіс дому Ахава, і обітру Єрусалим, як чоловік витирає тарілку, витираючи її й перевертаючи догори дном. І полишу останок Моєї спадщини та віддам їх у руки їхніх ворогів; і стануть вони здобиччю та на розграбування для всіх своїх ворогів. 2 Царів 21:10-14.

The “line” of God’s indignation that is Moses’ “seven times,” was first stretched over the northern kingdom (the house of Ahab), and then over Judah. Another biblical term for the “seven times” that is derived from Leviticus twenty-six is the term “scattered”.

"Лінія" Божого гніву, тобто Мойсеєве "сім разів", спершу була простягнута над північним царством (домом Ахава), а потім над Юдою. Інший біблійний термін для "семи разів", що походить із двадцять шостого розділу Левита, — це термін "розсіяні".

> Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:28–35.

> Тоді Я також піду супроти вас у люті; і Я, навіть Я, покараю вас семикратно за ваші гріхи. І ви їстимете тіла ваших синів, і тіла ваших дочок будете їсти. І зруйную ваші узвишшя, повалю ваші зображення, і кину ваші трупи на трупи ваших ідолів, і душа Моя гидуватиме вами. І зроблю ваші міста пусткою, і ваші святилища оберну на спустошення, і не буду відчувати запаху ваших приємних пахощів. І спустошу землю, і ваші вороги, що житимуть у ній, жахатимуться з цього. І розсію вас поміж народами, і витягну меч за вами; і земля ваша буде спустошена, а ваші міста — пусткою. Тоді земля відсвяткує свої суботи, усі дні, поки лежатиме спустошена, і ви будете в землі ваших ворогів; тоді земля відпочине і відсвяткує свої суботи. Увесь час, поки вона лежатиме спустошена, вона відпочиватиме; бо не відпочивала у ваші суботи, коли ви жили на ній. Левіт 26:28–35.

The scattering among the heathen was fulfilled for Daniel when he was carried as a slave into Babylon, at the captivity of Jehoiakim. Then, while Daniel was in the “enemies’ land” the land rested and enjoyed “her sabbaths.” Second Chronicles informs us that the period of time was the seventy years of Jeremiah, which Daniel came to recognize in chapter nine.

Розсіяння між язичниками здійснилося для Даниїла, коли його як раба відвели до Вавилону, під час полону Єгоякима. Тоді, коли Даниїл перебував у «землі ворогів», земля відпочивала й відсвятковувала «свої суботи». Друга книга Хронік повідомляє, що цей період становив сімдесят років Єремії, які Даниїл усвідомив у дев’ятому розділі.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> А тих, що врятувалися від меча, він повів у полон до Вавилона; і були вони слугами йому та його синам аж до панування перського царства, щоб виповнилося слово Господнє, сказане устами Єремії, аж поки земля відсвяткувала свої суботи; бо ввесь час свого спустошення вона дотримувалася суботи, щоб сповнилися сімдесят років. А в перший рік Кіра, царя Персії, щоб сповнилося слово Господнє, сказане устами Єремії, Господь збудив дух Кіра, царя Персії, і він оголосив по всьому своєму царству та й письмово це виклав, кажучи: Так говорить Кір, цар Персії: Усі царства землі дав мені Господь, Бог небес, і Він наказав мені збудувати Йому дім у Єрусалимі, що в Юді. Хто є між вами з усього Його народу? Нехай буде з ним Господь, його Бог, і нехай підіймається. 2 Хронік 36:20–23.

The term “scattering” is a symbol of the “seven times.” The judgment of Nebuchadnezzar of “seven times” living as a beast, typified the judgment of Belshazzar, as represented by the mystical words upon the wall, “mene, mene, tekel upharsin.” Belshazzar’s judgment was represented by the handwriting that equated to twenty-five hundred and twenty, the same number of days that Nebuchadnezzar lived like a beast, and the same number of years represented with the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Термін «розсіяння» є символом «семи часів». Суд над Навуходоносором — «сім часів» життя як звіра — був прообразом суду над Валтасаром, як це представлено таємничими словами на стіні: «mene, mene, tekel upharsin». Суд над Валтасаром був представлений написом, що дорівнював двом тисячам п’ятистам двадцяти — тій самій кількості днів, скільки Навуходоносор жив як звір, і тій самій кількості років, яку представляють «сім часів» у Левіті 26.

The judgment of Belshazzar, that was typified by the judgment of Nebuchadnezzar, was symbolically represented by the “seven times,” and both of those judgments represented a “fall of Babylon,” which is the symbol of the second angel’s message. The first fall of Babylon was when Nimrod’s tower was brought down.

Суд над Валтасаром, прообразом якого був суд над Навуходоносором, був символічно представлений «сімома часами», і обидва ці суди представляли «падіння Вавилону», що є символом вістки другого ангела. Перше падіння Вавилону було тоді, коли вежу Німрода було зруйновано.

> And the whole earth was of one language, and of one speech. And it came to pass, as they journeyed from the east, that they found a plain in the land of Shinar; and they dwelt there. And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. And the Lord came down to see the city and the tower, which the children of men builded. And the Lord said, Behold, the people is one, and they have all one language; and this they begin to do: and now nothing will be restrained from them, which they have imagined to do. Go to, let us go down, and there confound their language, that they may not understand one another’s speech. So the Lord scattered them abroad from thence upon the face of all the earth: and they left off to build the city. Genesis 11:1–8.

> І була вся земля однієї мови та однієї говірки. І сталося, коли вони рушили зі сходу, що знайшли рівнину в землі Шинар і оселилися там. І сказали один одному: Ходімо, наробімо цегли та добре її випалимо. І була в них цегла замість каменю, а бітум був їм за розчин. І сказали: Ходімо, збудуймо собі місто й вежу, вершина якої сягатиме неба; і зробімо собі ім’я, щоб ми не розпорошилися по поверхні всієї землі. І зійшов Господь подивитися місто та вежу, які будували сини людські. І сказав Господь: Ось народ один, і в усіх у них одна мова; і це вони почали робити; і тепер для них не буде неможливим нічого з того, що вони надумали чинити. Ходімо, зійдімо й там змішаємо їхню мову, щоб вони не розуміли мови один одного. І розпорошив їх звідти Господь по поверхні всієї землі, і вони перестали будувати місто. Буття 11:1-8.

At the judgment of Babel, which was the judgment of Nimrod, the Lord “scattered” Nimrod’s rebels across the “face of the whole earth.” Nimrod and his cohorts knew their rebellion would cause them to be scattered, for they had said the motivation for building the tower and city was to “make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth.”

Під час суду над Вавилоном, який був судом над Німродом, Господь «розсіяв» бунтівників Німрода по «поверхні всієї землі». Німрод і його спільники знали, що їхній бунт призведе до розсіяння, бо вони казали, що мотивом будівництва вежі й міста було «зробити собі ім’я, щоб нам не бути розсіяними по поверхні всієї землі».

A “name” prophetically is a symbol of character. The character that Nimrod and his cohorts established is represented by their works, for by the fruits you shall know the character. The fruit of Nimrod’s rebellion, and therefore the symbol of his character, was the construction of the tower and the city. A “tower” is a symbol of a church, and a “city” is a symbol of a state. The name of Nimrod’s rebels, which represents their character, was the combination of church and state, which is also symbolically represented as the image of the beast.

«Ім’я» в пророчому сенсі є символом характеру. Характер, який встановили Німрод і його спільники, представлений їхніми ділами, бо за плодами пізнаєте характер. Плодом бунту Німрода, а отже й символом його характеру, було зведення вежі та міста. «Вежа» є символом церкви, а «місто» — символом держави. Ім’я бунтівників Німрода, що представляє їхній характер, було поєднанням церкви й держави, яке також символічно зображено як образ звіра.

The passage identifying the fall of Babel has the expression “go to” repeated three times. The third is when God brings the judgment of confounding their language, and scattering them abroad. The first “go to” was the preparation for the second “go to,” when they constructed their city and tower. When they had accomplished their work during the history of the second expression of “go to,” God came down to visually consider their rebellion. The third “go to,” was judgment, and the second “go to” was a visual test. The first “go to” represents their first failure, and prophetically the three times “go to” is expressed identifies the three-step testing process of the everlasting gospel. There is much more information in the testimony of Nimrod’s rebellion and fall, but we are simply identifying that the first time Babylon (Babel) fell, the symbol of “seven times,” as represented by the “scattering,” is identified. Nimrod’s judgment was represented by a scattering, Nebuchadnezzar’s by “seven times” and Belshazzar’s by “twenty-five hundred and twenty”.

Уривок, що описує падіння Вавилону, містить вираз «ходімо», повторений тричі. Третє — це коли Бог приносить суд змішання їхніх мов і розсіяння їх по всій землі. Перше «ходімо» було підготовкою до другого «ходімо», коли вони зводили своє місто й вежу. Коли вони завершили свою роботу під час другого «ходімо», Бог зійшов, щоб оглянути їхній бунт. Третє «ходімо» було судом, а друге «ходімо» — видимим випробуванням. Перше «ходімо» означає їхню першу невдачу, а в пророчому сенсі триразове вживання «ходімо» окреслює триетапний випробувальний процес вічного Євангелія. У свідченні про бунт і падіння Німрода є набагато більше відомостей, але ми просто зазначаємо, що коли Вавилон (Вавел) уперше впав, було виявлено символ «сім разів», представлений «розсіянням». Суд над Німродом був представлений розсіянням, над Навуходоносором — «сім разів», а над Валтасаром — «дві тисячі п’ятсот двадцять».

The signature of the Alpha and Omega identifies that the line of prophecy represented by chapters four and five, is the latter rain message of the second angel and Midnight Cry. The line begins with the fall of Babylon represented by Nebuchadnezzar, identifying 1798, which is when spiritual Babylon (the papacy) fell the first time. Then at the end of the line, Belshazzar’s Babylon falls, marking the beginning of the progressive fall of spiritual Babylon (the papacy again), beginning at the Sunday law crisis. There are two witnesses of the fall of Babylon at the beginning of the line and two witnesses at the end of the line. Prophetic logic recognizes the signature of the great Beginning and Ending, while seeing the subject of Babylon’s fall testified to by four witnesses in the line represented by Daniel chapters four and five.

Ознака Альфи й Омеги вказує на те, що лінія пророцтва, представлена четвертим і п’ятим розділами, є звісткою пізнього дощу другого ангела та Опівнічного крику. Лінія починається з падіння Вавилона, представленого Навуходоносором, вказуючи на 1798 рік, коли духовний Вавилон (папство) вперше впав. Потім у кінці лінії падає Вавилон Валтасара, що позначає початок поступового падіння духовного Вавилона (знову ж папства), яке починається з кризи недільного закону. На початку лінії є два свідки падіння Вавилона, і два свідки — в кінці лінії. Пророча логіка розпізнає ознаку великого Початку й Кінця, водночас бачачи, що про падіння Вавилона свідчать чотири свідки у лінії, представленій четвертим і п’ятим розділами книги Даниїла.

In the type and antitype relationship of Nebuchadnezzar and Belshazzar, when aligned with the last days, we find the earth beast in its lamblike condition represented by Nebuchadnezzar, and then, when it speaks as a dragon, we see Belshazzar. We see in the prophetic relationship, the Republican horn being led by the Constitution of the United States represented by Nebuchadnezzar, and the overturning of the Constitution represented by Belshazzar. We will also see Nebuchadnezzar as a wise virgin and Belshazzar as a foolish virgin.

У взаємозв’язку типу й антитипу Навуходоносора та Валтасара, коли це зіставити з останніми днями, ми бачимо звіра із землі у своєму ягнячому образі, представленого Навуходоносором, а потім, коли він говорить як дракон, — Валтасара. У пророчому контексті ми бачимо республіканський ріг під проводом Конституції Сполучених Штатів, представлений Навуходоносором, а повалення Конституції — Валтасаром. Ми також побачимо Навуходоносора як мудру діву, а Валтасара — як нерозумну діву.

We will continue our consideration of Daniel chapters four and five in the next article.

Ми продовжимо розгляд четвертого і п’ятого розділів книги Даниїла в наступній статті.

> “Belshazzar had been given many opportunities for knowing and doing the will of God. He had seen his grandfather Nebuchadnezzar banished from the society of men. He had seen the intellect in which the proud monarch gloried taken away by the One who gave it. He had seen the king driven from his kingdom, and made the companion of the beasts of the field. But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.

> Валтасар мав багато можливостей пізнати й виконувати Божу волю. Він бачив, як його діда Навуходоносора вигнали з людського суспільства. Він бачив, як розум, яким пишався гордий монарх, був забраний Тим, Хто його дав. Він бачив, як царя вигнали з його царства й як він став супутником польових звірів. Але любов Валтасара до розваг і самопрославлення стерла уроки, яких він ніколи не мав забути; і він чинив гріхи, подібні до тих, що накликали явні суди на Навуходоносора. Він змарнував можливості, милостиво даровані йому, знехтувавши використати нагоди, що були в його розпорядженні, щоб пізнати істину. «Що мені робити, щоб спастися?» — це було питання, яке великий, але нерозумний цар байдуже обминув.

> “This is the danger of heedless, reckless youth today. The hand of God will awaken the sinner as it did Belshazzar, but with many it will be too late to repent.

> Це небезпека сьогоднішньої легковажної, безрозсудної молоді. Рука Божа пробудить грішника, як це сталося з Валтасаром, але для багатьох буде вже надто пізно, щоб покаятися.

> “The ruler of Babylon had riches and honour, and in his haughty self-indulgence he had lifted himself up against the God of heaven and earth. He had trusted in his own arm, not supposing that any would dare to say, ‘Why doest thou this?’ But as the mysterious hand traced letters on the wall of his palace, Belshazzar was awed and silenced. In a moment he was completely shorn of his strength and humbled as a child. He realized that he was at the mercy of One greater than Belshazzar. He had been making sport of sacred things. Now his conscience was awakened. He realized that he had had the privilege of knowing and doing the will of God. The history of his grandfather stood out as vividly before him as the writing on the wall.” Bible Echo, April 25, 1898.

> "Правитель Вавилона мав багатства й честь, і у своїй пихатій сваволі він піднісся проти Бога неба й землі. Він покладався на силу своєї руки, не припускаючи, що хтось насмілиться сказати: 'Чому ти це робиш?' Але коли загадкова рука вивела літери на стіні його палацу, Валтасар був охоплений благоговійним страхом і занімів. У мить він був цілком позбавлений сили і впокорений, як дитина. Він усвідомив, що перебуває на ласці Того, Хто більший за Валтасара. Він глузував зі святих речей. Тепер його совість пробудилася. Він усвідомив, що мав привілей знати й виконувати Божу волю. Історія його діда постала перед ним так само виразно, як напис на стіні." Біблійне Ехо, 25 квітня 1898.

Back to Articles