Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Nineteen

Книга Йоеля і Лаодикійська церква адвентистів сьомого дня - Номер дев’ятнадцятий

Number Nineteen

Номер дев'ятнадцять

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word

The Lion of the tribe of Judah is a name for Jesus, which emphasizes Christ’s work in sealing and then unsealing His prophetic Word. In chapter five of Revelation the Lion of the tribe of Judah, who is also the root of David prevailed to open the book. The “root” of David was Jessie, and the root of Jessie was Pharez, and his root was Judah, and his root was Jacob, and his root was Isaac, and his root was Abraham. The root of David or Jessie when mentioned in connection with the Lion of the tribe of Judah is emphasizing the principles of beginning and ending, which is Alpha and Omega. When the Revelation of Jesus Christ is unsealed in chapter one of Revelation the primary attribute of His character is that He is Alpha and Omega. Who He is, is also the principle that is employed to unseal the prophecies which the Lion of the tribe of Judah has sealed, when He determines that it is time.

Лев із племені Юди — це ім’я Ісуса, яке підкреслює працю Христа із запечатування та подальшого розпечатування Його пророчого Слова. У п’ятому розділі книги Об’явлення Лев із племені Юди, який також є коренем Давидовим, переміг, щоб відкрити книгу. «Коренем» Давида був Єссей, коренем Єссея був Фарес, коренем Фареса був Юда, коренем Юди був Яків, коренем Якова був Ісаак, а коренем Ісаака був Авраам. Корінь Давида або Єссея, коли згадується у зв’язку з Левом із племені Юди, підкреслює принципи початку й кінця, тобто Альфа й Омега. Коли в першому розділі книги Об’явлення розпечатується Об’явлення Ісуса Христа, основна риса Його характеру — те, що Він є Альфа й Омега. Те, ким Він є, також є принципом, який застосовується, щоб розпечатати пророцтва, які Лев із племені Юди запечатав, коли Він визначає, що настав час.

The unsealing of God’s prophetic Word is an element of God’s work of redemption as He employs the power of His Word to produce revival’s according to His will. Sister White says that when the books of Daniel and Revelation are better understood there will be seen among us a great revival. It is the light of God’s prophetic Word that produces revival and reformation according to His will.

Розкриття Божого пророчого Слова є складовою Божого діла викуплення, бо Він використовує силу Свого Слова, щоб породжувати відродження відповідно до Своєї волі. Сестра Вайт каже, що коли книги Даниїла та Одкровення будуть краще зрозумілі, серед нас буде видно велике відродження. Саме світло Божого пророчого Слова породжує відродження й реформацію відповідно до Його волі.

Sister White looking at the last days refers to a great reformation that takes place among God’s people in the latter days. The revival and reformations of sacred history were all produced from God’s Word, and each of those sacred periods pointed to the last great revival and reformation that begins shortly before the Sunday law. Those revivals are produced by an unsealing of God’s Word. The seven thunders were sealed up, just as was the book of Daniel in chapter twelve.

Сестра Вайт, розглядаючи останні дні, говорить про велику реформацію, що відбувається серед Божого народу в останні дні. Відродження та реформації священної історії усі були породжені Словом Божим, і кожен із тих священних періодів вказував на останнє велике відродження та реформацію, які починаються незадовго до недільного закону. Ці відродження породжуються розпечатанням Слова Божого. Сім громів були запечатані, так само, як і книга Даниїла в дванадцятому розділі.

When we apply the prophetic characteristics of a period of scattering that are associated with the symbol of 1260, we find that in Revelation eleven, Moses and Elijah are dead in the street for three and a half days. By verse eighteen the time of God’s wrath has arrived. Moses and Elijah represent God’s people just before the close of human probation. They are scattered for 1260 symbolic days in the streets of Sodom and Egypt, where Jesus was crucified.

Коли ми застосовуємо пророчі характеристики періоду розсіювання, пов’язані з символом 1260, ми бачимо, що в одинадцятому розділі Об’явлення Мойсей та Ілля мертві на вулиці протягом трьох з половиною дня. У вісімнадцятому вірші настає час Божого гніву. Мойсей та Ілля представляють Божий народ безпосередньо перед закриттям випробувального часу для людства. Вони розсіяні протягом 1260 символічних днів на вулицях Содому та Єгипту, де був розіп’ятий Ісус.

Moses and Elijah were empowered to give their testimony from verse three on to verse seven where they are slain in the street. John finished measuring the temple in verse two, then Moses and Elijah are empowered to give their testimony, clothed in sackcloth. The message of Elijah and Moses were given to Philadelphian Millerite Adventism in 1844, and by 1863, their voices were buried under the customs and traditions that are handed down from generation to generation. They were empowered to give their testimony for three and a half years, clothed in “sackcloth,” a symbol of the escalating darkness from 1863 onward.

Мойсей і Ілля були наділені владою свідчити з третього вірша до сьомого, де їх вбивають на вулиці. Іван завершив вимірювання храму у другому вірші, тоді Мойсей та Ілля наділяються владою свідчити, зодягнені у веретище. Послання Іллі та Мойсея було дане Філадельфійському міллеритському адвентизму в 1844 році, і до 1863 року їхні голоси були поховані під звичаями та традиціями, що передаються з покоління в покоління. Вони були наділені владою свідчити протягом трьох із половиною років, зодягнені у «веретище», символ наростаючої темряви від 1863 року й далі.

When we apply Sister White’s definition of the seven thunders as representing the events of the first and second angels, in a line upon line fashion, we construct a history that begins with an angel descending with a message, but line upon line, the angel is both the first and second angel. One placed his foot upon the land and one foot upon the sea on August 11, 1840, and the other arrived at the disappointment of April 19, 1844.

Коли ми застосовуємо визначення Сестри Вайт щодо семи громів як таких, що представляють події першого й другого ангелів, за принципом «рядок на рядок» ми вибудовуємо історію, яка починається з ангела, що сходить із вісткою, але, за принципом «рядок на рядок», цей ангел є і першим, і другим ангелом. Один 11 серпня 1840 року поставив одну ногу на землю, а другу — на море, а інший прибув під час розчарування 19 квітня 1844 року.

The next waymark in each parallel history is God’s hand, which is associated with Habakkuk’s tables. With the first angel, the 1843 chart was produced, but there was a mistake in some of the figures. With the second angel, God’s hand is a waymark of Habakkuk’s tables; represented when He removed His hand from the mistake. When he removed His hand, the message progressively developed until its climax at the Exeter camp meeting, just before the disappointment of October 22, 1844.

Наступною віхою в кожній паралельній історії є Божа рука, яка пов’язана з таблицями Авакума. За першого ангела було створено таблицю 1843 року, але в деяких числах була помилка. За другого ангела Божа рука є віхою, пов’язаною з таблицями Авакума; це виявилося, коли Він відняв Свою руку від тієї помилки. Коли Він відняв Свою руку, звістка поступово розвивалася, допоки не досягла свого апогею на табірному зібранні в Ексетері, якраз перед розчаруванням 22 жовтня 1844 року.

The two lines identify a worldwide message, for the angel who arrives places one foot on the land and one foot on the sea, and inspiration informs us this represents a worldwide message. The angel also identifies the beginning of the tarrying time in the parable of the ten virgins. At this first waymark we also see God’s hand producing a lie. On April 19, 1844, prophetically it appeared as if the vision had lied, but those who had patience, waited, and though the vision tarried, it did not lie. But when the line we are building begins, the lie of the first disappointment is marked as an attribute of the first waymark.

Дві лінії вказують на всесвітнє послання, адже ангел, який приходить, ставить одну ногу на сушу, а другу — на море, і натхнення навчає нас, що це означає всесвітнє послання. Ангел також визначає початок часу зволікання в притчі про десять дів. На цій першій вісі ми також бачимо Божу руку, що породжує брехню. 19 квітня 1844 року з погляду пророцтва здавалося, ніби видіння збрехало, але ті, хто мав терпіння, чекали, і хоч видіння забарилося, воно не збрехало. Але коли починається лінія, яку ми будуємо, брехня першого розчарування позначається як ознака першої віхи.

Then the waymark of God’s hand and Habakkuk’s tables shows God covering a mistake and then removing His hand from the mistake. In Millerite history, the mistake was allowed by God in May of 1842, when the chart was printed, and the mistake was thereafter manifested when the year 1843 ended, but it was some time after, that the Lord removed His hand from the mistake in the figures. The mistake was from May of 1842 until somewhere after the first disappointment. For the first angel, God’s hand and Habakkuk’s tables is marked in May of 1842, but the removal of His hand in the history of the second angel would be shortly after the first disappointment.

Тоді віха Божої руки та таблиць Авакума показує, що Бог прикриває помилку, а потім віднімає Свою руку від цієї помилки. В історії міллеритів Бог допустив цю помилку у травні 1842 року, коли було надруковано таблицю, і згодом помилка виявилася, коли закінчився 1843 рік; але лише деякий час потому Господь відняв Свою руку від помилки в числах. Помилка тривала від травня 1842 року до якогось часу після першого розчарування. Для першого ангела віху Божої руки та таблиць Авакума позначено у травні 1842 року, але відняття Його руки в історії другого ангела відбулося невдовзі після першого розчарування.

This identifies the waymark of the “hand” as a prophetic period. A period that begins with His hand covering a mistake, and then ending with His hand being removed from the mistake. This period of His hand covering and uncovering is an illustration of the work of the Lion of the tribe of Judah as He seals and then unseals prophetic light. He covered truth, then revealed the very same truth—in a different light that did not contradict the original light. He did it in order to produce the revival and reformation of the Millerite Midnight Cry.

Це визначає віху «руки» як пророчий період. Це період, що починається тим, що Його рука покриває помилку, і завершується тим, що Він забирає Свою руку від цієї помилки. Цей період покривання та відкривання Його рукою є ілюстрацією праці Лева із племені Юди, коли Він запечатує, а потім розпечатує пророче світло. Він покрив істину, а потім відкрив ту саму істину — в іншому світлі, що не суперечило первісному світлу. Він зробив це, щоб спричинити відродження і реформацію міллеритського опівнічного кличу.

The tarrying time, which began with the arrival of the angel ended when His hand was removed, thus unsealing prophetic light which began the “seventh-month movement” that led to the Midnight Cry message at the Exeter camp meeting, where the message turned into a tidal wave, until the closed door at the great disappointment. The manifestation of God’s power through the unsealing of His Word produced an escalating revival and reformation.

Час зволікання, що почався з приходом ангела, закінчився, коли Його руку було віднято, тим самим розкривши пророче світло, яке започаткувало «рух сьомого місяця», що привів до звістки Опівнічного крику на табірному зібранні в Ексетері, де ця звістка перетворилася на приливну хвилю, аж до «зачинених дверей» під час Великого розчарування. Вияв Божої сили через розкриття Його Слова спричинив наростаюче пробудження та реформацію.

In 1863, the Laodicean Millerite movement was forbidden to cross over the Jordan, and were assigned to the wilderness for stoning Elijah and Moses. The message of William Miller was the message of Elijah, and Miller’s foundational message was Moses’ “seven times.” To reject the “seven times” was to slay Moses, and to reject the foundational truth set forth by Miller, was to slay Elijah. In 1863 the messenger and the message were murdered in the street, and from that point on, the only way to find them was to search for their graves in Jeremiah’s old paths. They were dead in the street—that is until they are resurrected. They are resurrected when the “seven thunders’ future events” that will be “disclosed in their order” are repeated—in the history of the one hundred and forty-four thousand.

У 1863 році лаодикійському міллеритському рухові заборонили перейти Йордан, і його було відправлено в пустелю за побиття камінням Іллі та Мойсея. Послання Вільяма Міллера було посланням Іллі, а основою послання Міллера були Мойсеєві «сім разів». Відкинути «сім разів» означало вбити Мойсея, а відкинути основоположну істину, викладену Міллером, — вбити Іллю. У 1863 році посланець і послання були вбиті на вулиці, і відтоді єдиним способом знайти їх було шукати їхні могили на стародавніх стежках Єремії. Вони були мертвими на вулиці — аж доки не воскреснуть. Вони воскресають, коли «майбутні події семи громів», які будуть «відкриті в їхньому порядку», повторюються — в історії ста сорока чотирьох тисяч.

When the history of the first angel is laid over the top of the history of the second angel, the prophetic structure produces a point of reference to follow Christ’s hand, which is the light upon the path of the Midnight Cry. The original light of the Midnight Cry lightens the path and it is the light of His “glorious right arm” that leads the way up the path.

Коли історія першого ангела накладається на історію другого ангела, пророча структура створює орієнтир, щоб слідувати за рукою Христа, яка є світлом на шляху Опівнічного крику. Початкове світло Опівнічного крику освітлює шлях, і саме світло Його «славної правиці» веде вгору цим шляхом.

> “I seemed to be surrounded with light, and to be rising higher and higher from the earth. I turned to look for the advent people in the world, but could not find them, when a voice said to me, ‘Look again, and look a little higher.’ At this, I raised my eyes, and saw a straight and narrow path, cast up high above the world. On this path the advent people were traveling to the city which was at the farther end of the path. They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> Мені здавалося, що мене оточувало світло і що я підіймався все вище й вище від землі. Я обернувся, щоб пошукати адвентний народ у світі, але не міг їх знайти, і тоді голос сказав мені: «Поглянь іще раз і подивися трохи вище». На це я звів очі й побачив пряму й вузьку стежку, прокладену високо над світом. Цією стежкою адвентний народ прямував до міста, що було на дальньому кінці стежки. Позаду них, на початку стежки, було встановлено яскраве світло, яке, як сказав мені ангел, було «опівнічним кличем». Це світло сяяло вздовж усієї стежки й світило їм під ноги, щоб вони не спотикалися.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> Якщо вони не відводили очей від Ісуса, який був просто перед ними, ведучи їх до міста, вони були в безпеці. Але невдовзі дехто стомився і казав, що місто дуже далеко, і що вони сподівалися увійти до нього раніше. Тоді Ісус підбадьорював їх, піднімаючи Свою славну правицю, і з Його руки виходило світло, яке коливалося над адвентською групою, і вони вигукували: «Алілуя!» Інші необачно відкидали світло позаду них і казали, що це не Бог вивів їх так далеко. Світло позаду них згасло, залишивши їхні ноги в цілковитій темряві, і вони спотикалися та втрачали з очей орієнтир і Ісуса, і падали зі стежки вниз, у темний і злий світ унизу. Християнський досвід і вчення Еллен Ґ. Вайт, 57.

When Christ raises His glorious arm, He is using His “hand” as a symbol of His work of leading His people. When we bring together the arrival of the second angel with the first angel who descended on August 11, 1840, we find both angels had a message in their hands.

Коли Христос підносить Своє славне рамено, Він використовує Свою «руку» як символ Своєї праці з провадження Свого народу. Коли ми поєднуємо прихід другого ангела з першим ангелом, який зійшов 11 серпня 1840 року, ми бачимо, що обидва ангели мали послання у своїх руках.

> “I was shown the interest which all heaven had taken in the work going on upon the earth. Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God. …

> Мені показали, яку увагу все небо приділяло ділу, що звершується на землі. Ісус доручив могутньому ангелові зійти й застерегти мешканців землі, щоб вони приготувалися до Його другого пришестя. Коли ангел вийшов із присутності Ісуса на небі, попереду нього йшло надзвичайно яскраве й славне світло. Мені сказали, що його місія — осяяти землю своєю славою й попередити людей про майбутній гнів Божий. ...

> “Another mighty angel was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.” Early Writings, 246, 247.

> Іншому могутньому ангелові було доручено зійти на землю. Ісус поклав йому в руку сувій, і, коли він зійшов на землю, вигукнув: «Упав, упав Вавилон». Тоді я побачив, як розчаровані знову звели очі до неба, з вірою і надією очікуючи явлення свого Господа. Але багато хто, здавалося, залишався в отупінні, ніби спали; проте я бачив відбиток глибокого смутку на їхніх обличчях. Розчаровані зі Святого Письма побачили, що вони перебувають у часі зволікання, і що їм слід терпляче чекати здійснення видіння. Ті самі докази, які спонукали їх чекати свого Господа в 1843 році, спонукали їх очікувати Його в 1844 році. Проте я бачив, що більшість не мали вже того рвіння, яке вирізняло їхню віру в 1843 році. Їхнє розчарування охолодило їхню віру. Ранні твори, 246, 247.

Both angels are one of three angels that together are one symbol, so they align in terms of the message they represent, though they each represent their own unique message. Both angels have a “writing” in their hands, representing a test. The “first and second angels are to run parallel” to the third angel.

Обидва ангели належать до трьох ангелів, які разом становлять один символ, тож вони узгоджуються щодо послання, яке вони представляють, хоча кожен із них представляє власне унікальне послання. В обох ангелів у руках є «запис», що означає випробування. «перший і другий ангели мають йти паралельно» третьому ангелові.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> Бог надав вістям 14 розділу Об’явлення їхнє місце в послідовності пророцтв, і їхня праця не повинна припинятися до завершення історії цієї землі. Вістки першого й другого ангелів і досі є істиною для цього часу та мають іти паралельно з тією, що слідує. Третій ангел проголошує своє застереження гучним голосом. «Після цього, — сказав Іван, — я побачив іншого ангела, що сходив з неба, маючи велику владу, і земля була освітлена його славою». У цьому осяянні поєднано світло всіх трьох вісток. Матеріали 1888 року, 803, 804.

Sister White identifies the third angel, as the angel of Revelation eighteen, and identifies that the first and second angels are to run parallel with the prophetic history represented by the third angel of Revelation eighteen. Thus, she is aligning the descent of the first angel on August 11, 1840, with 9/11, and identifying that the angel of Revelation eighteen is “the third angel.” The third angel is the last of the three, and is typified by the first, and for this reason Sister White informs us the mission of the first angel was identical to the mission of the angel of Revelation eighteen, for the mission of both angels was to “lighten the earth with its glory.”

Сестра Вайт ототожнює третього ангела як ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення і стверджує, що перший і другий ангели мають йти паралельно з пророчою історією, представленою третім ангелом з вісімнадцятого розділу Об’явлення. Отже, вона зіставляє зішестя першого ангела 11 серпня 1840 року з 9/11 і зазначає, що ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення є «третім ангелом». Третій ангел — останній із трьох, і його прообразом є перший; з цієї причини Сестра Вайт повідомляє, що місія першого ангела була тотожною місії ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення, бо місія обох ангелів полягала в тому, щоб «осяяти землю своєю славою».

The “seven thunders” represent a delineation of events within the history of the first and second angels that will be repeated in the history of the third angel. Inspiration has directed that when we align these histories “line upon line”, the first angel’s descent in 1840 aligns with His descent at 9/11. It identifies a testing message that must be eaten with two witnesses, and aligns a disappointment with the first waymark.

«Сім громів» означають окреслення подій у межах історії першого й другого ангелів, яке буде повторено в історії третього ангела. Натхнення вказало, що коли ми накладаємо ці історії «лінія на лінію», зішестя першого ангела у 1840 році узгоджується з Його зішестям 9/11. Це визначає випробувальну вістку, яку слід з’їсти з двома свідками, і узгоджує розчарування з першою віхою.

The “seven thunders” represent the prophetic period that begins with a disappointment and ends with a greater disappointment.

«Сім громів» символізують пророчий період, що починається з розчарування і закінчується ще більшим розчаруванням.

When the prophetic line of the descent of the first angel is aligned with the arrival of the second angel, it produces “a structure of truth.” Truth is defined as three steps, with the first and last being the same and the middle step representing rebellion. Aligning the first two angels with this design, produces a structure made up of the first and second angels, that illustrates the third angel of Revelation eighteen, and the third angel of Revelation eighteen is a combination of both the first and second angels.

Коли пророча лінія зішестя першого ангела узгоджується з приходом другого ангела, це утворює «структуру істини». Істина визначається як три кроки, де перший і останній однакові, а середній крок представляє бунт. Узгодження перших двох ангелів із цією моделлю породжує структуру, сформовану з першого та другого ангелів, яка ілюструє третього ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення, а третій ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення є поєднанням і першого, і другого ангелів.

The third angel of Revelation eighteen is made up of two voices. The first voice was fulfilled when the buildings of New York came down at 9/11 and the second voice of verse four is the Sunday law. Within the period from 9/11 unto the Sunday law the third angel of Revelation eighteen represents a combination of the first and second angels. This being the fact, using those two angels’ history “line upon line,” to represent the history of the third angel of Revelation eighteen—is to align the first and second angel, with the first and second angel.

Третій ангел вісімнадцятого розділу Одкровення складається з двох голосів. Перший голос сповнився, коли будівлі Нью-Йорка впали під час 9/11, а другий голос четвертого вірша — це недільний закон. У період від 9/11 до недільного закону третій ангел вісімнадцятого розділу Одкровення становить поєднання першого й другого ангела. Оскільки це так, використовувати історію тих двох ангелів «рядок за рядком», щоб представити історію третього ангела вісімнадцятого розділу Одкровення, — це узгодити першого й другого ангела з першим і другим ангелом.

Two angels arrive at the first disappointment, and both angels are prophetically related, and both have a testing message that is in the angel’s hand. The waymark next represented in the line is Habakkuk’s tables, which is directly associated with the hand of God. In the line of the first angel, the 1843 chart is produced in May of 1842, and in the line of the second angel, there was no chart. The chart had ended at the arrival of the second angel. The waymark of Habakkuk’s table in the line of the second angel is the removing of God’s hand from a mistake in the figures of the 1843 chart.

Два ангели прибувають до першого розчарування, і обидва ангели пророчо пов’язані, і в обох є випробувальна вістка, яка в руці ангела. Наступна віха, представлена у лінії, — це таблиці Авакума, які безпосередньо пов’язані з Божою рукою. У лінії першого ангела діаграма 1843 року була створена в травні 1842 року, а в лінії другого ангела не було діаграми. Діаграма завершилася з приходом другого ангела. Віха таблиці Авакума в лінії другого ангела — це зняття Божої руки з помилки в цифрах діаграми 1843 року.

His hand covered a mistake in the waymark of the first angel, and His hand was removed at that very same waymark, in the line of the second angel. Thus; the waymark of Habakkuk’s tables in the parallel lines of the first and second angel represents two steps. In the first step His hand covers a mistake, and at the end of the period of the waymark of Habakkuk’s tables, He removes His hand. The tarrying time began with the arrival of the second angel and the tarrying time ends progressively, beginning with the removal of His hand. The waymark of Habakkuk’s tables represents a period of time that is marked by Christ’s hand at the beginning and His hand at the ending.

Його рука закривала помилку в межах віхи першого ангела, і Його руку було віднято в межах тієї ж віхи, у лінії другого ангела. Отже; віха таблиць Авакума в паралельних лініях першого й другого ангела представляє два етапи. На першому етапі Його рука закриває помилку, а наприкінці періоду віхи таблиць Авакума Він віднімає Свою руку. Час зволікання розпочався з приходом другого ангела, і час зволікання завершується поступово, починаючи з відняття Його руки. Віха таблиць Авакума представляє період часу, ознаменований рукою Христа на початку і Його рукою в кінці.

Two hands are marked at the first disappointment, and both have a testing message that must be taken and eaten. Then a period of prophetic time, representing the foundational truths, begins with God’s hand covering and ending with His hand uncovering. The next waymark is the Exeter camp meeting where the cry at midnight separates and purifies those who would follow Christ’s hand into the Most Holy Place.

Дві руки позначені під час першого розчарування, і обидві мають випробувальне послання, яке слід прийняти й з’їсти. Тоді період пророчого часу, який представляє основоположні істини, починається з того, що Божа рука покриває, і закінчується тим, що Його рука відкриває. Наступна віха — це табірне зібрання в Ексетері, де крик опівночі відділяє й очищає тих, хто буде слідувати за Христовою рукою до Святого Святих.

When Christ moved into the Most Holy Place, He lifted up His hand to heaven and swore that time would be no longer. He had just sealed up the “seven thunders” which represent the history of the first two angels, repeating in the history of the third. He sealed up the “seven thunders” as He had sealed up the prophecies of Daniel in chapter twelve. In chapter twelve of Daniel, at the first of three symbolic periods of time, Christ raises both hands to heaven and proclaims that when the scattering of God’s people is finished, those who become “men wondered at” would be purified and lifted up as an offering. The structure of the first and second angels which we are currently considering, symbolically manifests God’s hand at every step.

Коли Христос увійшов до Святого святих, Він підніс Свою руку до неба і поклявся, що часу вже не буде. Він щойно запечатав «сім громів», які представляють історію перших двох ангелів, що повторюється в історії третього. Він запечатав «сім громів», як запечатав пророцтва Даниїла у дванадцятому розділі. У дванадцятому розділі Даниїла, під час першого з трьох символічних періодів часу, Христос піднімає обидві руки до неба й проголошує, що коли завершиться розпорошення Божого народу, ті, хто стане «людьми на подив», будуть очищені й піднесені як приношення. Структура першого й другого ангелів, яку ми зараз розглядаємо, символічно виявляє Божу руку на кожному кроці.

When He covers truth, it produces a disappointment, and when He removes His hand, light is produced, and the light is the light of the message of the Midnight Cry. The first disappointment to the great disappointment bears the signature of alpha and omega and is set forth within the structure of truth. The beginning represents the end, and the waymark between the two disappointments portray the effect of the sealing and unsealing of Habakkuk’s tables, which is an unsealing of Jeremiah’s old paths, and represents the foundation upon which the temple is erected in advance of the Sunday law when the finished temple is lifted up above all the mountains. The middle waymark in the word of truth, represents rebellion, and in the history represented by the final separation of the wheat and tares manifests the rebellion of the foolish virgins.

Коли Він покриває істину, це породжує розчарування, а коли Він прибирає Свою руку, з’являється світло, і це світло є світлом вістки Опівнічного крику. Період від першого розчарування до великого розчарування несе печать Альфи й Омеги і представлений у структурі істини. Початок представляє кінець, а віха між двома розчаруваннями показує наслідок запечатання та розпечатання таблиць Авакума, що є розпечатанням старих стежок Єремії, і являє собою підвалину, на якій храм зводиться напередодні недільного закону, коли завершений храм підноситься над усіма горами. Середня віха у слові істини означає бунт, і в історії, представленій остаточним відокремленням пшениці від куколю, виявляється бунт нерозумних дів.

The rebellion represented by the waymark of Habakkuk’s tables is represented as progressive, for it is not a single waymark, but a period with a defined beginning and ending, as represented by God’s hand. God’s hand is twice at the first disappointment, for there are two angels which both have a message in their hands. The next waymark of rebellion has a beginning and ending hand, so it also has two hands within its prophetic characteristics. The third waymark of the greater disappointment identifies Christ raising His hand and swearing to heaven, in the very passage where the seven thunders are sealed up, as was Daniel chapter twelve. At the very point the angel marks the end of the prophetic structure of the first two angels we are now considering, He ends the application of prophetic time, and places Himself in a parallel passage in the book of Daniel, where He is not raising His hand, but raising both His hands.

Бунт, представлений віхою таблиць Авакума, зображено як поступовий, бо це не одна віха, а період із чітко визначеним початком і кінцем, як це показано Божою рукою. Божа рука присутня двічі при першому розчаруванні, бо є два ангели, і обидва мають у руках вістку. Наступна віха бунту має початкову й завершальну руку, тож у своїх пророчих характеристиках вона також має дві руки. Третя віха більшого розчарування показує Христа, який піднімає свою руку й клянеться небом, у тому самому уривку, де сім громів запечатані, як і був запечатаний дванадцятий розділ Даниїла. Саме в той момент, коли ангел позначає кінець пророчої структури перших двох ангелів, яких ми зараз розглядаємо, він припиняє застосування пророчого часу й постає в паралельному уривку книги Даниїла, де піднімає не одну руку, а обидві руки.

In Daniel twelve there are three prophetic periods that are unsealed in the latter days, for this is what befalls God’s people in the latter days. The first thing mentioned in Daniel’s final climactic vision was that Daniel, who represents the remnant people of God, had understanding of both of the thing and of the vision. The last thing recorded by Daniel is how the increase of knowledge was employed by the Lion of the tribe of Judah to produce the final revival and reformation among God’s people who are distinguished as those who understand. He accomplishes the sealing of His people by unsealing the “seven thunders” of Revelation in connection with the unsealing of the “three periods” of Daniel twelve.

У дванадцятому розділі Даниїла є три пророчі періоди, які розпечатуються в останні дні, бо саме це спіткає Божий народ в останні дні. Першою річчю, згаданою в заключному кульмінаційному видінні Даниїла, було те, що Даниїл, який представляє останок Божого народу, мав розуміння як щодо справи, так і щодо видіння. Останнє, що записав Даниїл, — це те, як помноження знання було використане Левом із племені Юди, щоб спричинити остаточне пробудження й реформацію серед Божого народу, тобто тих, хто розуміє. Він звершує запечатування Свого народу, розпечатуючи «сім громів» Об’явлення у зв’язку з розпечатуванням «трьох періодів» дванадцятого розділу Даниїла.

When Jesus identifies that at the end of the three and a half prophetic days of scattering the power of God’s people, all the “marvels” would be finished—He is identifying July 2023, when the three and a half days of death in the streets of Revelation eleven was finished. Now the marvels would be finished in advance of the Sunday law. He marked July 2023, by raising not one, but both hands. In so doing He was marking the end of the tarrying time, as when He removed His hand from the mistake in Millerite history. The first disappointment occurred on July 18, 2020, as typified by the Millerite’s first disappointment, and the tarrying time began and continued until He stretched forth His hand a second time to gather His remnant people in July of 2023.

Коли Ісус вказує, що наприкінці трьох із половиною пророчих днів розпорошення сили Божого народу всі «чудеса» скінчаться, — тим самим Він указує на липень 2023 року, коли завершилися три з половиною дні смерті на вулицях одинадцятого розділу Об’явлення. Тепер ці чудеса мали завершитися перед недільним законом. Він позначив липень 2023 року, піднявши не одну, а обидві руки. Роблячи так, Він позначав кінець часу зволікання, подібно до того, як Він зняв Свою руку з помилки в міллеритській історії. Перше розчарування сталося 18 липня 2020 року за зразком першого розчарування міллеритів, і час зволікання розпочався та тривав, доки Він не простягнув Свою руку вдруге, щоб зібрати останок Свого народу в липні 2023 року.

The first disappointment is represented by God’s hand covering a mistake, that for the Millerites was identifying the year 1843, instead of October 22, 1844. That disappointment is represented in verse twelve of chapter twelve. The first disappointment is represented by His hand covering the mistake, and was typified by the Millerites who came to the first disappointment. The word in verse twelve is “cometh.” Blessed is he who waiteth, and who “cometh” to the 1335; blessed is he who “cometh” to the disappointment of April 19, 1844. The word translated as “cometh” means “to touch.” The Millerites experienced their first disappointment when the year 1843 touched the year 1844. Verse twelve of Daniel twelve identifies the first disappointment of both April 19, 1844, but more directly the first disappointment of July 18, 2020.

Перше розчарування представлене Божою рукою, що покриває помилку, яка для міллеритів полягала у визначенні року 1843 замість 22 жовтня 1844 року. Те розчарування представлене у дванадцятому вірші дванадцятого розділу. Перше розчарування представлене Його рукою, що покриває помилку, і було прообразно показане міллеритами, які пережили перше розчарування. Слово у дванадцятому вірші — «cometh». Блажен той, хто очікує, і хто «cometh» до 1335; блажен той, хто «cometh» до розчарування 19 квітня 1844 року. Слово, перекладене як «cometh», означає «торкнутися». Міллерити пережили своє перше розчарування, коли рік 1843 торкнувся року 1844. Дванадцятий вірш дванадцятого розділу книги Даниїла вказує на перше розчарування 19 квітня 1844 року, а ще безпосередніше — на перше розчарування 18 липня 2020 року.

The first prophetic period and the last prophetic period of the three periods that are unsealed at the time of the end, when knowledge is increased and accomplishes the final separation of the wheat and tares, thus identifying the unsealing of the prophetic light that seals the one hundred and forty-four thousand are the same prophetic period.

Перший пророчий період і останній пророчий період із трьох періодів, які розпечатуються у час кінця, коли знання примножується і здійснює остаточне відділення пшениці й куколю, тим самим вказуючи на розпечатання пророчого світла, що запечатує сто сорок чотири тисячі, є одним і тим самим пророчим періодом.

The first period of verse seven, is the ending of the scattering of Revelation eleven’s three and a half days in July of 2023, and the period in verse twelve is the beginning of that same scattering on July 18, 2020. Alpha and Omega had marked the history of the seven thunders in Daniel twelve, as the history that begins at the disappointment of July 18, 2020 and ends three and a half symbolic days later in July of 2023. Just as important is that when Alpha and Omega marked the beginning and ending of the final tarrying time, He raised not one, but both of His hands to heaven and swore by Him that liveth forever and ever.

Перша крапка сьомого вірша — це закінчення розсіяння трьох з половиною днів одинадцятого розділу Об’явлення в липні 2023 року, а крапка у дванадцятому вірші — це початок того ж самого розсіяння 18 липня 2020 року. Альфа й Омега позначив історію семи громів у дванадцятому розділі Даниїла як історію, що починається з розчарування 18 липня 2020 року і закінчується через три з половиною символічні дні в липні 2023 року. Не менш важливо, що коли Альфа й Омега позначив початок і кінець остаточного часу зволікання, Він підніс не одну, а обидві Свої руки до неба і присягнув Тим, Хто живе на віки віків.

The Son of God who is the son of man is making an oath with the Father, right where the climax of the story of the covenant people of God began, when Christ first called Abram with a promise, and then confirmed the promise, with an oath. Take off your shoes, you are on holy ground!

Син Божий, який є Сином Людським, укладає клятву з Отцем саме там, де почалася кульмінація історії завітного народу Божого, коли Христос уперше покликав Аврама з обітницею, а потім підтвердив цю обітницю клятвою. Зніми взуття, ти на святій землі!

The middle letter of the three prophetic periods is nothing less than the omega fulfillment of Abram and Paul’s covenant time prophecy of 430 years as represented in the 1290 years of verse eleven. The verse approached with Millerite understanding identified a thirty-year period of preparation for the papacy, then 1260 years of papal persecution that follows. Abram’s 430 years represents bondage and deliverance in a specific nation, in conjunction with the first thirty years representing the Lord entering into covenant with Abram. The thirty years preparation for the priests began in 1989 at the time of the end, and the thirty years end at the Sunday law, when the verse identifies the abomination of desolation would be placed, and would then persecute God’s people for 1260 symbolic years aligning with John’s 42 symbolic months in Revelation thirteen.

Середня літера трьох пророчих періодів є не що інше, як омега-сповнення пророцтва про час завіту Аврама та Павла щодо 430 років, як це представлено у 1290 роках одинадцятого вірша. Розгляд цього вірша в міллеритському розумінні визначав тридцятирічний період підготовки для папства, а потім — 1260 років папських переслідувань, що слідують за ним. 430 років Аврама представляють рабство і визволення в певному народі, разом із першими тридцятьма роками, що означають вступ Господа в завіт з Аврамом. Тридцятирічна підготовка для священиків почалася 1989 року, в час кінця, і ці тридцять років завершуються при недільному законі, коли, як зазначає вірш, буде поставлена мерзота спустошення, яка тоді переслідуватиме Божий народ протягом 1260 символічних років, узгоджуючись із 42 символічними місяцями Івана в тринадцятому розділі Об’явлення.

The reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand began in 1989, as the Lord began His work of preparing a priesthood to serve during the crisis at midnight, that begins at the Sunday law. The Alpha and Omega stood upon the water of the Hiddekel and raised both His hands to heaven, swearing that when the scattering of July 18, 2020 unto July 2023 was fulfilled, the marvels associated with Christ’s work of combining His Divinity with humanity would be finished.

Реформаторський рух ста сорока чотирьох тисяч розпочався у 1989 році, коли Господь розпочав Свою працю з приготування священства, яке має служити під час кризи опівночі, що починається з недільного закону. Альфа й Омега стояв на воді річки Хіддекел і підняв обидві Свої руки до неба, поклявшись, що коли сповниться розсіяння від 18 липня 2020 року до липня 2023 року, то завершаться чудеса, пов’язані з Христовою працею поєднання Його Божественності з людськістю.

This is the same pronouncement of chapter ten, in the line of the seven thunders, for He not only there ended the prophetic application of time, but he also identified that in the days of the sounding of the seventh trumpet the mystery of God would be finished. The parallel passage in Daniel twelve identifies that when the scattering ended in July of 2023, the finishing of the sealing of God’s people would be finished, as represented by the sounding of the seventh trumpet that coincided with Christ raising His hand and swearing in both parallel passages.

Це те саме проголошення десятого розділу, в контексті семи громів, бо Він там не лише поклав край застосуванню часу в пророцтвах, але й вказав, що в днях звучання сьомої сурми звершиться таємниця Божа. Паралельний уривок у дванадцятому розділі книги Даниїла вказує, що коли розсіяння завершилося в липні 2023 року, завершиться запечатування Божого народу, що представлено звучанням сьомої сурми, яке збіглося з тим, як Христос підніс Свою руку й поклявся в обох паралельних уривках.

The first prophetic period and the last prophetic period of the threefold message of Daniel twelve possesses an alpha and omega signature. The first period of verse seven identifies the end of the very same period, that verse twelve marks the beginning of. In the middle of verses seven and twelve, the history of the time of the end in 1989 unto the close of probation is represented. In the middle of the alpha period of verse seven and the omega history of verse twelve, the final rebellion of mankind from the Sunday law until Michael stands up is represented, and it is represented in the very chapter where Michael stands up.

Перший і останній пророчі періоди потрійного послання дванадцятого розділу книги Даниїла мають ознаку альфи та омеги. Перший період у вірші сьомому окреслює кінець того самого періоду, початок якого позначає вірш дванадцятий. Посередині між сьомим і дванадцятим віршами представлено історію часу кінця від 1989 року до закриття випробувального часу. Посередині між альфа-періодом вірша сьомого та омега-історією вірша дванадцятого представлено останнє повстання людства — від недільного закону до того часу, коли Михаїл повстане, і це представлено саме в тому розділі, де Михаїл повстає.

The rebellion of the middle period, is primarily the external history of rebellion, but the first thirty years is the internal history of the preparation of the priests who are in direct confrontation with the external forces represented in the following 1260 period.

Повстання середнього періоду — це насамперед зовнішня історія повстання, але перші тридцять років — це внутрішня історія підготовки священників, які перебувають у безпосередньому протистоянні із зовнішніми силами, представленими в наступному періоді 1260.

The middle period represents the rebellion of the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, and it combines with the internal as it portrays the final battle of the great controversy upon planet earth, while probation lingers. Its combination of external and internal is also the message of Daniel’s last vision, represented by the river Hiddekel and the three chapters which also bear the signature of Alpha and Omega, and are built upon the structure of truth. The first and last chapter address the sealing of God’s people who are portrayed as the stars that shine forever. The middle chapter of rebellion identifies the same history represented in verse eleven with the 1290 years, which is the middle verse in the very same structure.

Середній період представляє бунт тринадцятої літери єврейського алфавіту і поєднується з внутрішнім, оскільки зображує фінальну битву великої боротьби на планеті Земля, поки триває час випробування. Його поєднання зовнішнього і внутрішнього також є посланням останнього видіння Даніїла, представленого річкою Хіддекел і трьома розділами, які також несуть підпис Альфи й Омеги та побудовані на структурі істини. Перший і останній розділ розглядають запечатання Божого народу, який зображений як зорі, що сяють повіки. Середній розділ бунту ідентифікує ту саму історію, представлену в одинадцятому вірші з 1290 роками, який є середнім віршем у тій самій структурі.

When Christ employs His hand within the prophetic structure it represents many truths, but it also represents the path He is leading His people upon. The revelation of Jesus Christ began to be unsealed in July of 2023. That unsealing includes the unsealing of the seven thunders and the message of Daniel as represented within chapter twelve. The unsealing takes place within the hidden history of verse forty, which began in 1989 and concludes at the Sunday law. In that history God’s people will be sealed, and they are sealed by the outpouring of the Holy Spirit. The final outpouring of the Holy Spirit is identified in the eighth chapter of Revelation, where it is represented as the seventh, and therefore the final seal. The Lion of the tribe of Judah prevailed in chapter five to open the book sealed with seven seals.

Коли Христос використовує Свою руку в межах пророчої структури, це символізує багато істин, але також символізує шлях, яким Він веде Свій народ. Одкровення Ісуса Христа почало розпечатуватися у липні 2023 року. Це розпечатання включає розпечатання семи громів і звістки Даниїла, як вона представлена у дванадцятому розділі. Розпечатання відбувається в межах прихованої історії сорокового вірша, що почалася 1989 року і завершується недільним законом. У цій історії Божий народ буде запечатаний, і вони запечатуються вилиттям Святого Духа. Остаточне вилиття Святого Духа ідентифікується у восьмому розділі Одкровення, де воно представлено як сьома, а отже, остання печать. Лев з племені Юди переміг у п’ятому розділі, щоб відкрити книгу, запечатану сімома печатками.

The sixth seal raised the question at the end of chapter six, asking who would be able to stand during the period when there is no longer mediation for sin.

Шоста печать наприкінці шостої глави порушила питання: хто зможе встояти у період, коли більше немає посередництва за гріх?

> For the great day of his wrath is come; and who shall be able to stand? Revelation 6:17.

> Бо настав великий день Його гніву; і хто може встояти? Об'явлення 6:17.

The next chapter, or you can say the next verse, introduces the sealing of the one-hundred and forty-four thousand and the great multitude who are gathered into God’s kingdom during the Sunday law crisis. The one-hundred and forty-four thousand are the answer of the sixth seal’s question. After they are represented in chapter seven, then, chapter eight identifies the seventh and final seal being removed.

Наступний розділ, або, можна сказати, наступний вірш, представляє запечатування ста сорока чотирьох тисяч і великої громади, яку збирають до Божого Царства під час кризи недільного закону. Сто сорок чотири тисячі є відповіддю на запитання шостої печаті. Після того як їх представлено в сьомому розділі, тоді восьмий розділ вказує на зняття сьомої, останньої печаті.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand.

> І коли він відкрив сьому печатку, настала тиша на небі близько півгодини. І я побачив сім ангелів, що стояли перед Богом; і їм було дано сім сурм. І прийшов інший ангел і став при жертовнику, маючи золоту кадильницю; і дано було йому багато ладану, щоб він приніс його з молитвами всіх святих на золотий жертовник, що перед престолом. І дим ладану разом із молитвами святих піднявся перед Богом із руки ангела.

> And the angel took the censer, and filled it with fire of the altar, and cast it into the earth: and there were voices, and thunderings, and lightnings, and an earthquake. Revelation 8:1–5.

> І ангел взяв кадильницю, і наповнив її вогнем жертовника, і кинув її на землю: і були голоси, і громи, і блискавки, і землетрус. Об'явлення 8:1-5.

The “fire,” represented in Isaiah chapter six as a “coal,” which Sister White identifies as a symbol of purification, are taken from the altar and cast to the earth. The “fire” from heaven at Pentecost was represented as tongues of “fire.” “Fire” is what the Messenger of the Covenant uses to purify the sons of Levi.

"Вогонь", представлений у шостому розділі книги Ісаї як "жарина" і який сестра Вайт визначає як символ очищення, взято з жертовника й кинуто на землю. "Вогонь" з неба в день П’ятидесятниці був представлений як язики "вогню". "Вогонь" — це те, чим Посланець Заповіту очищує синів Левія.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> "'Віяло Його в руці Його, і Він дочиста очистить тік Свій, і збере пшеницю Свою до житниці.' Матвія 3:12. Це був один із періодів очищення. Словами істини полова відділялася від пшениці. Бо вони були надто марнославні й самоправедні, щоб прийняти докір, занадто прив’язані до світу, щоб прийняти життя смирення, багато хто відвернувся від Ісуса. Багато хто й досі чинить так само. І сьогодні душі випробовуються так само, як і ті учні в синагозі в Капернаумі. Коли істина доходить до серця, вони бачать, що їхнє життя не відповідає волі Божій. Вони бачать потребу в цілковитій зміні самих себе; але не бажають узятися за справу самозречення. Тому вони гніваються, коли їхні гріхи викриваються. Вони відходять, ображені, так само, як учні залишили Ісуса, нарікаючи: 'Жорстке це слово; хто може його слухати?'" Бажання віків, 392.

Fire is what came down on Elijah’s offering, as it did with Gideon’s offering to the angel. The “fire” of purification is God’s Word, for to be made holy, is to be sanctified by His Word. The “fire” that is cast down to earth when the seventh seal is removed identifies the empowerment of the prophetic message that is unsealed in the latter days, during the sounding of the seventh trumpet, during the final and perfect fulfillment of the events represented by the seven thunders and confirmed by the three prophetic periods of Daniel twelve that were sealed up until the latter days.

Вогонь зійшов на жертву Іллі, як і на жертву, яку Гедеон приніс ангелові. «Вогонь» очищення — це Боже Слово, адже бути святим означає бути освяченим Його Словом. «Вогонь», кинутий на землю, коли знято сьому печать, вказує на наділення силою пророчого послання, розпечатаного в останні дні, під час звучання сьомої труби, під час остаточного й досконалого сповнення подій, представлених сімома громами та підтверджених трьома пророчими періодами дванадцятої глави Книги Даниїла, які були запечатані аж до останніх днів.

The Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before the close of human probation—includes the unsealing of the seven thunders, the removal of the seventh seal, the unsealing of Daniel twelve, and the unsealing of the hidden history of verse forty of Daniel eleven, the very history where the angel asked the Man in linen what would be the end of these wonders.

Об’явлення Ісуса Христа, яке розкривається безпосередньо перед закриттям часу випробування для людства, — включає розпечатання семи громів, зняття сьомої печатки, розпечатання дванадцятого розділу книги Даниїла та розпечатання прихованої історії сорокового вірша одинадцятого розділу Даниїла — саме тієї історії, де ангел запитав Мужа у лляній одежі, яким буде кінець цих чудес.

The Man in linen responded and said—When you get to the conclusion of the tarrying time in July of 2023, you have reached the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Чоловік у лляному одязі відповів і сказав: Коли ви дійдете до завершення періоду зволікання в липні 2023 року, ви досягнете історії запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

He also said—at the end of the three and a half symbolic days of Revelation eleven, a prophetic message from the book of Daniel would be unsealed, as typified by the time of the end in 1798. The truth that would then be unsealed, at the end of three and a half symbolic days, would be located in the very nine verses from the book of Daniel that identifies and defines the sealing and unsealing of the book of Daniel.

Він також сказав, що наприкінці трьох з половиною символічних днів одинадцятого розділу Об’явлення буде розпечатане пророче послання з книги Даниїла, як це прообразно позначено «часом кінця» у 1798 році. Істина, яка тоді буде розпечатана, наприкінці трьох з половиною символічних днів, міститиметься саме в тих дев’яти віршах із книги Даниїла, які окреслюють і визначають запечатання та розпечатання книги Даниїла.

We will continue these things in the next article.

Ми продовжимо їх у наступній статті.

> “When Christ came to this earth, the traditions that had been handed down from generation to generation, and the human interpretation of the Scriptures, hid from men the truth as it is in Jesus. The truth was buried beneath a mass of tradition. The spiritual import of the sacred volumes was lost; for in their unbelief men locked the door of the heavenly treasure. Darkness covered the earth, and gross darkness the people. Truth looked down from heaven to earth; but nowhere was revealed the divine impress. A gloom like the pall of death overspread the earth.

> Коли Христос прийшов на цю землю, традиції, що передавалися з покоління в покоління, і людське тлумачення Писання приховали від людей істину такою, якою вона є в Ісусі. Істину було поховано під масою традицій. Духовний сенс священних книг було втрачено; бо у своєму невір’ї люди замкнули двері небесної скарбниці. Темрява покрила землю, а густий морок — людей. Істина поглянула з небес на землю; але ніде не було виявлено божественного відбитку. Морок, немов саван смерті, вкрив землю.

> “But the Lion of the tribe of Judah prevailed. He opened the seal that closed the book of divine instruction. The world was permitted to gaze upon pure, unadulterated truth. Truth itself descended to roll back the darkness and counteract error. A Teacher was sent from heaven with the light that was to light every man that comes into the world. There were men and women who were eagerly seeking for knowledge, the sure word of prophecy, and when it came, it was as a light shining in a dark place.” Spalding Magan, 58.

> Але Лев із племені Юди переміг. Він відкрив печать, що закривала книгу божественного вчення. Світу було дозволено споглядати чисту, непідробну істину. Сама істина зійшла, щоб розвіяти темряву й протидіяти омані. Учитель був посланий з небес зі світлом, яке мало просвітити кожну людину, що приходить у світ. Були чоловіки й жінки, які палко шукали знання, надійне слово пророцтва, і коли воно прийшло, воно було як світло, що сяє в темному місці. Spalding Magan, 58.

> “The scribes and Pharisees professed to explain the Scriptures, but they explained them in accordance with their own ideas and traditions. Their customs and maxims became more and more exacting. In its spiritual sense, the sacred Word became to the people as a sealed book, closed to their comprehension.” Signs of the Times, May 17, 1905.

> "Книжники й фарисеї заявляли, що тлумачать Писання, але тлумачили його відповідно до власних уявлень і традицій. Їхні звичаї та приписи ставали дедалі вимогливішими. У духовному сенсі святе Слово стало для людей немов запечатана книга, закрита для їхнього розуміння." Знаки часу, 17 травня 1905 р.

Back to Articles