Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Three

Книга Даниїла — номер вісімдесят три

The Four Generations of Laodicean Adventism: Unraveling the Escalating Abominations

Чотири покоління лаодикійського адвентизму: розкриття наростаючих мерзот

Author

Jeff Pippenger

Published

February 16, 2024

Formats

PDF
Word

Ezekiel chapter eight, sets forth four increasing abominations which represent the four generations of Laodicean Adventism. The rebellion of 1863, produced a counterfeit to the two tables of Habakkuk, just as Aaron had produced an counterfeit image of jealousy, with his golden calf at the very time God was delivering the two tables of the Ten Commandments to Moses. Once Laodicean Adventism had begun the work of removing the foundational truths, as represented in William Miller’s dream, the leadership of the first generation began to reject the authority of the Bible, and then the Spirit of Prophecy. The rebellion had grown to a point where Kellogg’s spiritualism (pantheism), arrived into their history just prior to 1888.

Восьмий розділ книги Єзекіїля викладає чотири дедалі тяжчі мерзоти, що представляють чотири покоління Лаодикійського адвентизму. Бунт 1863 року породив підробку двох таблиць Авакума, так само як Аарон створив підроблений «образ ревнощів» своїм золотим тельцем саме тоді, коли Бог вручав Мойсеєві дві скрижалі Десяти Заповідей. Коли лаодикійський адвентизм розпочав працю з усунення засадничих істин, як це представлено у сні Вільяма Міллера, керівництво першого покоління почало відкидати авторитет Біблії, а потім і Духа Пророцтва. Бунт зріс до такої міри, що спіритуалізм (пантеїзм) Келлога з’явився у їхній історії безпосередньо напередодні 1888 року.

At the rebellion of 1888, the spiritualism represented by Ezekiel’s chambers of imagery reached a point where the messengers of Minneapolis, and the prophetess and even the Holy Spirit were rejected.

Під час бунту 1888 року спіритизм, представлений «покоями образів» Єзекіїля, дійшов до такого рівня, що відкинули посланців із Міннеаполіса, пророчицю і навіть Святого Духа.

> “We have seen in our experience that when the Lord sends rays of light from the open door of the sanctuary to His people, Satan stirs up the minds of many. But the end is not yet. There will be those who will resist the light and crowd down those whom God has made His channels to communicate light. Spiritual things are not spiritually discerned. The watchmen have not kept pace with the opening providence of God, and the real heaven-sent message and messengers are scorned.

> Ми бачили на власному досвіді, що коли Господь посилає промені світла з відчинених дверей святилища Своєму народові, Сатана підбурює уми багатьох. Але кінець ще не настав. Будуть такі, що противитимуться світлу й витіснятимуть тих, кого Бог зробив Своїми каналами для передавання світла. Духовні речі не розпізнаються духовно. Сторожі не йдуть у ногу з розкриттям Божого провидіння, і справжню, послану Небом, вістку та посланців зневажають.

> “There will go from this meeting men who claim to know the truth who are gathering about their souls the garments not woven in the loom of heaven. The spirit that they have received here will be carried with them. I tremble for the future of our cause. Those who do not in this place yield to the evidence God has given will war against their brethren whom God is using. They will make it very hard, when opportunities shall come where they can carry forward and onward the same kind of warfare they have hitherto engaged in. These men will have opportunities to be convinced that they have been warring against the Holy Spirit of God. Some will be convinced; others will hold firmly their own spirit. They will not die to self and let the Lord Jesus come into their hearts. They will be more and still more deceived until they cannot discern truth and righteousness. They will, under another spirit, seek to place upon the work a mold that God shall not approve; and they will endeavor to act out the attributes of Satan in assuming control of human minds and thus control the work and cause of God.

> З цього зібрання підуть люди, які стверджують, що знають істину, і які обгортають свої душі шатами, не витканими на небесному верстаті. Дух, який вони прийняли тут, вони понесуть із собою. Я тремчу за майбутнє нашої справи. Ті, хто тут не скоряться доказам, які дав Бог, воюватимуть проти своїх братів, яких Бог використовує. Вони дуже ускладнять справу, коли з’являться нагоди й вони зможуть і далі провадити ту саму боротьбу, якою досі займалися. У цих людей будуть нагоди переконатися, що вони воювали проти Святого Духа Божого. Дехто переконається; інші міцно триматимуться власного духу. Вони не помруть для свого я і не впустять Господа Ісуса у свої серця. Вони дедалі більше впадатимуть в обман, аж поки не зможуть розрізняти істину й праведність. Під іншим духом вони намагатимуться накласти на працю відбиток, який Бог не схвалить; і намагатимуться втілювати риси Сатани, беручи під свій контроль людські розуми й таким чином контролюючи працю та справу Божу.

> “Had our brethren fasted and prayed and humbled their hearts before God at this meeting, and sat down calmly to investigate the Scriptures together, then God would have been glorified. But the spirit of prejudice that was brought to that meeting closed the door to the richest blessing of God, and those who had this spirit will not be in a favorable position to see light until they repent before God and have some sense of how near they have come to doing despite to the Holy Spirit and having another spirit.” The 1888 Materials, 832.

> Якби наші брати постилися й молилися та смирили свої серця перед Богом на цьому зібранні і спокійно сіли разом досліджувати Писання, тоді Бог був би прославлений. Але дух упередженості, який було принесено на те зібрання, зачинив двері для найщедрішого Божого благословення, і ті, хто мав цей дух, не будуть у сприятливому становищі, щоб побачити світло, доки не покаяться перед Богом і не усвідомлять хоч трохи, як близько вони підійшли до того, щоб зневажити Святого Духа і мати інший дух. Матеріали 1888 року, 832.

After 1888, Sister White “trembled for the future of” God’s church and work. She saw that the meeting would produce a continued spiritual warfare among the men that were leaders of Laodicean Adventism, and the controversy of “the daily,” is evidence that her predictions were fulfilled upon that very generation. A warfare was then carried on by men who did not “yield to the evidence God had given” to confirm the “heaven sent message and messengers,” and those men made war against “the Holy Spirit of God.” The second generation watched as the publishing house and sanitarium were burnt to the ground by the fires of God’s judgment.

Після 1888 року сестра Вайт «тремтіла за майбутнє» Божої церкви та справи. Вона бачила, що ця зустріч породить тривалу духовну війну серед людей, які були лідерами лаодикійського адвентизму, а суперечка щодо «щоденного» є доказом того, що її передбачення справдилися саме в тому поколінні. Тоді війну вели люди, які не «підкорилися доказам, які Бог дав», щоб підтвердити «послання і посланців, надісланих з неба», і ці люди воювали проти «Святого Духа Божого». Друге покоління спостерігало, як видавництво і санаторій були спалені дощенту вогнем Божого суду.

> “Today I received a letter from Elder Daniells regarding the destruction of the Review office by fire. I feel very sad as I consider the great loss to the cause. I know that this must be a very trying time for the brethren in charge of the work and for the employees of the office. I am afflicted with all who are afflicted. But I was not surprised by the sad news, for in the visions of the night I have seen an angel standing with a sword as of fire stretched over Battle Creek. Once, in the daytime, while my pen was in my hand, I lost consciousness, and it seemed as if this sword of flame were turning first in one direction and then in another. Disaster seemed to follow disaster because God was dishonored by the devising of men to exalt and glorify themselves.

> Сьогодні я отримала лист від старійшини Даніелса щодо знищення пожежею редакції «Рев’ю». Мені дуже сумно, коли я думаю про велику втрату для справи. Я знаю, що це має бути дуже важкий час для братів, відповідальних за працю, і для працівників редакції. Я співстраждаю з усіма, хто страждає. Але мене не здивували ці сумні вісті, бо в нічних видіннях поставав ангел, який стояв із вогненним мечем, простягнутим над Батл-Кріком. Якось удень, коли перо було в мене в руці, я втратила свідомість, і здавалося, що цей вогненний меч повертався то в один, то в інший бік. Здавалося, що нещастя слідує за нещастям, бо Бога безчестили людські задуми, спрямовані на те, щоб звеличити й прославити самих себе.

> “This morning I was drawn out in earnest prayer that the Lord would lead all who are connected with the Review and Herald office to make diligent search, that they may see wherein they have disregarded the many messages God has given.

> Цього ранку мене спонукало до ревної молитви, щоб Господь спонукав усіх, хто пов’язаний з офісом Review and Herald, ретельно дослідити, аби вони побачили, у чому саме вони знехтували багатьма посланнями, які дав Бог.

> “Sometime ago the brethren at the Review office asked my counsel about the erection of another building. I then said that if those who were in favor of adding another building to the Review and Herald office had the future mapped out before them, if they could see what would be in Battle Creek, they would have no question about putting up another building there. God said: ‘My word has been despised; and I will turn and overturn.’

> Деякий час тому браття з офісу Review попросили моєї поради щодо спорудження ще однієї будівлі. Тоді я сказав, що якби ті, хто виступали за спорудження ще однієї будівлі для офісу Review and Herald, мали перед собою чітко окреслене майбутнє, якби вони могли побачити, що буде в Батл-Кріку, у них не виникло б жодних питань щодо зведення там ще однієї будівлі. Бог сказав: «Моє слово було знехтуване; і Я поверну і переверну».

> “At the General Conference, held in Battle Creek in 1901, the Lord gave His people evidence that He was calling for reformation. Minds were convicted, and hearts were touched; but thorough work was not done. If stubborn hearts had then broken in penitence before God, there would have been seen one of the greatest manifestations of the power of God that has ever been seen. But God was not honored. The testimonies of His Spirit were not heeded. Men did not separate from the practices that were in decided opposition to the principles of truth and righteousness, which should ever be maintained in the Lord’s work.

> На Генеральній конференції, що відбулася в Батл-Кріку у 1901 році, Господь дав Своєму народові свідчення, що Він закликає до реформи. Розуми були переконані, а серця — зворушені; але ґрунтовної роботи не було зроблено. Якби тоді вперті серця зламалися в покаянні перед Богом, було б видно один із найбільших проявів Божої сили, які коли-небудь бачили. Але Бога не було вшановано. До свідчень Його Духа не прислухалися. Люди не відділилися від практик, що рішуче суперечили принципам істини й праведності, яких слід завжди дотримуватися в Господній справі.

> “The messages to the church of Ephesus and to the church in Sardis have been often repeated to me by the One who gives me instruction for His people. ‘Unto the angel of the church of Ephesus write; These things saith He that holdeth the seven stars in His right hand, who walketh in the midst of the seven golden candlesticks; I know thy works, and the labor, and thy patience, and how thou canst not bear them which are evil: and thou hast tried them which say they are apostles, and are not, and hast found them liars: and hast borne, and hast patience, and for My name’s sake hast labored, and hast not fainted. Nevertheless I have somewhat against thee, because thou hast left thy first love. Remember therefore from whence thou art fallen, and repent, and do the first works; or else I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ Revelation 2:1–5.

> Послання до ефеської церкви та до церкви в Сардах багато разів повторював мені Той, Хто дає мені настанови для Його народу. «Ангелові ефеської церкви напиши; Оце говорить Той, Хто тримає сім зір у Своїй правиці, Хто ходить серед семи золотих світильників; Я знаю діла твої, і труд, і терпеливість твою, і що ти не можеш зносити злих; і випробував ти тих, які кажуть, що вони апостоли, а не є, і знайшов їх брехунами; і ти зносив, і маєш терпеливість, і задля Мого Імені трудився, і не знемігся. Та маю проти тебе те, що ти полишив свою першу любов. Отже, згадай, звідки ти впав, і покайся, і роби перші діла; а коли ні, то швидко прийду до тебе і зрушу твій світильник з його місця, якщо не покаєшся». Об’явлення 2:1-5.

> “‘And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith He that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Remember therefore how thou hast received and heard, and hold fast, and repent. If therefore thou shalt not watch, I will come on thee as a thief, and thou shalt not know what hour I will come upon thee.’ Revelation 3:1–3.

> ‘І Ангелові Церкви в Сардах напиши; Так говорить Той, Хто має сім Божих Духів і сім зір: Знаю діла твої, що ти маєш ім’я, ніби живий, а ти мертвий. Пильнуй і зміцни те, що залишилося, що готове вмерти: бо Я не знайшов твоїх діл досконалими перед Богом. Отже, згадай, як ти прийняв і почув, та тримайся і покайся. Коли ж не пильнуватимеш, Я прийду на тебе, як злодій, і не знатимеш, якої години Я прийду на тебе.’ Об’явлення 3:1-3.

> “We are seeing the fulfillment of these warnings. Never have scriptures been more strictly fulfilled than these have been.

> Ми бачимо справдження цих попереджень. Ніколи Писання не справджувалися настільки точно, як справдилися ці.

> “Men may erect the most carefully constructed, fireproof buildings, but one touch of God’s hand, one spark from heaven, will sweep away every refuge.

> Люди можуть зводити найретельніше збудовані, вогнетривкі будівлі, але один дотик Божої руки, одна іскра з небес зметуть кожен притулок.

> “It has been asked if I have any advice to give. I have already given the advice that God has given me, hoping to prevent the falling of the fiery sword that was hanging over Battle Creek. Now that which I dreaded has come—the news of the burning of the Review and Herald building. When this news came, I felt no surprise, and I had no words to speak. What I have had to say from time to time in warnings has had no effect except to harden those who heard, and now I can only say: I am so sorry, so very sorry, that it was necessary for this stroke to come. Light enough has been given. If it were acted upon, further light would not be needed.” Testimonies, volume 8, 97–99.

> "Мене запитали, чи маю я якусь пораду. Пораду, яку дав мені Бог, я вже висловив, сподіваючись запобігти падінню вогняного меча, що нависав над Батл-Кріком. Тепер сталося те, чого я боявся, — надійшла звістка про знищення вогнем будівлі «Review and Herald». Коли надійшла ця звістка, я не відчув подиву, і в мене не знайшлося слів. Те, що мені доводилося час від часу говорити як застереження, не мало жодного впливу, окрім як ожорсточити тих, хто це чув, і тепер я можу лише сказати: мені так шкода, дуже шкода, що було необхідно, аби цей удар обрушився. Було дано досить світла. Якби відповідно до нього діяли, подальше світло не було б потрібне." Testimonies, том 8, 97–99.

The second generation of Adventism was not a victory, and in fulfillment of Ezekiel chapter eight, the rebellion only continued to escalate.

Друге покоління адвентизму не було перемогою, і у виконання восьмого розділу Єзекіїля бунт лише продовжував посилюватися.

> “By written messages and by fire the Lord has declared that he wants his people to move out of Battle Creek. May God help us to hear his voice. Does it mean nothing to us that our two great institutions in Battle Creek were swept away by fire? You may say, ‘But the new Sanitarium has many patients.’ Yes; but if there were many thousand patients there, this would be no argument in favor of our people building homes in Battle Creek, and settling there.

> Письмовими посланнями і через вогонь Господь заявив, що хоче, аби Його народ переселився з Батл-Кріка. Нехай Бог допоможе нам почути Його голос. Невже для нас нічого не означає те, що наші дві великі установи у Батл-Кріку були знищені пожежею? Ви можете сказати: «Але в новому Санаторії багато пацієнтів». Так; але навіть якби там було багато тисяч пацієнтів, це не було б аргументом на користь того, щоб наш народ будував будинки у Батл-Кріку й оселявся там.

> “Temptations are increasing. Men are rejecting the light that God has sent in the Testimonies of his Spirit, and they are choosing their own devising and their own plans. Will men continue to separate themselves from God? Must he reveal his displeasure in a still more marked manner than he has already done?” Pamphlets, SpTB06, 45.

> Спокуси зростають. Люди відкидають світло, яке Бог послав у Свідченнях Свого Духа, і обирають власні задуми та власні плани. Чи й надалі люди віддалятимуться від Бога? Невже Він має виявити Своє невдоволення ще виразніше, ніж уже виявив? Брошури, SpTB06, 45.

Men were “choosing their own devising’s and their own plans,” as represented by the seventy elders in the chambers of imagery of Ezekiel chapter eight, who proclaimed, “The Lord seeth us not.” The Lord raised up a prophetess and gave her “open visions” for exactly forty years, until 1884. He placed his signature upon this gift, for He gave it and ended it in a city named Portland, and he gave it for forty years. Just prior to the cessation of “open visions” the ancient men began to undermine the authority of the Bible and the Spirit of Prophecy in 1881, and 1882. The “open visions,” then ended in 1884, and in four years the rebellion of Korah, Dathan and Abiram was repeated at the 1888 General Conference.

Люди «обирали власні замисли та власні плани», як це зображено сімдесятьма старійшинами у «кімнатах із зображеннями» восьмого розділу книги Єзекіїля, які казали: «Господь не бачить нас». Господь підніс пророчицю і давав їй «відкриті видіння» рівно сорок років, до 1884 року. Він засвідчив цей дар Своїм підписом, бо дав його і завершив його в місті під назвою Портленд, і дав його на сорок років. Безпосередньо перед припиненням «відкритих видінь» старійшини почали підривати авторитет Біблії та Духа Пророцтва у 1881 і 1882 роках. «Відкриті видіння» тоді закінчилися в 1884 році, а через чотири роки повстання Коре, Датана й Авірама повторилося на Генеральній конференції 1888 року.

The rebellion of 1888, produced an escalation of rebellion that saw God’s direct intervention into the history of Laodicean Adventism as He burnt down the publishing work and the health work. Yet those direct judgments did not deter the rebellion that was under way. In 1919, a Bible Conference took place, where one of the primary rebels of the second generation, William Warren Prescott, the theologian trained in the universities of apostate Protestantism, was the primary leader of pushing the satanic view that claimed “the daily,” represented Christ’s sanctuary work gave a series of presentations.

Повстання 1888 року спричинило ескалацію бунту, що ознаменувалася прямим втручанням Бога в історію лаодикійського адвентизму, коли Він спалив видавниче служіння та медичне служіння. Проте ті безпосередні суди не стримали бунт, який розгортався. У 1919 році відбулася Біблійна конференція, на якій один із головних бунтівників другого покоління, Вільям Воррен Прескотт, богослов, навчений в університетах відступницького протестантизму, був головним провідником просування сатанинського погляду, який стверджував, що «щоденне,» представляло Христове служіння у святилищі, і він виголосив серію доповідей.

History identified that at that Bible conference in 1919, Prescott presented a gospel that consisted of removing every tenet of the prophetic message of the Millerites. He even attempted to remove the twenty-three hundred days, but could not pull that off. Yet he presented a gospel that was fully void of the prophetic understandings of the Millerites. His gospel was rejected at the meeting, but still those blind leaders decided to take his series of presentations and construct them into a book titled, The Doctrine of Christ. That book became the symbol of the arrival of the third generation of Laodicean Adventism.

Історія засвідчує, що на тій біблійній конференції 1919 року Прескотт представив євангеліє, яке полягало у вилученні всіх засад пророчого послання міллеритів. Він навіть намагався вилучити дві тисячі триста днів, але йому це не вдалося. Проте він представив євангеліє, цілком позбавлене пророчих розумінь міллеритів. Його євангеліє було відхилене на зібранні, але все ж ті сліпі лідери вирішили взяти його серію виступів і укласти з них книгу під назвою «Вчення Христа». Ця книга стала символом появи третього покоління лаодикійського адвентизму.

The book represents another gospel than the Millerite gospel of Habakkuk chapter two, and Paul informs us another gospel is not a gospel at all.

Книга становить інше євангеліє, ніж міллеритське євангеліє з другого розділу книги Авакума, і Павло повідомляє нам, що інше євангеліє — це взагалі не євангеліє.

> I marvel that ye are so soon removed from him that called you into the grace of Christ unto another gospel: Which is not another; but there be some that trouble you, and would pervert the gospel of Christ. But though we, or an angel from heaven, preach any other gospel unto you than that which we have preached unto you, let him be accursed. As we said before, so say I now again, If any man preach any other gospel unto you than that ye have received, let him be accursed. Galatians 1:6–9.

> Дивуюся, що ви так скоро відвернулися від Того, Хто покликав вас благодаттю Христовою, до іншої Євангелії: яка, власне, не інша; але є деякі, що вас бентежать і хочуть спотворити Євангелію Христову. Та навіть коли б ми, або ангел із неба, проповідували вам іншу Євангелію понад ту, яку ми вам проповідували, нехай буде проклятий. Як ми вже раніше сказали, так і тепер знову кажу: коли хтось проповідує вам іншу Євангелію понад ту, яку ви прийняли, нехай буде проклятий. Галатам 1:6-9.

The third generation of Adventism is represented by Ezekiel’s third abomination where the women are weeping for Tammuz. Tammuz was a Mesopotamian deity associated with fertility and the cycles of vegetation. Tammuz was sometimes depicted as a shepherd or a young man, linked to the changing seasons and the growth of crops. Tammuz’s death and subsequent resurrection, was tied to the agricultural calendar. According to the mythology, Tammuz would die or disappear during the summer months, which was seen as a representation of the withering of vegetation in the hot, dry season. The weeping for Tammuz was a mourning ritual that involved lamenting the death or disappearance of Tammuz during the summer months, followed by rejoicing at his resurrection, which symbolized the renewal of vegetation and agricultural life.

Третє покоління адвентизму представлене третьою мерзотою в Єзекіїля, де жінки плачуть за Таммузом. Таммуз був месопотамським божеством, пов’язаним із родючістю та циклами рослинності. Іноді Таммуза зображували як пастуха або юнака, пов’язаного зі зміною пір року та зростанням сільськогосподарських культур. Смерть Таммуза та його подальше воскресіння були пов’язані з аграрним календарем. Згідно з міфологією, у літні місяці Таммуз помирав або зникав, що сприймалося як відображення в’янення рослинності в спекотну, посушливу пору. Плач за Таммузом був жалобним ритуалом, що полягав в оплакуванні смерті або зникнення Таммуза в літні місяці, після чого радісно відзначали його воскресіння, яке символізувало оновлення рослинності та сільськогосподарського життя.

Weeping for Tammuz represents a counterfeit latter rain message, which is what the gospel of W. W. Prescott represented. The removal of the prophetic foundation, which began in the rebellion of 1863, reached a point in 1919, that Laodicean Adventism allowed the false gospel to be established. That false gospel was based fully upon the methodology of apostate Protestantism. Its original architect was W. W. Prescott, and as with William Miller, both men’s gospel was based upon their foundational understanding of “the daily,” in the book of Daniel. Both gospels are represented in the passage of 2 Thessalonians where Miller first discovered that “the daily,” represented paganism. In the passage there is a class represented by Miller, who accept the truth presented by Paul, and another class who do not possess a love of the truth.

Плач за Таммузом являє собою фальшиве послання пізнього дощу, саме це й являло собою євангеліє В. В. Прескотта. Усунення пророчого фундаменту, що почалося з бунту 1863 року, у 1919 році досягло такої точки, що лаодикійський адвентизм дозволив утвердитися хибному євангелію. Це хибне євангеліє повністю ґрунтувалося на методології відступницького протестантизму. Його первісним архітектором був В. В. Прескотт, і, як у випадку з Вільямом Міллером, євангеліє обох чоловіків ґрунтувалося на їхньому базовому розумінні «щоденного» в книзі Даниїла. Обидва євангелія представлені в уривку з 2 Солунян, де Міллер уперше виявив, що «щоденне» представляло язичництво. В тому уривку є клас, представлений Міллером, який приймає істину, викладену Павлом, і інший клас, що не має любові до істини.

One class in the last days, represented by Miller, “recognize” and receive the latter rain, and another class, represented by Prescott, receive strong delusion. The strong delusion they receive is based upon a false gospel, that is no gospel at all, and it identifies a false message of the latter rain. Thus, the third abomination of Ezekiel is the women (churches of Laodicean Adventism), weeping for Tammuz. Their summertime tears (rain), are to produce the fruit of the harvest.

Одна група в останні дні, представлена Міллером, «розпізнає» і приймає пізній дощ, а інша група, представлена Прескоттом, приймає сильну оману. Сильна омана, яку вони приймають, ґрунтується на фальшивому євангелії, яке взагалі не є євангелієм, і вона ідентифікує фальшиве послання пізнього дощу. Отже, третя мерзота Єзекіїля — це жінки (церкви лаодикійського адвентизму), що плачуть за Таммузом. Їхні літні сльози (дощ) мають принести плід жнив.

The distinction between two types of latter rain message pervades the Bible and Spirit of Prophecy. The Bible repeatedly identifies that the rain is withheld from a disobedient people.

Розрізнення між двома видами вістки про пізній дощ пронизує Біблію і Дух пророцтва. Біблія неодноразово свідчить, що дощ стримується від непокірного народу.

> They say, If a man put away his wife, and she go from him, and become another man’s, shall he return unto her again? shall not that land be greatly polluted? but thou hast played the harlot with many lovers; yet return again to me, saith the Lord. Lift up thine eyes unto the high places, and see where thou hast not been lien with. In the ways hast thou sat for them, as the Arabian in the wilderness; and thou hast polluted the land with thy whoredoms and with thy wickedness. Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain; and thou hadst a whore’s forehead, thou refusedst to be ashamed. Jeremiah 3:1–3.

> Кажуть: Якщо чоловік відпустить свою дружину, і вона відійде від нього й стане за іншого чоловіка, чи повернеться він знову до неї? Хіба не вельми оскверниться та земля? А ти чинила блуд із багатьма коханцями; проте повернись знову до Мене, — говорить Господь. Підійми очі свої на висоти й подивись, де з тобою не лежали. На дорогах сиділа ти, підстерігаючи їх, як араб у пустелі; і осквернила ти землю своїм блудом і своїм беззаконням. Тому були стримані зливи, і пізній дощ не прийшов; а ти мала чоло блудниці, ти не хотіла соромитися. Єремія 3:1–3.

Laodicean Adventism began playing the harlot in 1863, and ever since then the showers have been withheld. They refuse to be ashamed of their rebellion, and that lack of humility produces a whore’s forehead, and the whore of Bible prophecy is the papacy. The third generation is where the final work of preparing to bow down to the whore of Rome’s mark is accomplished. The preparation for the fourth generation is accomplished in the third generation, by a counterfeit message of the latter rain. As with the rebellion of 1863, and the rebellion of 1888, the rebellion of 1919, are aligned with September 11, 2001, for when the buildings of New York City then came down the mighty angel of Revelation eighteen descended and the genuine latter rain began.

Лаодикійський адвентизм почав блудодіяти у 1863 році, і відтоді зливи були стримані. Вони відмовляються соромитися свого бунту, і така відсутність смирення породжує лоб блудниці, а блудниця біблійного пророцтва — це папство. Третє покоління — це те, де звершується остаточна праця підготовки до поклоніння знаку римської блудниці. Підготовка четвертого покоління звершується в третьому поколінні через фальшиве послання пізнього дощу. Як і бунт 1863 року, і бунт 1888 року, і бунт 1919 року пов’язані з 11 вересня 2001 року, бо коли тоді впали будівлі Нью-Йорка, зійшов могутній ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення, і почався справжній пізній дощ.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Пізній дощ має пролитися на народ Божий. Могутній ангел має зійти з неба, і вся земля буде осяяна його славою." Review and Herald, 21 квітня 1891 р.

When the latter rain began the ancient men of Laodicean Adventism would not recognize it as the latter rain, for they had been indoctrinated by a false latter rain message, represented by Ezekiel as the women weeping for Tammuz, and in application as a message of peace and safety.

Коли почався пізній дощ, давні мужі лаодикійського адвентизму не розпізнали б його як пізній дощ, бо вони були під впливом фальшивої вістки про пізній дощ, що у Єзекіїля представлена як жінки, що оплакують Таммуза, а в застосуванні — як вістка про мир і безпеку.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> «Лише ті, хто живуть згідно зі світлом, яке мають, отримають більше світла. Якщо ми щодня не зростатимемо в практичному втіленні дієвих християнських чеснот, ми не розпізнаємо проявів Святого Духа у пізньому дощі. Він може спадати на серця довкола нас, але ми не розпізнаємо й не приймемо його.» Свідчення для служителів, 507.

It was impossible for the guardians of the people to recognize the arrival of the latter rain, for their false gospel of a false latter rain, denied the possibility of any manifestation of the power of God as had been in former ages.

Стражам народу було неможливо розпізнати настання пізнього дощу, адже їхнє фальшиве євангеліє про фальшивий пізній дощ заперечувало можливість будь-якого вияву Божої сили, як це було в попередні віки.

> “There is to be in the churches a wonderful manifestation of the power of God, but it will not move upon those who have not humbled themselves before the Lord, and opened the door of the heart by confession and repentance. In the manifestation of that power which lightens the earth with the glory of God, they will see only something which in their blindness they think dangerous, something which will arouse their fears, and they will brace themselves to resist it. Because the Lord does not work according to their ideas and expectations, they will oppose the work. ‘Why,’ they say, ‘should not we know the Spirit of God, when we have been in the work so many years?’—Because they did not respond to the warnings, the entreaties of the messages of God, but persistently said, ‘I am rich, and increased with goods, and have need of nothing.’ Talent, long experience, will not make men channels of light, unless they place themselves under the bright beams of the Sun of Righteousness, and are called, and chosen, and prepared by the endowment of the Holy Spirit. When men who handle sacred things will humble themselves under the mighty hand of God, the Lord will lift them up. He will make them men of discernment—men rich in the grace of his Spirit. Their strong, selfish traits of character, their stubbornness, will be seen in the light shining from the Light of the world. ‘I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ If you seek the Lord with all your heart, he will be found of you.” Review and Herald, December 23, 1890.

> "У церквах має бути дивовижне виявлення сили Божої, але воно не торкнеться тих, хто не впокорився перед Господом і не відчинив двері серця через визнання гріхів і покаяння. У виявленні тієї сили, що осяює землю славою Божою, вони бачитимуть лише щось, що у своїй сліпоті вважатимуть небезпечним, щось, що збудить їхні страхи, і вони стануть на опір. Оскільки Господь не діє відповідно до їхніх уявлень і очікувань, вони противитимуться справі. 'Чому, — кажуть вони, — хіба ми не повинні знати Духа Божого, коли ми стільки років у праці?' — Тому що вони не відгукнулися на попередження, на благання Божих послань, а вперто говорили: 'Я багатий, розбагатів і ні в чому не маю потреби.' Талант, тривалий досвід не зроблять людей каналами світла, якщо вони не стануть під яскраві промені Сонця Праведності й не будуть покликані, вибрані та приготовані наділенням Святого Духа. Коли люди, що мають справу зі святими речами, упокоряться під міцною рукою Божою, Господь піднесе їх. Він зробить їх людьми розсудливими — людьми, багатими благодаттю Його Духа. Їхні сильні, егоїстичні риси характеру, їхня впертість стануть явними у світлі, що сяє від Світла світу. 'Я скоро прийду до тебе і зрушу світильник твій з місця його, якщо не покаєшся.' Якщо ви шукатимете Господа всім своїм серцем, Він дасть Себе знайти вам." Review and Herald, 23 грудня 1890 р.

The elders of Ezekiel chapter eight, accepted a gospel of peace and safety in 1919, and when September 11, 2001 arrived the fruit of that escalating rebellion was manifested in their inability to recognize the arrival of the latter rain. In the history beginning at the time of the end in 1989, God repeated the Millerite movement to the very letter. Miller was a symbol of Elijah, and Elijah had straitly told Ahab that there would be no rain, except at the word of Elijah.

Старійшини восьмого розділу книги Єзекіїля прийняли євангеліє миру і безпеки в 1919 році, і коли настав 11 вересня 2001 року, плід того дедалі зростаючого бунту виявився в їхній нездатності розпізнати прихід пізнього дощу. В історії, що почалася в час кінця у 1989 році, Бог повторив міллеритський рух до найменшої дрібниці. Міллер був символом Іллі, а Ілля рішуче заявив Ахавові, що не буде дощу, інакше як за словом Іллі.

We will continue our consideration of the third generation of Adventism in the next article.

Ми продовжимо наш розгляд третього покоління адвентизму в наступній статті.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> Ті, хто не засмучуються через власний духовний занепад і не сумують через гріхи інших, залишаться без Божої печатки. Господь повеліває Своїм посланцям, мужам, у чиїх руках знаряддя для вбивства: «Ідіть за ним через місто і вражайте; нехай ваше око не щадить і не майте жалю; вбийте дочиста старих і молодих, і дівиць, і малих дітей, і жінок; та не наближайтеся до жодної людини, на якій є знак; і починайте від Мого святилища. Тоді вони почали зі старійшин, що були перед домом».

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> Тут ми бачимо, що церква — святиня Господня — першою відчула удар гніву Божого. Старці, ті, яким Бог дав велике світло і які стояли сторожами духовних інтересів народу, зрадили довірене їм. Вони зайняли позицію, що нам не потрібно шукати чудес і виразних проявів Божої сили, як за давніх часів. Часи змінилися. Ці слова зміцнюють їхню невіру, і вони кажуть: Господь не чинитиме ні добра, ні зла. Він надто милосердний, щоб прийти на Свій народ із судом. Тож «Мир і безпека» — це клич людей, які вже ніколи не піднімуть свій голос, мов сурму, щоб показати Божому народові його переступи, а домові Якова — його гріхи. Ці німі пси, що не хотіли гавкати, — ті, хто відчуває справедливу помсту ображеного Бога. Чоловіки, дівчата й малі діти — усі гинуть разом.

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> Мерзоти, через які вірні зітхали й плакали, були лише тим, що було видиме смертному оку, але найтяжчі гріхи, ті, що збуджували ревність чистого й святого Бога, залишалися невиявленими. Великий Дослідник сердець знає кожен гріх, вчинений потай творцями беззаконня. Ці люди починають відчувати себе в безпеці у своїх обманах і через Його довготерпіння кажуть, що Господь не бачить, а тоді поводяться так, ніби Він покинув землю. Але Він викриє їхнє лицемірство і відкриє перед іншими ті гріхи, які вони так старанно приховували.

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> Жодна перевага в званні, достоїнстві чи мирській мудрості, жодне становище у священному служінні не вбереже людей від зради принципів, коли їх залишити на волю їхніх власних лукавих сердець. Ті, кого вважали достойними й праведними, виявляються ватажками відступництва та прикладами байдужості й зловживання Божими милостями. Їхнього злого шляху Він більше не терпітиме, і у Своєму гніві чинить із ними без пощади.

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> "Господь неохоче забирає Свою присутність від тих, що були благословенні великим світлом і відчули силу слова у служінні іншим. Колись вони були Його вірними слугами, удостоєними Його присутності та керівництва; але вони відступили від Нього і завели інших в оману, і тому підпадають під Боже невдоволення." Свідчення, том 5, 211, 212.

Back to Articles