Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fourteen

Книга пророка Йоіла і лаодикійська церква адвентистів сьомого дня - номер чотирнадцятий

Number Fourteen

Номер чотирнадцять

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2025

Formats

PDF
Word

The history of “God’s marvelous works,” is also represented by the prophetic question of “how long.” The history represented in those two, and many other symbols, represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period there is a debate over the true and the many other false latter rain messages. There is only one genuine latter rain message. The story line of the sacred history where God performs His marvelous works is placed within the context of the book of Joel where the “new wine” is cut off from one class while being poured out upon the other class.

Історія «Божих дивовижних діл» також представлена пророчим запитанням «доки?». Історія, представлена в цих двох та багатьох інших символах, позначає час запечатування ста сорока чотирьох тисяч. У той період точиться суперечка щодо істинної вістки про пізній дощ і багатьох інших фальшивих вісток. Існує лише одна справжня вістка про пізній дощ. Сюжет священної історії, у якій Бог звершує Свої дивовижні діла, подано в контексті книги Йоіла, де «нове вино» відняте в однієї верстви, тоді як виливається на іншу верству.

There are a few contrasts in the book of Joel that are to be noted. The root of the word “parable” means “placing beside” and inherently involves a contrast of two classes. We have touched some of the ‘contrasts’ in the book of Joel previously, pointing out that the crown of pride that is worn by the drunkards that rule Jerusalem is contrasted with those who wear the crown of glory. We have not yet shared how the symbol of joy is the opposite, but a counterpart of being ashamed, but it is, and we intend to show that. The subject of alpha and omega is also located in the book of Joel and that principle of the first illustrating the last is also confirmed by Peter’s two sermons in the book of Acts.

Є кілька контрастів у книзі Йоіла, на які слід звернути увагу. Корінь слова «притча» означає «поставлення поруч» і за своєю суттю передбачає протиставлення двох груп. Ми вже торкалися деяких «контрастів» у книзі Йоіла раніше, зазначаючи, що вінець гордості, який носять п’яниці, що правлять Єрусалимом, протиставлений тим, хто носить вінець слави. Ми ще не показували, що символ радості є протилежністю, але водночас і відповідником сорому; проте це так, і ми маємо намір це показати. Тема альфи й омеги також міститься в книзі Йоіла, і цей принцип, за яким перше ілюструє останнє, також підтверджується двома проповідями Петра в книзі Дій апостолів.

Acts chapter two takes place on Pentecost at 9 AM (the third hour) and chapter three is the ninth hour (3 PM) the time of the evening sacrifice. In Acts two the message Peter proclaims is in the upper room of a private residence, but his sermon in chapter three is given in the temple. They are tied together by the call to repentance in both meetings. Same message, two geographical places representing the symbol of a doubling within the Pentecostal message that is divided between the courtyard and the temple. In Revelation eleven John is told to measure the temple, but leave off the courtyard for it was given to the Gentiles.

Другий розділ Дій апостолів відбувається на П’ятидесятницю о 9-й ранку (третя година), а третій розділ — о дев’ятій годині (15:00), у час вечірньої жертви. У другому розділі послання, яке проголошує Петро, лунає у верхній кімнаті приватної оселі, а його проповідь у третьому розділі виголошена в храмі. Їх поєднує заклик до покаяння на обох зібраннях. Те саме послання, два географічні місця, що символізують подвоєння в п’ятидесятницькому посланні, розділеному між подвір’ям і храмом. В одинадцятому розділі Об’явлення Іванові наказано виміряти храм, але подвір’я залишити, бо його віддано язичникам.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> І дана була мені тростина, подібна до жезла; і став ангел, кажучи: Встань, і виміряй храм Божий, і жертовник, і тих, що поклоняються в ньому. А двір, що поза храмом, залиш назовні, і не вимірюй його; бо він даний язичникам; і святе місто вони топтатимуть сорок два місяці. Об’явлення 11:1, 2.

Thus, the doubling of the two sermons and the division of the two sermon’s location, identifies two audiences for the latter rain in the book of Joel. One audience is the Gentiles outside the temple and the other is the Jews in the temple. In the judgment of the living the house of God is judged first, and from 9/11 unto the Sunday law the temple is judged, and from the Sunday law until the close of human probation the Gentiles are judged. That judgment occurs during the latter rain identified by Peter as being set forth in the book of Joel. What the courtyard (the Gentiles) and the temple (God’s church) in the division represented in Acts chapters two and three, is also the distinction in Joel of the former rain and the latter rain. The former rain arrived at 9/11 and is poured out while God’s temple is being judged. When that process is finished the latter rain is poured out upon the Gentiles in the courtyard.

Отже, подвоєння двох проповідей і розмежування місця їх виголошення визначає дві аудиторії для пізнього дощу в книзі Йоіла. Одна аудиторія — язичники поза храмом, а друга — юдеї в храмі. У суді над живими першою судиться Божий дім: від 9/11 і до недільного закону судиться храм, а від недільного закону до закриття часу випробування для людства — язичники. Той суд відбувається під час пізнього дощу, який Петро визначив як описаний у книзі Йоіла. Поділ між двором (язичники) і храмом (Божа церква), представлений у Діяннях апостолів, розділах другому і третьому, є також розрізненням у Йоіла між раннім і пізнім дощем. Ранній дощ прийшов 9/11 і виливається, поки судиться Божий храм. Коли цей процес завершиться, пізній дощ буде вилитий на язичників у дворі.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> Тож, радуйтеся, діти Сіону, і веселіться в Господі, вашому Бозі: бо він дав вам ранній дощ у міру, і зішле вам дощ, ранній дощ і пізній дощ у першому місяці. Йоіл 2:23.

It is not my point currently to identify the prophetic distinction between joy and being ashamed, but the verse informs God’s people to “be glad” because of the latter rain message. The latter rain message produces prophetic joy in God’s people. That being said the subject of the former or early rain, followed by the latter rain is an illustration of the stone of stumbling that was set aside and marveled at. The symbol of the corner stone that ultimately becomes the cap stone is what is marvelous in the eyes of both God and His people.

Наразі не маю на меті визначати пророче розрізнення між радістю та посоромленням, але цей вірш закликає Божий народ «радіти» через вістку про пізній дощ. Вістка пізнього дощу породжує пророчу радість у Божому народі. Водночас тема першого, або раннього, дощу, за яким іде пізній дощ, є ілюстрацією каменя спотикання, який відклали набік і яким дивувалися. Символ наріжного каменя, що зрештою стає верхівковим каменем, є тим, що дивне в очах як Бога, так і Його народу.

The marvelous stone represents the Alpha and Omega of prophecy. The principle of the alpha and omega in terms of prophetic application is identified by Alpha and Omega repeatedly in His Word, and He is the Word. For this reason, that what has been revealed of this principle has been revealed to us and our children forever. The year 1863 is the cap stone of Bible prophecy, and it is the cap stone of the period of the third angel from 1844 unto 1863. 1844 was the foundation stone 1863 the cap stone of that prophetic period. 1844 to 1863 is an established prophetic period, just as established as 538 unto 1798. The fact that mankind does not know something which God has established, does not make that thing un-established!

Дивовижний камінь являє Альфу й Омегу пророцтва. Принцип Альфи й Омеги у пророчому застосуванні неодноразово засвідчений Альфою й Омегою в Його Слові, і Він є Словом. З цієї причини те, що було відкрите про цей принцип, відкрите нам і нашим дітям назавжди. Рік 1863 є увінчувальним каменем біблійного пророцтва і водночас увінчувальним каменем періоду третього ангела від 1844 до 1863 року. 1844 рік був наріжним каменем, а 1863 — увінчувальним каменем того пророчого періоду. Період від 1844 до 1863 року є встановленим пророчим періодом, так само встановленим, як період від 538 до 1798 року. Той факт, що людство не знає чогось, що Бог встановив, не робить цього невстановленим!

We ended the previous article with the following passage.

Ми завершили попередню статтю наступним уривком.

> “I was shown that his relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel. There were murmurers against Moses, when in adverse circumstances, and there have been murmurers against him.” Testimonies, volume 3, 85.

> "Мені було показано, що його стосунки з Божим народом у деяких відношеннях були подібними до стосунків Мойсея з Ізраїлем. Коли обставини були несприятливі, проти Мойсея були нарікателі, і проти нього також були нарікателі." Свідчення, том 3, 85.

In 1863, James White represented “in some respects” “Moses to Israel.”

У 1863 році Джеймс Вайт «у певному сенсі» виступав як «Мойсей для Ізраїлю».

The period of 1844 unto 1863 was typified in the period of the Red Sea deliverance unto the first Kadesh. The first Kadesh is an alpha and the second Kadesh is the omega—providing two forty-year periods that lead to Kadesh and both ended in rebellion.

Період з 1844 по 1863 рік був прообразно представлений періодом визволення через Червоне море до першого Кадеша. Перший Кадеш — альфа, а другий Кадеш — омега; разом вони утворюють два сорокарічні періоди, що ведуть до Кадеша, і обидва завершилися бунтом.

The Spirit of Prophecy aligns the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. The Bible aligns the Red Sea crossing with the cross, and Sister White confirms the disappointment of the disciples at the cross was typifying the great disappointment of 1844. It was the Lord’s will to go directly into the Promise Land, and the geographical marker of the entrance into the Promise Land was Jericho, which is where in this second week of December, 2025, that the archeologists just dug out ancient Jericho—only to find to their dismay that the fallen walls they discovered there had all fallen outward, not inward as they always do during a siege. In an ancient siege the walls were beaten down and pushed over towards the inside. Not so with Jericho.

Дух пророцтва пов’язує перехід через Червоне море з великим розчаруванням 1844 року. Біблія пов’язує перехід через Червоне море з хрестом, і сестра Вайт підтверджує, що розчарування учнів біля хреста було прообразом великого розчарування 1844 року. Було Божою волею увійти безпосередньо до Обітованої землі, а географічним орієнтиром входу до Обітованої землі був Єрихон, де у другий тиждень грудня 2025 року археологи щойно розкопали давній Єрихон — і на свою прикрість виявили, що всі знайдені там повалені мури впали назовні, а не всередину, як це завжди буває під час облоги. Під час давньої облоги мури збивали й звалювали до середини. Не так було з Єрихоном.

> So the people shouted when the priests blew with the trumpets: and it came to pass, when the people heard the sound of the trumpet, and the people shouted with a great shout, that the wall fell down flat, so that the people went up into the city, every man straight before him, and they took the city. Joshua 6:20.

> І народ закричав, коли священики засурмили в сурми; і сталося, як народ почув голос сурми, та й закричав народ гучним окликом, то мур упав на своєму місці, і люди зійшли до міста, кожен прямо перед собою, і взяли місто. Ісус Навин 6:20.

The archeologists also found jars with food, identifying that when the walls came down it was not a long drawn-out siege. It also answered a question among the archeological group as to why the biblical record of the fall of Jericho identifies them going “up” into Jericho over a hill or ramp, which they now know was created when the walls fell outward.

Археологи також знайшли глечики з їжею, що свідчило, що падіння стін не було наслідком тривалої, затяжної облоги. Це також дало відповідь на питання серед групи археологів, чому біблійний опис падіння Єрихона зазначає, що вони підіймалися "вгору" в Єрихон по пагорбу чи насипу, який, як тепер відомо, утворився, коли стіни впали назовні.

The first obstacle which announced the entrance into the Promised Land was Jericho, a city of influence and wealth. Jericho is 1863, and Jericho is a subject of Bible prophecy, not only as an illustration of the Sunday law time period, but also in connection with its fall and rise. Jericho also had its own specific prophetic curse pronounced upon it. Joshua pronounced a curse upon the man who rebuilt Jericho, and in so doing identified that the man who rebuilt Jericho would lose his youngest and oldest sons in the re-building of that cursed city. One son was to be lost at the laying of the foundation and the other at the raising of the gate. That prophecy was fulfilled, and the record of its fulfillment is recorded in the Bible, making Jericho an established biblical symbol.

Першою перешкодою, що знаменувала вхід до Обітованої землі, був Єрихон, місто впливу та багатства. Єрихон — це 1863 рік, і Єрихон є предметом біблійного пророцтва не лише як ілюстрація періоду недільного закону, але й у зв’язку з його падінням і відбудовою. Над Єрихоном також було проголошено власне особливе пророче прокляття. Ісус Навин проголосив прокляття на чоловіка, який відбудує Єрихон, і таким чином зазначив, що чоловік, який відбудує Єрихон, втратить двох своїх синів — наймолодшого і найстаршого — під час відбудови цього проклятого міста. Одного сина він мав втратити під час закладання фундаменту, а іншого — під час встановлення воріт. Це пророцтво здійснилося, і запис про його виконання міститься в Біблії, що робить Єрихон усталеним біблійним символом.

Within its historical demise, and in its prophetic curse, followed by the historical fulfillment of that prophecy, we find three witnesses speaking about Jericho in 1863. All three of those testimonies are to be applied to 1863. Those three witnesses stand together just as three Moses’s stand prophetically at the end of their respective forty-year periods. One of those forty-year periods is clearly aligned with Millerite history, establishing that all three representations of Moses at the end of each forty-year period align with the history of 1863—the history of the third angel.

У його історичному падінні та в його пророчому проклятті, яке згодом історично виконалося, ми знаходимо трьох свідків, що говорять про Єрихон у 1863 році. Усі три ті свідчення слід застосувати до 1863 року. Ці троє свідків стоять разом так само, як у пророчому сенсі троє Мойсеїв постають наприкінці своїх відповідних сорокарічних періодів. Один із тих сорокарічних періодів чітко узгоджується з історією міллеритів, що встановлює, що всі три образи Мойсея наприкінці кожного сорокарічного періоду узгоджуються з історією 1863 року — історією третього ангела.

Two of those three witnesses of Moses’ forty years end at Kadesh, the third conclusion of the forty years was the Jordan River, and the conclusion of the second was the Red Sea. The conclusion of the first forty years was Moses fleeing Egypt. All three are describing a flight out of Egypt in fulfillment of Abraham’s four-hundred and thirty year prophecy of bondage in Egypt.

Два з тих трьох свідчень сорока років Мойсея закінчуються у Кадеші; третє завершення сорока років — річка Йордан, а завершення других сорока років — Червоне море. Завершенням перших сорока років була втеча Мойсея з Єгипту. Усі три описують втечу з Єгипту як виконання чотириста тридцятирічного пророцтва Авраама про рабство в Єгипті.

Moses’ three forty-year periods, whose endings (capstone) represents a type of deliverance from Egypt, were a fulfillment of Abraham’s prophecy of captivity in and deliverance out of Egyptian bondage. As the prophesied deliverer of Abraham’s covenant promise, Moses himself began by being saved out of the water, as his name means. Thereafter Moses led God’s people through the waters of the Red Sea and thereafter to the shore of the deliverance, represented by the Jordan River. The alpha of Moses life was saving from the water of the Nile and omega was the salvation represented by the water of the Jordan River. The alpha of Moses life illustrated by the experience defined by his name and his parents, being godly parents knew that the baby had been sentenced to death, as he would be forty years later after killing the Egyptian. As godly parents who knew their son needed to be saved from the death sentence, prepared for him an ark, that passed from the Hebrew world unto the Egyptian world, just as Moses left at the end of forty years the Egyptian world for the Hebrew world.

Три сорокарічні періоди життя Мойсея, завершення яких (вершина) становлять образ визволення з Єгипту, були виконанням пророцтва Авраама про перебування в єгипетському рабстві та визволення з нього. Як провіщений визволитель обітниці завіту з Авраамом, сам Мойсей почав із того, що був урятований з води, як і означає його ім’я. Потім Мойсей провів Божий народ через води Червоного моря, а згодом — до берега визволення, символізованого рікою Йордан. Альфа життя Мойсея — спасіння з вод Нілу, а омега — спасіння, представлене водами ріки Йордан. Альфа життя Мойсея проілюстрована досвідом, відображеним у його імені; його побожні батьки знали, що немовля було засуджене на смерть, як буде і через сорок років після вбивства єгиптянина. Як побожні батьки, які знали, що їхньому синові потрібне спасіння від смертного вироку, вони приготували для нього ковчег, який перейшов із єврейського світу в єгипетський, так само як Мойсей наприкінці сорока років покинув єгипетський світ і перейшов до єврейського.

Moses repeated the story of Noah in his salvation from the water. The very first mention of Moses as the “deliverer” of Abraham’s four-hundred and thirty year covenant prophecy was a repetition of the history where God entered into covenant with mankind, therefore bringing Abraham’s covenant prophecy of a chosen people together with the covenant promise to all mankind. This identifies a baptism in the transfer of the baby Moses to Pharaoh’s daughter, for the death was acknowledged by the parent’s work, the burial is represented by the ark upon the water, and the resurrection is Pharaoh’s daughter.

Мойсей повторив історію Ноя у своєму спасінні від води. Найперша згадка про Мойсея як «визволителя», передбаченого Авраамовим пророцтвом про завіт на чотириста тридцять років, була повторенням історії, коли Бог уклав завіт з людством, поєднуючи тим самим Авраамове пророцтво завіту про обраний народ із завітною обітницею для всього людства. Це вказує на хрещення в акті передання немовляти Мойсея дочці фараона, бо смерть була засвідчена вчинком батьків, похованням є ковчег на воді, а воскресінням — дочка фараона.

Moses’ life begins with the baptism of Noah’s ark being typified. This then means that from the outset the number “8” is associated with Moses, for the root of his covenant relationship began with the number “8” from the covenant of Noah, and his work was to institute the rite of circumcision on the “eighth” day. He was then tested and he failed on the very rite. Moses life begins with a baptism and forty years later there is a death (of an Egyptian) that marks the point where the Egyptian Moses dies and becomes strictly a son of Abraham. The beginning and ending of Moses’s first forty years is represented by a baptism. The first identified a transition from Hebrew to Egyptian and the last from Egyptian to Hebrew. Forty years after that, Moses takes God’s people through the baptism of the Red Sea, on his way to the baptism at the Jordan, which he never made.

Життя Мойсея починається з прообразу хрещення, пов’язаного з ковчегом Ноя. Отже, від самого початку з Мойсеєм пов’язується число «8», бо витоки його завітних відносин ідуть від числа «8» у Ноївому завіті, а його завданням було встановити обряд обрізання на «восьмий» день. Потім його було випробувано, і він не витримав випробування саме щодо цього обряду. Життя Мойсея починається з хрещення, а через сорок років відбувається смерть (єгиптянина), яка позначає момент, коли «єгипетський» Мойсей помирає й стає суто сином Авраама. Початок і кінець перших сорока років Мойсея позначені хрещенням. Перше означило перехід від єврейської ідентичності до єгипетської, а останнє — від єгипетської до єврейської. Ще через сорок років Мойсей проводить Божий народ через хрещення Червоним морем, прямуючи до хрещення Йорданом, до якого він так і не дійшов.

God’s people under the guidance of Joshua entered the Promised Land without Moses for he died just before the baptism of the Jordan River arrived. Moses said, and Peter repeated that the Lord thy God would raise up a prophet like unto Moses. The prophet who was typified by Moses was Christ, and He began His work exactly where Moses left off. He began His work at His baptism, and that baptism was the exact place Joshua baptized ancient Israel when they crossed the Jordan into the Promised Land. The gospels inform us that John was baptizing at Bethabara, which is the crossing point, and means ferry crossing.

Народ Божий під проводом Ісуса Навина увійшов в Обітовану землю без Мойсея, бо він помер якраз перед тим, як настало хрещення в річці Йордан. Мойсей сказав, і Петро повторив, що Господь, Бог твій, підніме пророка, подібного до Мойсея. Пророк, якого прообразував Мойсей, був Христос, і Він розпочав Своє служіння саме там, де зупинився Мойсей. Він розпочав Своє служіння на Своєму хрещенні, і те хрещення відбулося саме на тому місці, де Ісус Навин охрестив стародавній Ізраїль, коли вони переходили Йордан в Обітовану землю. Євангелія повідомляють, що Іван хрестив у Віфаварі, що є місцем переправи й означає паромну переправу.

The Red Sea is the symbol of the rebellion of Egypt, identifying Moses prophetic testimony in this line as truth. The Nile River to the Red Sea (sometimes called a river) and on to the Jordan. Moses, meaning ‘saved out of the water’ begins and ends his testimony at the water of deliverance, and each of those waters manifest two classes of worshippers.

Червоне море є символом бунту Єгипту, визначаючи пророче свідчення Мойсея в цій лінії як істинне. Від ріки Ніл до Червоного моря (яке іноді називають рікою) і далі до Йордану. Мойсей, ім’я якого означає «врятований з води», починає і завершує своє свідчення на водах визволення, і кожна з тих вод виявляє дві групи поклонників.

The first forty years of Moses represents the first angel’s message and the second forty years is the second angel, the third being the third. The three angels possess their own peculiar prophetic characteristics such as that all three messages are represented in the first message. We have demonstrated this phenomenon publicly for years in connection with the first three chapters of the book of Daniel.

Перші сорок років життя Мойсея відповідають звістці першого ангела, другі сорок років — другому ангелові, а треті сорок років — третьому. Трьом ангелам притаманні власні пророчі особливості; зокрема, у першій звістці представлені всі три звістки. Ми протягом багатьох років публічно демонстрували це явище у зв’язку з першими трьома розділами книги Даниїла.

Daniel feared God in chapter one and refused to eat the Babylonian diet, and God glorified him in the second and dietary visual test that followed, which led to the judgment and third test carried out by Nebuchadnezzar himself. Daniel chapter one is the first angel of Revelation fourteen who announces “fear God,” “give him glory” as Daniel did in the second dietary and visual test, for “the hour of the judgment” of Nebuchadnezzar has come.

У першому розділі Даниїл боявся Бога й відмовився їсти вавилонські страви, а Бог прославив його в наступному, другому — дієтичному й візуальному — випробуванні, що привело до суду й третього випробування, здійсненого самим Навуходоносором. Перший розділ книги Даниїла є першим ангелом чотирнадцятого розділу Об’явлення, який проголошує "бійтеся Бога", "віддайте Йому славу", як це зробив Даниїл у другому дієтичному й візуальному випробуванні, бо "настав час суду" Навуходоносора.

The first forty years of Moses’s life began because his parents feared God. When Pharaoh’s daughter saw the ark in the water, Moses had passed the second test, which is a visual test. Then Pharaoh’s daughter judged that he was not to die. Judgment also arrived at the end of the first forty; when He slew the Egyptian and had to flee Egypt.

Перші сорок років життя Мойсея розпочалися тому, що його батьки боялися Бога. Коли дочка фараона побачила ковчег у воді, Мойсей пройшов друге випробування — зорове. Тоді дочка фараона постановила, що він не повинен померти. Суд також настав наприкінці перших сорока років, коли він убив єгиптянина і був змушений втекти з Єгипту.

In the second forty years, the second angel of Revelation fourteen announcing the fall of Babylon was typified by the fall of Egypt. In that fall, at the end of the forty years there was a tremendous manifestation of the power of God, as there was at the end of the second angel’s message during the Midnight Cry of 1844.

У другому сорокаріччі другий ангел з чотирнадцятого розділу Об’явлення, який проголошує падіння Вавилона, мав прообраз у падінні Єгипту. У тому падінні, наприкінці того сорокаріччя, відбувся могутній прояв сили Божої, як це було наприкінці вістки другого ангела під час Опівнічного кличу 1844 року.

The third forty years begins with the judgment of death being pronounced on virtually the entire congregation, and it ends with the judgment of death upon the leader of that congregation.

Третє сорокаріччя починається винесенням смертного вироку практично всій громаді й закінчується винесенням смертного вироку лідерові тієї громади.

Sister White identifies that our work is to combine the three angels’ messages.

Сестра Вайт зазначає, що наша праця полягає у поєднанні трьохангельських вістей.

> “The Lord is about to punish the world for its iniquity. He is about to punish religious bodies for their rejection of the light and truth which has been given them. The great message, combining the first, second, and third angels’ messages, is to be given to the world. This is to be the burden of our work.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

> Господь незабаром покарає світ за його беззаконня. Він незабаром покарає релігійні організації за те, що вони відкинули світло й істину, які були їм дані. Велике послання, що поєднує послання першого, другого й третього ангелів, має бути донесене світові. Це має бути тягарем нашої праці. Біблійний коментар адвентистів сьомого дня, том 7, 950.

Moses’ first forty years represents the first angel of Revelation fourteen, and his second period of forty years is the second angel and the third forty-year period is the third angel. Our “great message” is to combine “the first, second, and third angels’ messages” which places all three symbols of Moses’ in 1863, and therefore three Moses’ at the Sunday law.

Перший сорокарічний період Мойсея символізує першого ангела з Об’явлення 14, його другий сорокарічний період — це другий ангел, а третій сорокарічний період — третій ангел. Наше «велике послання» полягає в поєднанні «вісток першого, другого й третього ангелів», що розміщує всі три символи Мойсея в 1863 році і, отже, трьох Мойсеїв при недільному законі.

1844 to 1863 includes two witnesses of both forty-year periods that led to Kadesh. Inspiration identifies that a third cannot exist without a first and a second, the first forty years of Moses’ life must also represent 1844 to 1863. Moses is killing the Egyptian in 1863, along with Moses striking the Rock with his rod of authority and also when Moses asks to see God’s glory in the history of the rebellion of the golden calf. There are three Moses’ at 1863 and the Sunday law, and they are all forty years old.

1844–1863 включає двох свідків обох сорокарічних періодів, що привели до Кадешу. Натхнення вказує, що третє не може існувати без першого і другого; отже, перші сорок років життя Мойсея також мають представляти 1844–1863. На 1863 рік припадають убивство Мойсеєм єгиптянина, удар ним по Скелі його жезлом влади, а також прохання Мойсея побачити Божу славу в історії бунту золотого тельця. Є троє Мойсеїв у 1863 році та при недільному законі, і всім їм по сорок років.

Moses’ three periods each contain a deliverance by water; Moses in the basket aligns with Moses through the Red Sea which aligns with Moses twice at the Jordan River: the Nile, the Red Sea and twice at the Jordan. Waters of deliverance are represented in each of the three periods, for they all align with the period when the water of deliverance is being poured out during the latter rain period.

Кожен із трьох періодів у житті Мойсея має випадок визволення через воду: Мойсей у кошику перегукується з Мойсеєм, який переходить через Червоне море, і це перегукується з Мойсеєм двічі при річці Йордан: Ніл, Червоне море і двічі Йордан. Води визволення представлені в кожному з трьох періодів, бо всі вони співвідносяться з періодом, коли вода визволення виливається під час пізнього дощу.

At the end of the third period of forty years Moses struck the Rock with his rod. At the end of the second forty years his rod parted the Red Sea. At the end of the first forty years, he rejected the rod of Egyptian authority, chose to suffer with his people.

Наприкінці третього сорокарічного періоду Мойсей ударив по Скелі своїм жезлом. Наприкінці другого сорокарічного періоду його жезл розділив Червоне море. Наприкінці першого сорокарічного періоду він відкинув жезл єгипетської влади, обрав страждання разом зі своїм народом.

At the end of the first period an Egyptian died, and at the end of the second period the military, firstborn and leadership of Egypt died. At the end of the third period the nation of Israel, Aaron and Moses had all died. These are three parallel histories that “line upon line” each represent 1844 unto 1863—the history of the third angel, which in turn represents 9/11 to the Sunday law, and the Pentecostal season when the waters of deliverance are poured out.

Наприкінці першого періоду помер єгиптянин, а наприкінці другого періоду загинули військо, первістки та керівництво Єгипту. Наприкінці третього періоду померли народ Ізраїля, Аарон і Мойсей. Це три паралельні історії, кожна з яких «рядок за рядком» представляє період від 1844 до 1863 — історію третього ангела, яка, своєю чергою, представляє період від 9/11 до недільного закону, а також п’ятидесятницький період, коли виливаються води визволення.

Moses is at both rebellions at Kadesh, and the Kadesh rebellions are both capstones in their respective periods. They both represent 1863, which is also the capstone of the period of the third angel, starting with the alpha in 1844 unto the capstone of 1863. When considering the marvelous light of the stone that begins as the foundation and ends as the cap stone it is recognized that the capstone is always prophetically larger. The few drops at the beginning of the Pentecostal season, leading to the full outpouring at the capstone on the day of Pentecost, illustrates this truth.

Мойсей присутній під час обох бунтів у Кадеші, і ці бунти обидва є вінцем своїх відповідних періодів. Обидва вони символізують 1863 рік, який також є вінцем періоду третього ангела, що починається з альфи 1844 року й доходить до вінця 1863 року. Коли розглядаємо дивне світло каменя, який починається як підвалина і завершується вінцевим каменем, розуміємо, що вінцевий камінь завжди у пророчому значенні більший. Кілька крапель на початку п’ятидесятницького періоду, що ведуть до повного виливання у вінцевий момент — у День П’ятидесятниці, ілюструють цю істину.

At 9/11, the sprinkling began and it ends at the full outpouring at the Sunday law. This truth identifies Moses’ sin at the second and omega Kadesh as a greater sin than the rebellion in the first alpha Kadesh rebellion. The alpha rebellion produced the death of an entire nation, and omega rebellion produced the death of one man (Moses), but the one man’s sin was greater than the entire nations corporate sin. The man who sins dies, and at that level there is no distinction between the sins of Moses or any other Israelite, but prophetically Moses’ striking Christ a second time was greater, for it was the capstone of that forty-year period.

Під час 9/11 розпочалося покроплення, і воно завершується повним виливанням при недільному законі. Ця істина визначає гріх Мойсея при другому, «омега», Кадеші як тяжчий, ніж заколот у першому, «альфа», повстанні при Кадеші. Альфа-повстання спричинило смерть усього народу, а омега-повстання спричинило смерть однієї людини (Мойсея), але гріх цієї однієї людини був тяжчим, ніж колективний гріх усього народу. Людина, що грішить, помирає, і на цьому рівні немає різниці між гріхами Мойсея чи будь-якого іншого ізраїльтянина, але з пророчої перспективи те, що Мойсей вдруге вдарив Христа, було значнішим, бо це стало вінцем того сорокарічного періоду.

The rebellion of Moses at the second omega Kadesh was a greater sin than the rebellion of the children of Israel rejecting the message of Joshua and Caleb. Moses prophetically stands at 1863, where he dies in the wilderness for his rebellion. Moses also stands at 1863, where the former covenant people die in the wilderness for their rebellion, but Moses did not participate in that rebellion. 1863 aligns with the Sunday law, as does Aaron’s rebellion of the golden calf. That history, which aligns with Kadesh, 1863, and the Sunday law, Moses is praying to see God’s glory.

Бунт Мойсея у другому омега-Кадеші був більшим гріхом, ніж бунт синів Ізраїлевих, які відкинули вістку Ісуса Навина та Халева. Мойсей у пророчому сенсі стоїть у 1863 році, де він помирає в пустелі за свій бунт. Мойсей також стоїть у 1863 році, де колишній народ завіту помирає в пустелі за свій бунт, але Мойсей у тому бунті не брав участі. 1863 узгоджується з недільним законом, як і Ааронів бунт із золотим тельцем. У тій історії, що узгоджується з Кадешем, 1863 і недільним законом, Мойсей молиться побачити Божу славу.

Kadesh represents 1863, and Moses is at both Kadesh’s, so upon two biblical witnesses, who are both cap stones we establish that the third forty-year period which does not end at Kadesh represents 1863 as well. There ‘Moses the unsanctified’ is crucifying Christ afresh, as he rejects the Rock. In 1863, and the giving of the Law at Sinai, ‘Moses the sanctified’ is seeking Gods’ character. In 1863 Moses represents a wise and also a foolish virgin.

Кадеш представляє 1863 рік, і Мойсей присутній у обох Кадешах, тож на підставі двох біблійних свідків, які обидва є замковими каменями, ми встановлюємо, що третій сорокарічний період, який не закінчується в Кадеші, також представляє 1863 рік. Там «Мойсей неосвячений» знову розпинає Христа, відкидаючи Скелю. У 1863 році та під час дарування Закону на Синаї «Мойсей освячений» шукає Божий характер. У 1863 році Мойсей символізує і мудру, і нерозумну діву.

> “The Pharisee and the publican represent two great classes into which those who come to worship God are divided. Their first two representatives are found in the first two children that were born into the world.” Christ’s Object Lessons, 152.

> «Фарисей і митар представляють два великі класи, на які поділяються ті, що приходять поклонятися Богові. Їхні перші два представники — це перші двоє дітей, які народилися у світі.» Христові наочні уроки, 152.

At Kadesh and 1863, Moses represents “two great classes into which those who” “worship God are divided”. Moses is an example of the one hundred and forty-four thousand as is Peter.

У Кадеші та 1863 року Мойсей уособлює "два великі класи, на які ті, хто" "поклоняються Богові, поділяються". Мойсей є прикладом ста сорока чотирьох тисяч, як і Петро.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> Для кожного з типів людей, представлених фарисеєм і митарем, є урок у житті апостола Петра. На початку свого учнівства Петро вважав себе сильним. Подібно до фарисея, у власних очах він був «не такий, як інші люди». Коли Христос напередодні Своєї зради завчасно попередив Своїх учнів: «Усі ви спокуситеся через Мене цієї ночі», Петро самовпевнено заявив: «Хоч би всі спокусилися, я — ні». Марка 14:27, 29. Петро не знав власної небезпеки. Самовпевненість ввела його в оману. Він вважав, що здатний устояти перед спокусою; але вже за якихось кілька годин прийшло випробування, і з прокльонами та клятвами він відрікся Свого Господа». Наглядні уроки Христа, 152.

At the Sunday law, which is 1863, Peter represents two classes. Those who receive the mark of the beast or those who receive the seal of God. When Jesus changed Simon’s name to Peter, it symbolized the one-hundred and forty-four thousand. That understanding is also symbolized by multiplying Peter’s name using the number from the letter position in the English alphabet. If we use that same technique on 1863, we get 144.

Під час недільного закону, що припадає на 1863 рік, Петро представляє дві категорії. Тих, хто приймає знак звіра, або тих, хто отримує Божу печатку. Коли Ісус змінив ім’я Симона на Петра, це символізувало сто сорок чотири тисячі. Це розуміння також символізується множенням імені «Peter» з використанням числа з позиції літери в англійському алфавіті. Якщо застосувати той самий прийом до 1863, отримаємо 144.

Two of the three symbols of Moses which align with 1863, establish that the third period must align also. The two lines of Kadesh identify the story of the wise and foolish virgins, and the third period identifies an attempt to employ human effort to accomplish a godly work. To trust in human power as did Moses with the Egyptian represents trust in human authority over ordained authority.

Два з трьох символів Мойсея, що узгоджуються з 1863 роком, встановлюють, що третій період також має узгоджуватися. Дві лінії Кадеш вказують на історію про мудрих і нерозумних дів, а третій період вказує на спробу використати людські зусилля, щоб виконати Божу справу. Довіряти людській силі, як це зробив Мойсей із єгиптянином, означає довіряти людській владі понад встановлену Богом владу.

Sister White states her husbands, “relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel.” In 1863, Moses was represented by James White. In 1863, James White is slaying an Egyptian, striking Christ a second time and praying for the rebels who rejected the message of “rest” set forth by Joshua and Caleb. Moses is both a foolish virgin when he struck the Rock a second time and a wise virgin as he interceded for the rebels of Israel.

Сестра Вайт стверджує, що стосунки її чоловіка з Божим народом «у деяких відношеннях були подібні до стосунків Мойсея з Ізраїлем». У 1863 році Мойсея представляв Джеймс Вайт. У 1863 році Джеймс Вайт убиває єгиптянина, вдруге вдаряє Христа і молиться за бунтівників, які відкинули вістку про «спочинок», проголошену Ісусом Навином і Халевом. Мойсей є і нерозумною дівою, коли він вдруге вдарив Скелю, і мудрою дівою, коли заступався за бунтівників Ізраїлю.

We will close this article with the passage in Numbers fourteen where Moses is at 1863, when he is given a view of God’s glory in the parallel history represented by the golden calf rebellion.

Ми завершимо цю статтю уривком із чотирнадцятого розділу Книги Числа, де Мойсей перебуває в 1863 році, коли йому дають побачити Божу славу в паралельній історії, представленій бунтом із золотим тельцем.

In the passage the Lord asks “how long” would he have to deal with the rebels of Israel, which is the same question Isaiah asked the Lord in chapter six. Notice that the book of Numbers places this history in the period when the earth is lightened with God’s glory, as the angels also marked in verse three of Isaiah six. 9/11 was the foundation stone of the history of 1844 to 1863 and the Sunday law is the capstone. The setting in Numbers is nothing less than an illustration of the song or the parable of the vineyard, as ancient Israel is being passed by as the Lord entered into covenant with Joshua.

У цьому уривку Господь запитує: «доки» йому доведеться мати справу з бунтівниками Ізраїлю, і це те саме запитання, яке Ісая поставив Господу в шостому розділі. Зверніть увагу, що книга Числа розміщує цю історію в період, коли земля освітлена Божою славою, як ангели також зазначили у третьому вірші шостого розділу Ісаї. 11 вересня стало наріжним каменем історії 1844–1863 років, а недільний закон — її вінецем. Контекст у книзі Числа — не що інше, як ілюстрація пісні або притчі про виноградник, адже стародавній Ізраїль оминається, тоді як Господь укладає завіт з Ісусом Навином.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt.

> І підняла вся громада свій голос і закричала; і плакав народ тієї ночі. І всі сини Ізраїля нарікали на Мойсея та на Аарона, і вся громада сказала їм: О, коли б ми померли в землі Єгипетській! або коли б ми померли в цій пустелі! І навіщо Господь привів нас у цей край, щоб упасти від меча, щоб наші жінки та наші діти стали здобиччю? Чи не краще нам повернутися до Єгипту? І сказали вони один одному: Поставмо собі начальника і повернімося до Єгипту.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying,

> Тоді Мойсей та Аарон упали на обличчя свої перед усім зібранням громади синів Ізраїлевих. А Ісус Навин, син Нуна, і Халев, син Єфунни, які були з тих, що вивідували землю, роздерли свої одежі; і промовили до всієї громади синів Ізраїлевих, кажучи,

> The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not.

> Земля, якою ми проходили, щоб її розвідати, — вельми добра земля. Якщо Господь уподобає нас, то введе нас у цю землю і дасть її нам — землю, що тече молоком і медом. Тільки не бунтуйте проти Господа і не бійтеся людей тієї землі, бо вони нам на поживу: їхній захист відступив від них, а Господь з нами; не бійтеся їх.

> But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them?

> Та вся громада звеліла побити їх камінням. І слава Господня з’явилася в скинії зборів перед усіма синами Ізраїля. І сказав Господь Мойсеєві: Доки буде цей народ гнівити Мене? і доки вони не повірять Мені, попри всі знамення, які Я показав серед них?

> I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they.

> Уражу їх пошестю, позбавлю їх спадщини, і зроблю з тебе народ більший і міцніший, ніж вони.

> And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> І сказав Мойсей до Господа: Тоді єгиптяни почують про це (бо Ти вивів цей народ Своєю силою з-поміж них), і вони сповістять про це мешканцям цього краю; бо вони чули, що Ти, Господи, посеред цього народу, що Ти, Господи, являєшся лицем до лиця, і що Твоя хмара стоїть над ними, і що Ти йдеш перед ними вдень у стовпі хмари, а вночі у стовпі вогню. А тепер, коли Ти умертвиш увесь цей народ, як одного чоловіка, тоді народи, що чули про Твою славу, скажуть: Бо Господь не спромігся ввести цей народ до землі, яку Він присягнув їм, тому й погубив їх у пустелі.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now.

> А нині, благаю Тебе, нехай буде великою сила Господа мого, як Ти говорив, кажучи: Господь довготерпеливий і багатомилостивий, що прощає беззаконня та переступ, але винного без покарання не залишає, навідує провину батьків на дітях до третього й четвертого покоління. Прости ж, благаю Тебе, провину цього народу за велич Твоєї милості, як Ти прощав цьому народові від Єгипту й аж донині.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord.

> І сказав Господь: Я простив за словом твоїм; але як Я живий, уся земля наповниться славою Господньою.

> Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. (Now the Amalekites and the Canaanites dwelt in the valley.) Tomorrow turn you, and get you into the wilderness by the way of the Red sea.

> Бо всі ті люди, що бачили мою славу і мої чудеса, які я вчинив у Єгипті та в пустині, і випробовували мене вже десять разів, і не послухалися мого голосу; певно, вони не побачать тієї землі, яку я присягнув їхнім батькам, і жоден із тих, хто гнівив мене, не побачить її. Але раб мій Халев, бо інший дух був у ньому, і він сповна пішов за мною, — його я введу до землі, куди він ходив; і його потомство заволодіє нею. (А амаликитяни та ханааняни мешкали в долині.) Завтра оберніться і рушайте в пустиню дорогою до Червоного моря.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, How long shall I bear with this evil congregation, which murmur against me? I have heard the murmurings of the children of Israel, which they murmur against me. Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. But your little ones, which ye said should be a prey, them will I bring in, and they shall know the land which ye have despised. But as for you, your carcases, they shall fall in this wilderness. And your children shall wander in the wilderness forty years, and bear your whoredoms, until your carcases be wasted in the wilderness. After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise.

> І Господь промовив до Мойсея та до Аарона, кажучи: Доки Мені терпіти це зле зборище, що ремствує проти Мене? Я почув ремствування синів Ізраїлевих, яким вони ремствують проти Мене. Скажи їм: живий Я, — говорить Господь, — як ви говорили до Моїх вух, так і зроблю вам: ваші трупи впадуть у цій пустелі; і всі перелічені з вас, за всім числом вашим, від двадцяти років і вище, що ремствували проти Мене, напевно не увійдете в ту землю, про яку Я присягнув оселити вас у ній, окрім Халева, сина Єфунне, та Ісуса, сина Навина. А ваших малих, про яких ви казали, що будуть здобиччю, Я введу, і вони пізнають землю, яку ви зневажили. А ви — ваші трупи впадуть у цій пустелі. І ваші діти блукатимуть у пустелі сорок років і нестимуть покарання за ваші блуди, аж поки ваші трупи вигинуть у пустелі. За числом днів, у які ви вивідували землю, сорок днів, день за рік, нестимете вашу провину сорок років, і пізнаєте, що означає бути Мною відкиненими.

> I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. And the men, which Moses sent to search the land, who returned, and made all the congregation to murmur against him, by bringing up a slander upon the land, Even those men that did bring up the evil report upon the land, died by the plague before the Lord.

> Я, Господь, сказав: неодмінно зроблю так з усією цією злою громадою, що зібралася проти Мене: у цій пустелі вони будуть знищені, і там вони помруть. А мужі, яких Мойсей послав розвідати землю, що повернулися і примусили всю громаду ремствувати проти нього, зводячи наклеп на землю, — ті самі мужі, які зводили наклеп на землю, померли від пошесті перед Господом.

> But Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of the men that went to search the land, lived still. Numbers 14:1–38.

> А Ісус, син Навина, та Халев, син Єфунне, що були з тих людей, що ходили розвідати землю, залишилися живі. Числа 14:1-38.

We will continue these thoughts in the next article.

Ми продовжимо ці міркування у наступній статті.

Back to Articles