Article

# Panium - Number Eight

Паніум - Номер вісім

Third Line Overview

Огляд третьої лінії

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Селевк III Керавн недовго правив як цар з 226 до 223 р. до н. е., перш ніж його було вбито або він помер за таємничих обставин. Селевк III був безпосереднім попередником Антіоха III. Два брати являють собою «синів» десятого вірша, і вони представляють Рейгана і Буша у 1989 році.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> А сини його збудяться й зберуть велику силу військ; і один неодмінно прийде, і прорветься та пройде; тоді він повернеться й збудиться аж до його твердині. Даниїла 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Десятий вірш є третім рядком і він означає «час кінця» у 1989 році. Він поєднується із сороковим віршем одинадцятого розділу та з восьмим віршем восьмого розділу книги Ісаї. Зв’язок цих трьох віршів вказує, що одинадцятий вірш представляє сучасну війну в Україні, де Путін і Зеленський є антагоністами, представленими в битві при Рафії, описаній в одинадцятому вірші. Дванадцятий вірш визначає наслідки війни в Україні та долю Путіна. Вірші з тринадцятого по п’ятнадцятий — це битва при Паніумі.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Тема десятого вірша — «час кінця», і відповідно до принципів, пов’язаних із розпечатуванням істини в «час кінця», у ньому, попри те що це лише один вірш, представлено безліч пророчих ліній. Десятий вірш окреслює початок прихованої історії сорокового вірша, який знаменує початок руху третього ангела та запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Цей вірш пов’язує «сім разів» у Левіті 26, як це визначено у видінні, що починається в сьомому розділі книги Ісаї. Цей зв’язок позначає поєднання божественного з людським, що є завершенням таємниці благочестя під час звучання сьомої сурми, яка є третім горем ісламу.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Цей вірш позначає 1989 рік як час кінця і, завдяки зв’язку із «сімома часами» двадцять шостого розділу Левіта, включає основоположну істину Вільяма Міллера та бунт 1863 року. Цей вірш розпочинає приховану історію сорокового вірша. Отже, це необхідний елемент помноження знання, яке приходить у час кінця в 1989 році, і починає пророчу ілюстрацію зовнішніх подій, що складають приховану історію сорокового вірша, а через свій зв’язок із «сімома часами» також визначає внутрішні події в історії між 1989 роком і недільним законом.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Число десять — символ випробування, а зв’язок віршів із видінням Ісаї сім наголошує на розумінні істини.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Бо головою Сирії є Дамаск, а головою Дамаска — Рецін; і за шістдесят і п’ять років Єфраїм буде розбитий так, що не буде народом. А головою Єфраїма є Самарія, а головою Самарії — син Ремалії. Якщо не повірите, то не встоїте. Ісая 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Ви не встоїте, якщо не повірите, що «голова» означає столичне місто (Самарію й Дамаск) і царя (Реціна та Пекаха, сина Ремалії). Якщо ви не розумієте цих трьох взаємозамінних символів у контексті Ісаї, восьмого розділу, восьмого вірша (що є тим самим видінням, що й сьомий розділ), то ви не зможете ідентифікувати Путіна й Росію як царя півдня у віршах з одинадцятого по п’ятнадцятий.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> Отож, ось Господь наводить на них води ріки, сильні й численні, — самого царя Ассирії та всю його славу; і вона підніметься над усіма своїми річищами й перейде через усі свої береги. І вона пройде через Юду; розіллється й перейде, сягне аж до шиї; а розпростерті його крила наповнять широчінь твоєї землі, о Еммануїле. Ісая 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Темою десятого вірша є трьохетапний випробувальний процес, який починається в час кінця і веде до закриття випробувального часу при недільному законі.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> І він сказав: Іди своєю дорогою, Даниїле, бо ці слова закриті та запечатані аж до часу кінця. Багато хто очиститься, вибілиться й буде випробуваний; а безбожні чинитимуть безбожно; і жоден із безбожних не зрозуміє, а мудрі зрозуміють. Даниїла 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

У «час кінця» книга Даниїла «розпечатується», і починається трьохетапний процес випробування, представлений словами «очищені, вибілені та випробувані». «Мудрі» розуміють, «беззаконні» не розуміють. Їхня відсутність розуміння, так само як і брак олії в притчі про десять дів, призводить до їхньої загибелі.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мій народ гине через брак пізнання: бо ти відкинув пізнання, то й Я відкину тебе, щоб ти не був Мені священиком; бо ти забув Закон Бога свого, то й Я забуду дітей твоїх. Осія 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Слова «Мій народ» означають завітний народ, і цей завітний народ буде відкинутий і знищений через «брак знання». Недільний закон у Сполучених Штатах є віхою, де щось забувається або згадується. «Пам’ятай день суботній» є теперішньою істиною у той момент. Саме там згадується блудниця Тиру. Саме там Бог згадує гріхи Вавилона в Об’явленні.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> І почув я інший голос із неба, що казав: Вийдіть із неї, народе Мій, щоб ви не стали учасниками її гріхів і щоб ви не зазнали її кар. Бо гріхи її дійшли аж до неба, і Бог згадав її беззаконня. Відплатіть їй так, як і вона відплатила вам, і дайте їй удвічі за її діла; у чашу, яку вона наповнила, налийте їй удвічі. Об’явлення 18:4-6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Саме там діти, тобто пророче останнє покоління лаодикійського адвентизму, відтинаються. Саме там ті, кого Даниїл називає "нечестивими", виявляють, що вони "забули" Божий закон, а та частина Божого закону, яку вони забули, — це Божі пророчі правила або закони. Контекст чітко показує, що їм бракує "пізнання", яке примножується, коли з книги Даниїла знято печать. Даниїл протиставляє "мудрих" "нечестивим", а Ісус — "мудрих дів" "нерозумним дівам". Амос називає той самий клас "вродливими дівами" — тими, хто не може знайти пророче послання, представлене сходом, північчю та морями.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Ось, настають дні, говорить Господь Бог, коли Я пошлю на землю голод, — не голод хліба і не спрагу води, але голод слухання слів Господніх. І будуть вони блукати від моря до моря, і від півночі аж до сходу бігатимуть туди й сюди, шукаючи слова Господнього, та не знайдуть його. Того дня знемагатимуть від спраги вродливі діви та юнаки. Ті, що клянуться гріхом Самарії і кажуть: «Живий бог твій, о Дане!» та: «Живий звичай Беер-Шеви!», — і вони впадуть і більше не встануть. Амос 8:11–14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Послання, яке вони не можуть знайти, представлене тим, де вони його шукають, коли вони «блукають від моря до моря і від півночі аж до сходу». Амос каже, що ці «вродливі діви» переживають «голод» на слухання «Слова Господнього», і що «того дня вони бігатимуть туди й сюди, щоб шукати Слово Господнє, та не знайдуть його». Послання, яке було розпечатане з книги Даниїла за часу кінця у 1989 році на виконання сорокового і десятого віршів одинадцятого розділу, підсумовано в останніх двох віршах одинадцятого розділу.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Але вісті зі сходу й півночі стривожать його; тому він вирушить у великій люті, щоб нищити й цілковито погубити багатьох. І поставить намети свого палацу між морями на славній святій горі; але прийде кінець йому, і ніхто йому не допоможе. Даниїла 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

Нерозумні, праведні та злі діви, яким бракує олії, та послання сходу, півночі й морів, яке відкинуло знання та Божий заповіт і Закон, згадуються Богом під час недільного закону. Три битви зображені у віршах від десятого до п’ятнадцятого. Я розділяю ці три битви на три історії, але разом вони також утворюють лінію, бо десятий вірш відкриває «час кінця» і тому започатковує триетапний випробувальний процес.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Десятий вірш пов’язаний із «сімома часами» двадцять шостого розділу Книги Левіт і, отже, з підвалинами адвентизму та працею Вільяма Міллера. Другий із трьох кроків — це візуальне випробування, яке почалося, коли відкрилося світло одинадцятого вірша і почалася війна в Україні. Другий іспит є візуальним і являє собою випробування нашої здатності розпізнавати поточні події у світлі Божого пророчого Слова. Третій іспит — це битва при Паніумі з п’ятнадцятого вірша, де ім’я Симона Барйони було змінено на Петра, що позначило запечатування ста сорока чотирьох тисяч безпосередньо перед закриттям випробувального часу при недільному законі шістнадцятого вірша.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

Коли ми розглядаємо появу Антіоха Великого в кожній із трьох битв, представлених у віршах 10, 11 і 15, ми також бачимо в історії, викладеній у віршах з 9-го по 16-й, злет і падіння лжепророка біблійного пророцтва.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Вірші з першого по четвертий визначають піднесення і падіння влади дракона. Вірші дев’ятий і десятий відповідно вказують на 1798 і 1989 роки, і таким чином вірші з дев’ятого по шістнадцятий визначають піднесення і падіння лжепророка. Вірші з сорокового по сорок п’ятий зображують піднесення і падіння звіра. Вірші дев’ятий і десятий також узгоджуються з двома «часами кінця» у сороковому вірші — у 1798 і 1989 роках.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Сестра Вайт ясно повідомляє нам, що неправильне розуміння «часу кінця» спричиняє плутанину щодо того, де застосовувати пророцтва.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> «Багато хто робить те саме сьогодні, у 1897 році, бо вони не мають досвіду у випробувальній істині, що міститься у вістках першого, другого та третього ангела. Є й такі, що досліджують Писання, шукаючи доказів того, що ці вістки ще в майбутньому. Вони збирають свідчення на користь істинності цих вісток, але не надають їм належного місця в пророцькій історії. Тому такі наражаються на небезпеку ввести людей в оману щодо їхнього розташування. Вони не бачать і не розуміють часу кінця, ні того, коли слід віднести ці вістки. День Божий наближається крадькома, а уявні мудрі й великі мужі теревенять про «вищу освіту», яка, на їхню думку, походить від обмежених людей. Вони не знають ознак приходу Христа чи кінця світу.» Проповіді та бесіди, т. 1, с. 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Темою десятого вірша є «час кінця», і в одинадцятому розділі окреслено кілька «часів кінця». Якщо ви «не бачите й не розумієте» «часів кінця» в одинадцятому розділі, то не знатимете, коли «відшукати послання». Вона каже: «є такі, що досліджують Писання», і, як і у всіх пророків, її слова звернені до останніх днів, тож в останні дні ті, кого вона окреслює, — це група, яка не розуміє часу кінця, тож вони також є Амосовими «вродливими дівами», які падають і ніколи більше не встануть.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

В одинадцятому розділі, у першому вірші, Дарій і Кір стоять разом, щоб позначити час кінця у 1989 році. Коли Птолемей вирушив до Вавилона і відвів північного царя в полон до Єгипту в 246 році до н. е., що, своєю чергою, типологічно вказує на 1798 рік, як показано у віршах із сьомого по дев’ятий, це був «час кінця». Десятий вірш — це «час кінця» у 1989 році.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 рік — це кінець двох тисяч п’ятисот двадцяти років розсіяння проти північного царства Ізраїлю, яке почалося 723 року до н. е. Тисяча двісті шістдесят років потому, у 538 році, папство панувало протягом тисячі двохсот шістдесяти років до 1798 року. 1798 рік — це «час кінця», бо це кінець семи часів, а також тисячі двохсот шістдесяти років, а також тисячі двохсот дев’яноста років з дванадцятого розділу Даниїла. 1798 рік — це «час кінця», і тому 538 рік також є «часом кінця». 538 рік — це кінець тисячі двохсот шістдесяти років, коли язичництво попирало Божу святиню та Його воїнство, що передувало тому, як папство робило ту саму справу протягом такого самого часу.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

538 символізує утвердження влади папства і таким чином символізує повторне утвердження влади папства за недільного закону. Недільний закон визначає «час кінця». Отже, вірш шістнадцятий, а також вірш перший, вірші з сьомого по дев’ятий і вірш десятий усі позначають «час кінця». Цю істину мають розуміти ті, хто знає, коли розташовувати послання в часі. Помпей виконав шістнадцятий вірш, коли захопив Єрусалим. Його наступниками були Юлій Цезар, Август Цезар і Тиберій Цезар. Народження Ісуса було «часом кінця», і воно відбулося за часів Августа Цезаря.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> І на його місці постане у славі царства той, хто накладе податки; але за кілька днів він буде знищений, не в гніві й не в битві. Даниїла 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Двадцятий вірш додає до переліку «часу кінців» в одинадцятому розділі, як і Тіберіас Цезар, який правив під час розп’яття Христа.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> І на його місце стане погорджуваний, якому не дадуть честі царства; та прийде він мирно й оволодіє царством лестощами. І війська будуть змиті перед ним, немов повінню, і будуть зламані; так, навіть князь заповіту. Даниїла 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Хрест стоїть у центрі пророчого тижня, який Христос прийшов підтвердити для багатьох.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> І він підтвердить завіт із багатьма на один тиждень; а посеред тижня він припинить жертву та приношення, і через поширення мерзот учинить спустошення аж до завершення; і визначене буде вилито на спустошеного. Даниїла 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

Посеред тижня маємо початок і кінець, адже перші тисячу двісті шістдесят днів закінчилися саме там, де почалися наступні тисячу двісті шістдесят днів. Тиждень узгоджується із сімома часами розсіяння проти північного царства, яке уособлювало і язичництво, і папство, які попирали святиню та військо.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тоді я почув, як один святий говорив, а інший святий сказав тому святому, що говорив: Доки триватиме видіння про щоденну жертву та про беззаконня спустошення, щоб і святиня, і військо були віддані на потоптання? Даниїла 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

538 — це "час кінця" і збігається з хрестом, який також є завершенням пророчого періоду. 538 і хрест слугують двома свідками того, що і початок, і кінець пророцтва у пророчому сенсі позначені як "час кінця".

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Вірші двадцять перший і двадцять другий, вірш двадцятий, вірш шістнадцятий, вірш десятий, вірші від сьомого до дев’ятого і вірш перший — усі позначають «час кінця». Вірш двадцять третій вказує на союз, який юдеї-маккавеї уклали з язичницьким Римом у 161–158 рр. до н. е. Історія династії Хасмонеїв від їхньої першої битви до її завершення руйнуванням Єрусалима в 70 р. н. е. символізує відступницький протестантизм у Сполучених Штатах, що починається 1844 року, коли завершується часове пророцтво, а отже настає «час кінця», і завершується недільним законом, який представлений 70 р. н. е.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Двадцять третій вірш визначає «час кінця» в 167 р. до н. е. під час битви при Модейні, а також у 70 р. н. е.; ці дві події, відповідно, типологічно вказують на 1844 рік і на недільний закон. Двадцять третій вірш, вірші двадцять перший і двадцять другий, вірш двадцятий, вірш шістнадцятий, вірш десятий, вірші з сьомого по дев’ятий і вірш перший — усі позначають «час кінця».

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Двадцять четвертий вірш визначає триста шістдесятирічне панування язичницького Риму, тим самим позначаючи і початок у 31 р. до н. е., і завершення у 330 р. як «час кінців». Двадцять сьомий і двадцять дев’ятий вірші визначають і початок, і завершення того періоду, тож двадцять четвертий вірш, двадцять сьомий вірш, двадцять дев’ятий вірш, двадцять третій вірш, двадцять перший і двадцять другий вірші, двадцятий вірш, шістнадцятий вірш, десятий вірш, вірші з сьомого по дев’ятий і перший вірш — усі позначають «час кінця».

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Вірш тридцять перший визначає 538 рік, коли була поставлена «мерзота спустошення», а вірші тридцять шостий і сороковий визначають 1798 рік як «час кінця». 538 у вірші тридцять першому та 1798 у віршах тридцять шостому і сороковому, вірші двадцять сьомий і двадцять дев’ятий, вірш двадцять четвертий, вірш двадцять третій, вірші двадцять перший і двадцять другий, вірш двадцятий, вірш шістнадцятий, вірш десятий, вірші із сьомого по дев’ятий і вірш перший — усе це позначає «час кінця».

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

"Час кінця" згадується тринадцять разів до вірша сорок першого, який є недільним законом і ще одним "часом кінця", як і вірш сорок п'ятий, коли Папа Римський приходить до свого кінця, і ніхто не допоможе йому. П'ятнадцять разів "час кінця" згадується в одинадцятому розділі. Тема десятого вірша — "час кінця". Він представляє істини, які розкриваються у час запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

We will continue in the next article.

Продовжимо в наступній статті.

Back to Articles