Article

# The Book of Daniel - Number Forty

Книга Даниїла - Номер сорок

Paul

Пол

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2024

Formats

PDF
Word

Daniel chapter one, when overlaid with Daniel chapter four, represents the history of the first and second angels, from 1798 to 1844. In that history the book of Daniel was unsealed, and the portion that was unsealed was chapters seven, eight and nine. “Line upon line” chapters one, four and then seven through nine, illustrate the history of the Millerite movement of the first angel.

Перший розділ книги Даниїла, коли зіставити його з четвертим розділом, представляє історію першого та другого ангелів з 1798 до 1844 року. У тій історії книга Даниїла була відкрита, і частина, яку було відкрито, — це розділи сьомий, восьмий і дев’ятий. «Лінія на лінію»: розділи перший, четвертий, а потім із сьомого по дев’ятий ілюструють історію міллеритського руху першого ангела.

In that history (1798 to 1844), the foundational truths of Adventism were established, and those truths were ultimately represented upon the 1843 pioneer chart. Nebuchadnezzar’s image of Daniel chapter two, is on the chart. The visions of Daniel seven and eight are on the chart. “The daily” of chapter eight is represented, as is the “seven times” of Leviticus twenty-six. The three Woes of Islam, as represented in Revelation chapter nine, are there. God forewarned repeatedly that those foundational truths would be attacked.

У той період (1798–1844) були закладені основоположні істини адвентизму, і ці істини зрештою були відображені на піонерській схемі 1843 року. Образ Навуходоносора з другого розділу Даниїла є на цій схемі. На ній також зображені видіння сьомого й восьмого розділів Даниїла. Представлене «щоденне» з восьмого розділу, так само як і «сім разів» із двадцять шостого розділу Левіта. Три «горе» ісламу, як їх подано в дев’ятому розділі Об’явлення, також представлені. Бог неодноразово попереджав, що на ці основоположні істини будуть нападати.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> Нехай ті, хто стоїть як Божі сторожі на стінах Сіону, будуть чоловіками, які можуть бачити небезпеки, що стоять перед народом, — чоловіками, які вміють розрізняти істину й оману, праведність і неправедність.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> "Надійшло попередження: не можна допустити нічого, що порушить підвалини віри, на яких ми будуємо відтоді, як це послання прийшло в 1842, 1843 і 1844 роках. Я була в цьому посланні, і відтоді я стою перед світом, вірна світлу, яке Бог дав нам. Ми не маємо наміру сходити з тієї платформи, на яку були поставлені наші ноги, коли день у день ми шукали Господа щирою молитвою, просячи світла. Хіба ви думаєте, що я могла б відмовитися від світла, яке Бог дав мені? Воно має бути як Скеля віків. Воно провадить мене відтоді, як його було дано." Review and Herald, 14 квітня 1903 р.

The work of the dirt brush man, that is to be accomplished with the participation of God’s last day people, is also represented by Isaiah, when he identifies the last day people and the work they are called to do, for the foundations were destined to be buried with error before the last days arrived.

Праця чоловіка зі щіткою для змітання бруду, яка має бути звершена за участю Божого народу останніх днів, також представлена пророком Ісаєю, коли він визначає народ останніх днів і працю, до якої вони покликані, бо підвалини були приречені бути похованими під оманою перед настанням останніх днів.

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> І ті, що від тебе, відбудують давні руїни: ти підіймеш підвалини багатьох поколінь; і назвуть тебе: Відновлювач пролому, Відновник доріг для поселення. Ісая 58:12.

The “old waste places,” refers to the doctrinal truths associated with the two desolating powers of paganism and papalism. The two desolating powers of paganism being followed by papalism is what William Miller used for his framework of every prophecy he presented.

Вираз «давні руїни» стосується доктринальних істин, пов’язаних із двома спустошувальними силами — язичництвом і папством. Послідовність цих двох спустошувальних сил — язичництва, за яким іде папство — була тією рамкою, яку Вільям Міллер використовував для кожного пророцтва, яке він представляв.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> І вони відбудують вікові руїни, піднімуть колишні пустки та відновлять спустошені міста, що лежали спустошеними протягом багатьох поколінь. Ісаї 61:4.

The structure of prophecy that is represented as the framework, is the history and relationship of those two powers. To restore “the paths to dwell in,” is the restoration of Miller’s framework, that was represented in his dream by the work of the dirt brush man. Isaiah used the illustration of the history of Ezra and those who returned from Babylon and repaired Jerusalem, to identify the restoration of the former desolations.

Структура пророцтва, яку представлено як рамкову схему, — це історія та взаємини тих двох сил. Відновити "стежки, щоб у них жити" — це відновлення схеми Міллера, яку в його сні було представлено роботою чоловіка з щіткою для сміття. Ісая використав приклад з історії Езри та тих, хто повернувся з Вавилону й відбудував Єрусалим, щоб позначити відновлення колишніх спустошень.

> Since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face, as it is this day. And now for a little space grace hath been showed from the Lord our God, to leave us a remnant to escape, and to give us a nail in his holy place, that our God may lighten our eyes, and give us a little reviving in our bondage. For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:7–9.

> Від днів наших батьків і аж до цього дня ми перебуваємо у великому переступі; і через наші беззаконня ми, наші царі та наші священики були віддані в руки царів земель — на меч, у полон, на здобич і на сором обличчя, як це є й сьогодні. А тепер на короткий час милість була явлена від Господа, Бога нашого: щоб лишити нам уцілілий останок і дати нам кілочок у Його святому місці, щоб Бог наш просвітив наші очі й дав нам трохи оживлення в нашій неволі. Бо ми були невільниками, але Бог наш не покинув нас у нашій неволі, а простягнув до нас милість перед очима перських царів, щоб дати нам оживлення, поставити дім нашого Бога, відновити його руїни й дати нам стіну в Юдеї та в Єрусалимі. Ездра 9:7-9.

Ezra and those who repaired Jerusalem, represent the “remnant” who are the restorers of the paths to dwell in, and they are those who are accomplishing the work in the context of the Leviticus twenty-six prayer, which Ezra references that “since the days of our fathers have we been in a great trespass unto this day; and for our iniquities have we, our kings, and our priests, been delivered into the hand of the kings of the lands, to the sword, to captivity, and to a spoil, and to confusion of face.” The “day” he is referring to is the “day” that the “remnant” of the last days restore the paths to dwell in.

Ездра та ті, хто відбудовували Єрусалим, представляють "останок", який є відновлювачами шляхів для оселення, і саме вони звершують працю в контексті молитви згідно з Левітом 26, на яку посилається Ездра, кажучи: "від днів наших батьків аж до цього дня ми перебуваємо у великому переступі; і за наші беззаконня ми, наші царі та наші священики були віддані в руки царів країв — під меч, у полон, на пограбування і на посоромлення обличчя". "День", про який він говорить, — це той "день", коли "останок" останніх днів відновлює шляхи для оселення.

Ezra’s remnant are the two witnesses who are resurrected at the end of three and a half days, and fulfill the Leviticus twenty-six prayer as illustrated by Daniel in chapter nine. When Ezra and his coworkers returned from exile and rebuilt Jerusalem, they typified the work of restoring Miller’s jewels, which is the work of restoring the foundational truths of Miller. For this reason, understanding the framework of Miller’s work is essential.

Залишок Ездри — це два свідки, які воскресають наприкінці трьох із половиною днів і виконують молитву з Левіта 26, як це показано Даниїлом у дев’ятому розділі. Коли Ездра та його співпрацівники повернулися з вигнання і відбудували Єрусалим, вони уособлювали працю з відновлення «коштовностей Міллера», тобто працю з відновлення основоположних істин Міллера. З цієї причини розуміння структури праці Міллера є необхідним.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 596.

> Апостоли будували на певній основі, а саме на Скелі Віків. На цю основу вони приносили камені, які витесували зі світу. Будівничі працювали не без перешкод. Їхню працю надзвичайно ускладнював опір ворогів Христа. Їм доводилося боротися з фанатизмом, упередженнями та ненавистю тих, хто будував на хибній основі. Багатьох, хто працював як будівничі церкви, можна було уподібнити до будівничих муру за днів Неємії, про яких написано: «Ті, що будували на мурі, і ті, що носили тягарі, разом із тими, що навантажували, — кожен одною рукою виконував роботу, а другою тримав зброю». Неємії 4:17. Дії апостолів, 596.

In both passages of Isaiah, the work is to raise up the foundations and desolations of many generations. Isaiah is identifying a spiritual work that was illustrated by the literal work. The foundations were to be guarded, but instead they were eventually totally covered up by a false foundation of counterfeit jewels. Those who Isaiah identifies are restoring the foundational truths of the Millerites, not literal bricks and stones. The symbol of those truths is Miller’s framework of the two desolating powers which trampled down the sanctuary and the host for “seven times.”

В обох уривках Книги Ісаї йдеться про працю з відновлення підвалин і спустошень багатьох поколінь. Ісая вказує на духовну працю, яку було проілюстровано буквальною. Підвалини мали бути збережені, але натомість їх згодом цілковито вкрили фальшивою основою з підроблених коштовностей. Ті, кого Ісая окреслює, відновлюють основоположні істини міллеритів, а не буквальні цеглини й каміння. Символом тих істин є концепція Міллера щодо двох спустошувальних сил, які топтали святиню та військо протягом «семи часів».

That work of restoration is represented as raising up “the foundations” and “desolations of many generations,” and represents the prophetic work of restoring the foundational truths through the methodology that brings prophetic line upon prophetic line, from here a little and there a little. The work of reestablishing the foundations and desolations is the work of presenting and defending the original truths represented upon the 1843 and 1850 pioneer charts, which are the two tables of Habakkuk chapter two. And the work is accomplished with the latter rain methodology of “line upon line”. It is the work of returning to Jeremiah’s old paths in the controversy of those who wish to uphold a counterfeit foundation, as represented by the false jewels of Miller’s dream.

Цю працю представлено як відбудову «підвалин» та «спустошень багатьох поколінь», і вона означає пророчу працю відновлення основоположних істин через методологію, що вибудовує пророче «рядок на рядок», «тут трохи і там трохи». Праця відновлення підвалин і спустошень — це праця представлення й захисту первісних істин, представлених на піонерських діаграмах 1843 і 1850 років, які є двома таблицями другого розділу книги Авакума. І ця праця здійснюється методологією пізнього дощу — «рядок на рядок». Це праця повернення на давні стежки Єремії у суперечці з тими, хто прагне обстоювати фальшиву підвалину, як це представлено фальшивими коштовностями з сну Міллера.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> Ворог намагається відвернути думки наших братів і сестер від праці з підготовки народу, щоб він міг встояти в ці останні дні. Його софізми покликані відводити думки від небезпек і обов’язків цього часу. Вони мають за ніщо світло, з яким Христос прийшов з небес, щоб дати Іванові для Свого народу. Вони навчають, що події, які безпосередньо перед нами, не є настільки важливими, щоб заслуговувати на особливу увагу. Вони зводять нанівець істину небесного походження і позбавляють народ Божий його минулого досвіду, даючи їм натомість лженауку.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> 'Так говорить Господь: станьте на шляхах і подивіться, і спитайте про стародавні стежки, де є добра дорога, і ходіть нею.' Єремії 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Нехай ніхто не намагається зруйнувати підвалини нашої віри — підвалини, які були закладені на початку нашої праці через молитовне вивчення слова та одкровення. На цих підвалинах ми будували протягом останніх п’ятдесяти років. Люди можуть вважати, що вони знайшли новий шлях і що можуть закласти міцнішу підвалину, ніж та, яку вже закладено. Але це велика омана. Іншої підвалини ніхто не може закласти, ніж та, яку вже закладено.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> У минулому багато хто брався зводити нову віру, утверджувати нові принципи. Але чи довго простояла їхня споруда? Вона швидко впала, бо її не було зведено на Скелі.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> Хіба першим учням не доводилося мати справу з висловлюваннями людей? Хіба їм не доводилося слухати хибні теорії, а потім, зробивши все, стояти непохитно, кажучи: 'Іншої основи ніхто не може покласти, окрім тієї, що вже покладена'? 1 Коринтян 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> «Отже, ми маємо твердо триматися початку нашого уповання аж до кінця. Слова сили були послані Богом і Христом цьому народові, виводячи його зі світу, пункт за пунктом, у ясне світло теперішньої істини. Вустами, до яких торкнувся святий вогонь, Божі служителі проголосили вістку. Божественне слово поставило свою печать на справжності проголошеної істини». Свідчення, том 8, 296, 297.

The “work of preparing a people to stand in the last days,” is the work associated with the two prophecies of Ezekiel in chapter thirty-seven. A message is delivered by Isaiah’s voice in the wilderness, and the first message of Ezekiel brings those that have been dead in the street of the city of Sodom and Egypt for three-and-a-half days together. They then recognize they have been in Matthew’s tarrying time of the parable of the ten virgins. They then hear the call given to Jeremiah to separate the precious from the vile if they wish to return. They also recognize that Daniel’s prayer in chapter nine as present truth. Therefore if and when they choose to return by accepting and accomplishing the conditions of the gospel, then they receive Ezekiel’s second message and stand upon their feet a mighty army.

«Праця підготовки народу, щоб устояти в останні дні» — це праця, пов’язана з двома пророцтвами Єзекіїля у тридцять сьомому розділі. Послання виголошується голосом Ісаї в пустелі, а перше послання Єзекіїля збирає докупи тих, що були мертвими на вулиці міста, яке називається Содомом і Єгиптом, три з половиною дні. Вони тоді усвідомлюють, що перебували у «часі зволікання» з притчі про десять дів в Євангелії від Матвія. Потім вони чують поклик, даний Єремії: відділити дорогоцінне від нікчемного, якщо вони бажають повернутися. Вони також визнають молитву Даніїла в дев’ятому розділі як теперішню істину. Тому, якщо й коли вони вирішать повернутися, прийнявши й виконавши умови Євангелія, тоді вони отримують друге послання Єзекіїля й стають на ноги як могутнє військо.

The “work of preparing a people to stand in the latter days” is accomplished through the latter rain methodology of “line upon line.” That work involves a work of restoring the Millerite truths that are represented on the 1843 and 1850 pioneer charts. Those two charts are Habakkuk’s two tables and they are to be laid upon one another (line upon line), and in so doing the two charts represent the foundational truths that are to be restored in the last days by the dirt brush man.

«Робота з приготування народу, щоб устояти в останні дні» здійснюється через методологію пізнього дощу «рядок на рядок». Ця праця передбачає відновлення міллеритських істин, представлених на піонерських діаграмах 1843 і 1850 років. Ці дві діаграми є двома таблицями Авакума, і їх слід накласти одну на одну (рядок на рядок), і таким чином вони представляють фундаментальні істини, які мають бути відновлені в останні дні чоловіком із щіткою для сміття.

When brought together, line upon line, they identify the mistake in the 1843 chart, which was thereafter corrected upon the 1850 chart. When considered as one table (line upon line) they then represent both the experience of God’s people and the hidden history of the seven thunders, for together they illustrate the first disappointment, the tarrying time, the Midnight Cry, and October 22, 1844, and the great disappointment.

Коли їх поєднати, лінія до лінії, вони виявляють помилку на діаграмі 1843 року, яку згодом виправили на діаграмі 1850 року. Коли розглядати їх як одну таблицю (лінія до лінії), тоді вони відображають і досвід Божого народу, і приховану історію семи громів, бо разом вони ілюструють перше розчарування, період зволікання, опівнічний крик, 22 жовтня 1844 року та велике розчарування.

It is the first disappointment, Midnight Cry and great disappointment that is the hidden history of the seven thunders. It is the structure of truth, for truth is based upon the first and last letter of the Hebrew word “truth” being the same as is the first and last disappointment of that history. The middle and thirteenth letter is a symbol of rebellion as represented by those who reject the message of the Midnight Cry. The two charts when brought together provide two witnesses to the prophetic truths of the Millerites that are to be restored by the dirt brush man, but they also identify the experience that typifies the experience of the one hundred and forty-four thousand.

Саме перше розчарування, опівнічний клич і велике розчарування становлять приховану історію семи громів. Це структура істини, адже істина ґрунтується на першій та останній літері єврейського слова «істина», що відповідають першому й останньому розчаруванню тієї історії. Середня, тринадцята літера є символом бунту, як це представлено тими, хто відкидає вістку опівнічного кличу. Дві таблиці, коли їх поєднати, служать двома свідками пророчим істинам міллеритів, які мають бути відновлені людиною зі щіткою для бруду, але вони також окреслюють досвід, що є прообразом досвіду ста сорока чотирьох тисяч.

Those called to be the ensign (the one hundred and forty-four thousand) were confronted with their first disappointment on July 18, 2020, and then in July of 2023, they were then presented with a message from a voice crying in the wilderness. The voice was calling them to return.

Ті, кого покликали бути стягом (сто сорок чотири тисячі), зіткнулися зі своїм першим розчаруванням 18 липня 2020 року, а потім у липні 2023 року їм було представлено послання від голосу, що кличе в пустелі. Голос закликав їх повернутися.

It is at this point in the hidden history of the seven thunders that rebellion will be manifested, for the next waymark is when the dirt brush man gathers the jewels and casts them into the casket. They then shine ten times brighter. At that point Miller was awakened. When the virgins (Miller) awake, it is too late. The restoration of the desolations of many generations is a work that the two witnesses must participate in. That work is now being carried out.

Саме на цьому етапі прихованої історії семи громів проявиться бунт, адже наступною віхою є час, коли чоловік із щіткою для сміття збирає дорогоцінності й вкидає їх у скриньку. Тоді вони сяють у десять разів яскравіше. У той момент Міллер прокинувся. Коли діви (Міллер) прокидаються, вже запізно. Відновлення спустошень багатьох поколінь — це праця, в якій мають брати участь двоє свідків. Ця праця нині здійснюється.

William Miller’s framework of the prophecies represented by the vision of the Ulai River, of Daniel chapters seven, eight and nine was the two desolating powers of paganism and papalism and the framework for Future for America is paganism (the dragon), followed by papalism (the beast) and apostate Protestantism (the false prophet). The key that establishes both frameworks is the writings of the apostle Paul. The apostle Paul was the prophetic voice that connected ancient Israel with spiritual Israel. Before his conversion, Paul’s name was Saul, which means “selected” or “set forth”.

Схема Вільяма Міллера щодо пророцтв, представлених у видінні при річці Улай, із сьомого, восьмого та дев’ятого розділів книги Даниїла, полягала у двох спустошувальних силах — язичництві та папстві, а схема для Future for America — це язичництво (дракон), за яким іде папство (звір) і відступницький протестантизм (лжепророк). Ключем, що обґрунтовує обидві схеми, є писання апостола Павла. Апостол Павло був пророчим голосом, який поєднав давній Ізраїль із духовним Ізраїлем. До свого навернення ім’я Павла було Саул, що означає «вибраний» або «призначений».

Paul was chosen (selected) to be the apostle to the Gentiles, and he was chosen among other things for his understanding of the Old Testament. Writing the majority of the New Testament, there is no other of the New Testament authors who possessed the understanding of the Old Testament as did Paul. He was chosen to lead out in presenting the gospel to the Gentiles, but he was also chosen to establish the relationship of the prophetic histories of the Old Testament with the prophetic history that followed the time period of the cross. Without Paul’s testimony the prophetic understanding of the Millerites, and that of Future for America would be non-existent. In the very history where literal Israel was divorced as God’s chosen people, Paul was chosen to identify that ancient Israel, though then divorced from God, was the symbol of the prophetic history of spiritual Israel. The necessary prophetic rules for the movements of the first and third angels are based primarily upon the writings of the apostle Paul.

Павла було обрано (вибрано) апостолом для язичників, і, серед іншого, його було обрано за його розуміння Старого Заповіту. Павло написав більшість Нового Заповіту; жоден інший автор Нового Заповіту не мав такого розуміння Старого Заповіту, як він. Його було обрано очолити проголошення Євангелія язичникам, але також — щоб установити взаємозв’язок між пророчими історіями Старого Заповіту та пророчою історією, що настала після періоду хреста. Без свідчення Павла пророче розуміння міллеритів і руху Future for America не існувало б. У самій тій історії, коли буквальний Ізраїль був розлучений як Божий обраний народ, Павла було обрано вказати, що давній Ізраїль, хоч тоді й був розлучений із Богом, був символом пророчої історії духовного Ізраїлю. Необхідні пророчі правила для рухів першого й третього ангелів ґрунтуються головним чином на писаннях апостола Павла.

For this reason, we will consider some of the prophetic principles that are identified by Paul that impacted the message of the Millerites, that was set within the framework of two desolating powers, and in so doing we will also consider how those principles impact upon the framework of three desolating powers.

З цієї причини ми розглянемо деякі пророчі принципи, окреслені Павлом, які вплинули на послання міллеритів, сформоване в межах двох спустошувальних сил, і водночас розглянемо, як ці принципи впливають на структуру трьох спустошувальних сил.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:1–10.

> До того ж, браття, не хочу, щоб ви не знали, що всі наші батьки були під хмарою, і всі перейшли через море; і всі охрестилися в Мойсея в хмарі та в морі; і всі їли ту саму духовну їжу; і всі пили той самий духовний напій, бо пили з тієї духовної Скелі, що йшла за ними; а та Скеля була Христом. Але в багатьох із них Бог не мав уподобання, бо вони полягли в пустелі. А це стало нам за приклад, щоб ми не пожадали злого, як і вони пожадали. Не будьте також ідолопоклонниками, як були деякі з них, як написано: Народ сів їсти й пити, і встав бавитися. Не будемо чинити розпусту, як деякі з них чинили, і за один день упало двадцять три тисячі. Не будемо також спокушати Христа, як і деякі з них спокушали, і були погублені від зміїв. І не нарікайте, як і деякі з них нарікали, і були знищені губителем. Усе це сталося з ними як приклади, а написано для нашого напоумлення, на яких настали кінці віків. 1 Коринтян 10:1-10.

In ten short verses, Paul identifies that the rite of baptism was typified at the Red Sea crossing, that the Rock which followed ancient Israel, was a “spiritual Rock,” and that it was Christ. He identifies that ancient Israel was the example for those living in the last days. This passage is a warning, and the passage is a point of controversy between those who uphold truth and those who oppose truth. Adventist theologians teach that Paul was simply identifying that the histories of ancient Israel were illustrating moral lessons that needed to be understood by those living in the last days, but they insist Paul was not identifying that the histories of literal Israel were actually to be repeated by spiritual Israel. Sister White often uses this passage to confirm exactly what Paul meant.

У десяти коротких віршах Павло вказує, що обряд хрещення був прообразно представлений під час переходу через Червоне море, що Скеля, яка супроводжувала давній Ізраїль, була «духовною Скелею», і що цією Скелею був Христос. Він також зазначає, що давній Ізраїль був прикладом для тих, хто живе в останні дні. Цей уривок є застереженням і водночас предметом суперечки між тими, хто відстоює істину, і тими, хто їй противиться. Адвентистські богослови навчають, що Павло лише вказував на те, що історії давнього Ізраїлю ілюстрували моральні уроки, які потрібно зрозуміти тим, хто живе в останні дні, але вони наполягають, що Павло не стверджував, нібито історії буквального Ізраїлю мають бути фактично повторені духовним Ізраїлем. Сестра Вайт часто використовує цей уривок, щоб підтвердити, що саме мав на увазі Павло.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> «Кожен із давніх пророків говорив менше для свого часу, ніж для нашого, тож їхнє пророкування має силу для нас. “Усе це трапилося з ними як прообрази; і написано нам на науку, що досягли останніх віків.” 1 Коринтян 10:11. “Їм було відкрите, що не собі самим, а нам служили вони тим, що нині сповіщене вам через тих, які благовістили вам Духом Святим, посланим із неба; у що бажають ангели заглядати.” 1 Петра 1:12....»

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> "Біблія накопичила й зібрала воєдино свої скарби для цього останнього покоління. Усі великі події та урочисті діяння історії Старого Заповіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні." Вибрані повідомлення, книга 3, 338, 339.

The “great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days,” is how Sister White summarizes Paul’s meaning in the verses. In an attempt to undermine Paul’s identification of ancient Israel as symbolically illustrating literal Israel’s history, Satan has foisted two primary attacks against this prophetic principle. The first, that I already mentioned, is the claim that Paul was simply identifying that those histories represented moral lessons. That false teaching is a half-truth, and a half-truth is not truth at all. It is true that the moral lessons that might be derived from the history of ancient Israel, is for the benefit of those living in the last days, but when that is used to deny that those histories are also an illustration of events that will be repeated, it becomes a half-truth, which is designed to deny the truth.

«Великі події та урочисті звершення історії Старого Завіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні», — так сестра Вайт підсумовує значення слів Павла у цих віршах. Намагаючись підірвати визначення Павлом того, що давній Ізраїль символічно ілюструє історію буквального Ізраїлю, Сатана здійснив два головні напади на цей пророчий принцип. Перший, про який я вже згадував, — це твердження, що Павло просто вказував, ніби ті історії являють собою моральні уроки. Це хибне вчення є напівправдою, а напівправда — зовсім не правда. Справді, моральні уроки, які можна почерпнути з історії давнього Ізраїлю, — на благо тим, хто живе в останні дні, але коли це використовують, щоб заперечити, що ті історії також є ілюстрацією подій, які повторяться, це стає напівправдою, покликаною заперечити істину.

> “A blessing or a curse is now before the people of God—a blessing if they come out from the world and are separate, and walk in the path of humble obedience; and a curse if they unite with the idolatrous, who trample upon the high claims of heaven. The sins and iniquities of rebellious Israel are recorded and the picture presented before us as a warning that if we imitate their example of transgression and depart from God we shall fall as surely as did they. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’” Testimonies, volume 1, 609.

> Благословення або прокляття тепер поставлено перед народом Божим — благословення, якщо вони вийдуть зі світу й відокремляться та ходитимуть шляхом смиренного послуху; і прокляття, якщо вони з’єднаються з ідолопоклонниками, які топчуть високі вимоги неба. Гріхи та беззаконня непокірного Ізраїлю записані, і ця картина поставлена перед нами як застереження, що якщо ми наслідуватимемо їхній приклад переступу й відступимо від Бога, то упадемо так само напевно, як упали вони. «Усе це сталося з ними як приклади; а написано це на науку нам, на яких настали кінці віків». Свідчення, том 1, с. 609.

One truth is not to be used to deny another truth, for when it is, it turns the truth of God into a lie.

Не слід використовувати одну істину для заперечення іншої істини, бо коли так роблять, це перетворює Божу істину на брехню.

> “One saying of the Saviour must not be made to destroy another.” The Great Controversy, 371.

> «Не можна тлумачити один вислів Спасителя так, щоб він спростовував інший». Велика боротьба, 371.

The teaching that ancient Israel’s history represents moral lessons alone, is often used by Adventist theologians to destroy God’s prophetic Word, and it is one of the half-truths that is included in the dish of fables prepared to deceive God’s people into receiving a lie, and the lie they receive is identified in the writings of the apostle Paul.

Вчення про те, що історія стародавнього Ізраїлю являє собою лише моральні уроки, часто використовується адвентистськими богословами, щоб зруйнувати Боже пророче Слово, і є однією з напівправд, включених до страви байок, приготовленої для того, щоб ввести Божий народ в оману та спонукати його прийняти брехню, а цю брехню, яку вони приймають, окреслено в писаннях апостола Павла.

The other primary attack against the principle that the history of ancient Israel illustrates the history of modern Israel was invented by Jesuits during the history of the counter reformation, and it consists of agreeing to the idea that the history of ancient Israel is repeated. The Jesuit lie is that the history is literally repeated, not spiritually repeated. The lie was invented as a way to prevent an understanding that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy, for the teaching assents to the truth that there is an antichrist in the last days, but it argues that the antichrist is represented by a literal power, not a spiritual power. The whore in Revelation seventeen, who has mystery Babylon written on her forehead, would then be a whore that arises in the literal land of Babylon, which today is Iraq.

Інший головний напад на принцип, що історія стародавнього Ізраїлю ілюструє історію сучасного Ізраїлю, був вигаданий єзуїтами в період Контрреформації й полягає в прийнятті ідеї, що історія стародавнього Ізраїлю повторюється. Єзуїтська брехня полягає в тому, що історія повторюється буквально, а не духовно. Цю брехню вигадали як спосіб завадити розумінню, що римський папа є антихристом біблійного пророцтва, адже це вчення визнає істину, що в останні дні є антихрист, але стверджує, що антихриста представляє буквальна влада, а не духовна влада. Блудниця в сімнадцятому розділі Об’явлення, на чолі якої написано «Таємниця Вавилон», тоді була б блудницею, що постає в буквальній землі Вавилону, яка сьогодні є Іраком.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist.” Kress Collection, 105.

> Ті, хто заплутуються у своєму розумінні слова і не розуміють, що означає антихрист, безперечно стануть на бік антихриста. Збірник Кресса, 105.

The pope is a literal person, representing a literal power (the Catholic church), but he and his organization has been prophetically identified by literal Babylon, and can only be correctly identified when the subject of the antichrist is set forth as the spiritual fulfillment of a literal example. Paul identified that literal Israel illustrates spiritual Israel, but it was not a new prophetic truth that he presented, for his understanding was generally based upon the Old Testament, and it is there that his testimony is grounded.

Папа — це реальна особа, що представляє реальну владу (Католицьку церкву), але він та його організація пророчо ототожнені з буквальним Вавилоном і можуть бути правильно ідентифіковані лише тоді, коли тему антихриста викладено як духовне сповнення буквального прикладу. Павло показав, що буквальний Ізраїль є образом духовного Ізраїлю, але це не була нова пророча істина, яку він подавав, бо його розуміння загалом спиралося на Старий Заповіт, і саме там ґрунтується його свідчення.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Так говорить Господь, Цар Ізраїлю, і Його Викупитель, Господь Саваот: Я — Перший і Я — Останній, і крім Мене немає Бога. І хто, як Я, покличе, і сповістить це, і впорядкує для Мене, відтоді як Я встановив давній народ? А те, що надходить і що має прийти, нехай вони сповістять їм. Не бійтеся і не лякайтесь: хіба Я не відтоді сповіщав вам і оголошував? Ви — Мої свідки. Чи є Бог, крім Мене? Немає іншого Бога; Я не знаю жодного. Ісая 44:6–8.

We are to be Christ’s witnesses, as was Paul, that the Alpha and Omega appointed not only ancient Israel, but all the biblical ancient people as symbols to show “the things that are coming,” upon those who live in the last days. Paul was an expert on the Old Testament, and he was raised up to be the prophetic connecting link between the dispensation of literal and spiritual Israel. It was his writings that guided those who understood the increase of knowledge at the time of the end in 1798, and also in 1989.

Ми маємо бути свідками Христа, як і Павло, свідками того, що Альфа й Омега визначив не лише давній Ізраїль, але й усі давні біблійні народи як символи, щоб показати «те, що має прийти» на тих, хто живе в останні дні. Павло був знавцем Старого Заповіту, і його було покликано бути пророчою сполучною ланкою між епохами буквального та духовного Ізраїлю. Саме його писання провадили тих, хто збагнули примноження знання в час кінця у 1798 році, а також у 1989 році.

Ancient literal Babylon, the ancient children of the east, ancient Egypt, ancient Greece, and the ancient Medo-Persian empire are symbols of spiritual powers at the end of the world. The ancient symbols are the literal that precedes, and represent, the spiritual that follows. Paul goes so far as to identify that literal Adam symbolized spiritual Adam (who is Christ).

Стародавній буквальний Вавилон, стародавні сини Сходу, стародавній Єгипет, стародавня Греція та стародавня Мідійсько-перська імперія є символами духовних сил наприкінці світу. Стародавні символи — це буквальне, що передує, і представляють духовне, що настає. Павло навіть стверджує, що буквальний Адам символізував духовного Адама (який є Христос).

> And so it is written, The first man Adam was made a living soul; the last Adam was made a quickening spirit. Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. The first man is of the earth, earthy: the second man is the Lord from heaven. As is the earthy, such are they also that are earthy: and as is the heavenly, such are they also that are heavenly. And as we have borne the image of the earthy, we shall also bear the image of the heavenly. 1 Corinthians 15:45–49.

> Так і написано: Перший чоловік Адам став душею живою; останній Адам став духом животворним. Та не перше духовне, але душевне; а потім духовне. Перший чоловік із землі, земний; другий чоловік — Господь із неба. Який земний, такі й земні; і який небесний, такі й небесні. І як носили ми образ земного, носитимемо й образ небесного. 1 Коринтян 15:45-49.

There are some very profound lessons Paul is teaching concerning the first and last Adam, but we are simply identifying the principle which he sets forth very clearly in the passage, when he states, “that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual.” The literal, which Paul here identifies as “natural,” is first, and the spiritual is last. Literal Israel was first, and natural, and spiritual Israel comes “afterward.”

Є деякі дуже глибокі уроки, яких Павло навчає щодо першого й останнього Адама, але ми просто визначаємо принцип, який він дуже чітко формулює в цьому уривку, коли він стверджує: "перше було не те, що духовне, але те, що природне; а потім — те, що духовне." Буквальне, яке Павло тут ототожнює як "природне", є першим, а духовне — останнім. Буквальний Ізраїль був першим і природним, а духовний Ізраїль приходить "потім".

Literal Babylon precedes spiritual Babylon. The next important point that is emphasized in Paul’s writings is the point in history when the change from literal to spiritual is to be applied. It is the time period of the cross when the prophetic change from literal to spiritual is identified.

Буквальний Вавилон передує духовному Вавилону. Наступний важливий момент, на якому наголошується в писаннях Павла, — це момент в історії, коли потрібно застосувати перехід від буквального до духовного. Це період хреста, коли визначається пророча зміна від буквального до духовного.

> For ye are all the children of God by faith in Christ Jesus. For as many of you as have been baptized into Christ have put on Christ. There is neither Jew nor Greek, there is neither bond nor free, there is neither male nor female: for ye are all one in Christ Jesus. And if ye be Christ’s, then are ye Abraham’s seed, and heirs according to the promise. Galatians 3:26–29.

> Бо всі ви — діти Божі через віру в Христа Ісуса. Бо всі ви, хто охрестилися у Христа, у Христа зодягнулися. Немає ні юдея, ні грека; немає ні раба, ні вільного; немає ні чоловічої статі, ні жіночої, бо всі ви — одне в Христі Ісусі. А якщо ви Христові, то ви — Авраамове насіння і спадкоємці за обітницею. Галатам 3:26-29.

It matters not what your birthright might be, if and when you accept Christ, you then become the seed of Abraham. You are not literal Israel; you are spiritual Israel. The transition from literal to spiritual was the cross. Paul divides mankind into two classes. Each class has their own covenant, each are descendants of Abraham. Each has a city that represents their family and covenant. Each is either a son of literal Adam or spiritual Adam.

Не має значення, яким би не було твоє походження: якщо ти приймеш Христа, то станеш нащадком Авраама. Ти не буквальний Ізраїль; ти — духовний Ізраїль. Переходом від буквального до духовного став хрест. Павло ділить людство на два класи. Кожен із них має власний завіт; і ті, й інші є нащадками Авраама. Кожен із них має місто, яке представляє його рід і завіт. Кожен є або сином буквального Адама, або духовного Адама.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–30.

> Бо написано, що в Авраама було двоє синів: один від невільниці, а другий від вільної. Та той, що від невільниці, народився за тілом; а той, що від вільної, — за обітницею. Усе це має образне значення: бо це — два завіти; один від гори Сінай, що народжує в рабство, — це Агар. Бо ця Агар — гора Сінай в Аравії й відповідає теперішньому Єрусалиму, бо він у рабстві з дітьми своїми. А вишній Єрусалим — вільний; він мати нам усім. Бо написано: Веселися, неплідна, що не родиш; вигукни і заклич, ти, що не відчувала мук породіллі; бо самітня має багато більше дітей, ніж та, що має чоловіка. А тепер ми, браття, як Ісак, — діти обітниці. Та як тоді народжений за тілом гонив народженого за Духом, так і тепер. Та що каже Писання? Вижени невільницю та її сина, бо син невільниці не буде співспадкоємцем із сином вільної. Отож, браття, ми не діти невільниці, але вільної. Галатів 4:22–30.

In the time period of the cross, the ancient literal became symbols of the modern spiritual. The apostle Paul clarified these essential prophetic truths that allowed William Miller to establish the framework of two desolating powers, which he based all of his prophetic conclusions upon. The same work accomplished by the apostle Paul is what identifies the three desolating powers that is the framework for all the prophetic conclusions of Future for America.

У час розп’яття давнє буквальне стало символами сучасного духовного. Апостол Павло роз’яснив ці ключові пророчі істини, які дозволили Вільяму Міллеру встановити рамки двох спустошувальних сил, на яких він заснував усі свої пророчі висновки. Саме та робота, виконана апостолом Павлом, визначає три спустошувальні сили, які становлять основу всіх пророчих висновків Future for America.

The framework of Miller’s understanding of the increase of knowledge represented by the Ulai River vision of chapter seven, eight and nine was based upon his discovery that “the daily” in the book of Daniel represented pagan Rome. He made that discovery in Paul’s second letter to the Thessalonians. That understanding is the primary truth identified in association with the prophetic “lie,” that causes strong delusion to come upon Seventh-day Adventists in the last days.

Основою розуміння Міллера щодо примноження пізнання, представленого видінням при річці Улай у сьомому, восьмому та дев’ятому розділах, було його відкриття, що «щоденне» у книзі Даниїла означало язичницький Рим. Він зробив це відкриття у Другому посланні Павла до Фесалонікійців. Це розуміння є основною істиною, визначеною у зв’язку з пророчою «брехнею», яка наводить сильну оману на адвентистів сьомого дня в останні дні.

We will continue our study of the increase of knowledge represented by the vision of the Ulai River in the next article by considering what Miller recognized in Paul’s letter.

Ми продовжимо наше дослідження зростання знань, представленого у видінні річки Улай, у наступній статті, розглянувши те, що Міллер розпізнав у посланні Павла.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Той, Хто бачить приховане, Хто читає серця всіх людей, говорить про тих, хто мав велике світло: "Вони не скорботні й не приголомшені через свій моральний і духовний стан. Так, вони вибрали власні дороги, і їхня душа має приємність у своїх мерзотах. Я також оберу для них оману й наведу на них їхні страхи; бо коли Я кликав, ніхто не відповів; коли Я говорив, вони не слухали; але чинили зло в очах Моїх і вибрали те, що Мені не до вподоби." "Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді," бо вони не прийняли любові правди, щоб їм спастися, "але мали приємність у неправедності." Ісаї 66:3, 4; 2 Солунян 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Небесний Учитель запитав: «Яка ще сильніша омана може звести розум, ніж удавання, що ви будуєте на вірній підвалині і що Бог приймає ваші діла, тоді як насправді ви чините багато що згідно з мирською політикою і грішите проти Єгови? О, це великий обман, зваблива омана, яка оволодіває розумами, коли люди, що колись пізнали істину, плутають вигляд благочестя з його духом та силою; коли вони вважають, що багаті й розбагатіли і ні в чому не мають потреби, тоді як насправді потребують усього». Свідчення, том 8, 249, 250.

Back to Articles