Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eight

Рим встановлює бачення - номер вісім

Foundations of Sand: The Rejection of Prophetic Truth in Laodicean Adventism

Фундаменти з піску: відкидання пророчої істини в лаодикійському адвентизмі

Author

Jeff Pippenger

Published

August 18, 2024

Formats

PDF
Word

In the last article we referenced the following words of Jesus.

В останній статті ми посилалися на наступні слова Ісуса.

> Beware of false prophets, which come to you in sheep’s clothing, but inwardly they are ravening wolves. Ye shall know them by their fruits. Do men gather grapes of thorns, or figs of thistles? Even so every good tree bringeth forth good fruit; but a corrupt tree bringeth forth evil fruit. A good tree cannot bring forth evil fruit, neither can a corrupt tree bring forth good fruit. Every tree that bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Wherefore by their fruits ye shall know them. Not everyone that saith unto me, Lord, Lord, shall enter into the kingdom of heaven; but he that doeth the will of my Father which is in heaven. Many will say to me in that day, Lord, Lord, have we not prophesied in thy name? and in thy name have cast out devils? and in thy name done many wonderful works? And then will I profess unto them, I never knew you: depart from me, ye that work iniquity. Therefore whosoever heareth these sayings of mine, and doeth them, I will liken him unto a wise man, which built his house upon a rock: And the rain descended, and the floods came, and the winds blew, and beat upon that house; and it fell not: for it was founded upon a rock. And every one that heareth these sayings of mine, and doeth them not, shall be likened unto a foolish man, which built his house upon the sand: And the rain descended, and the floods came, and the winds blew, and beat upon that house; and it fell: and great was the fall of it. Matthew 7:15–27.

> Стережіться лжепророків, що приходять до вас в овечій одежі, а всередині — хижі вовки. За їхніми плодами пізнаєте їх. Хіба збирають виноград із тернів або смокви з будяків? Так само кожне добре дерево приносить добрий плід, а лихе дерево приносить лихий плід. Добре дерево не може приносити лихого плоду, ані лихе дерево — приносити доброго плоду. Кожне дерево, що не приносить доброго плоду, зрубують і кидають у вогонь. Отож за їхніми плодами пізнаєте їх. Не кожен, хто каже Мені: «Господи, Господи», увійде до Царства Небесного; але той, хто чинить волю Мого Отця, що на небесах. Багато хто скаже Мені того дня: «Господи, Господи, хіба ми не пророкували Твоїм Ім’ям? і Твоїм Ім’ям не виганяли бісів? і Твоїм Ім’ям не чинили багато чудес?» І тоді Я заявлю їм: «Я ніколи не знав вас; відступіться від Мене, ви, що чините беззаконня». Тому кожен, хто слухає ці Мої слова і виконує їх, уподібниться до мудрого мужа, який збудував свій дім на скелі. І полив дощ, і прийшли потоки, і повіяли вітри та налягли на той дім; і він не впав, бо був заснований на скелі. А кожен, хто слухає ці Мої слова і не виконує їх, буде подібний до нерозумного мужа, що збудував свій дім на піску. І полив дощ, і прийшли потоки, і повіяли вітри та налягли на той дім; і він упав, і велике було його падіння. Матвія 7:15–27.

The rebellion of 1863 marks the beginning of Laodicean Seventh-day Adventism building a false foundation upon the sand. Sand represents the satanic principle of pluralism, in contrast with the Rock of absolute truth. Absolute truth is established upon two witnesses, and the truths represented upon the two sacred charts of Habakkuk, which Adventism has progressively set aside, are derived from the Bible and confirmed by the Spirit of Prophecy. Those truths are absolute.

Повстання 1863 року знаменує початок зведення лаодикійським адвентизмом сьомого дня фальшивого фундаменту на піску. Пісок символізує сатанинський принцип плюралізму, на противагу Скелі абсолютної істини. Абсолютна істина утверджується на двох свідках, а істини, представлені на двох священних таблицях Авакума, які адвентизм поступово відкладав убік, походять із Біблії та підтверджені Духом пророцтва. Ті істини є абсолютними.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as of little value the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin, and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science. ‘Thus saith the Lord: Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ [Jeremiah 6:16.]

> Ворог намагається відвернути думки наших братів і сестер від праці з підготовки народу, щоб устояти в ці останні дні. Його софізми покликані відвести розуми від небезпек і обов’язків цієї години. Вони вважають за маловартісне те світло, з яким Христос зійшов з неба, щоб дати Іванові для Свого народу. Вони навчають, що події, які стоять безпосередньо перед нами, не мають такої ваги, щоб заслуговувати на особливу увагу. Вони зводять нанівець істину небесного походження й обкрадають Божий народ його минулого досвіду, даючи йому натомість фальшиву науку. «Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і роздивіться, і запитайте про давні стежки, де добрий шлях, і ходіть ним». [Єремія 6:16.]

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith,—the foundations that were laid at the beginning of our work, by prayerful study of the Word and by revelation. Upon these foundations we have been building for more than fifty years. Men may suppose that they have found a new way, that they can lay a stronger foundation than that which has been laid; but this is a great deception. ‘Other foundation can no man lay than that is laid.’ [1 Corinthians 3:11.] In the past, many have undertaken to build a new faith, to establish new principles; but how long did their building stand? It soon fell; for it was not founded upon the Rock.” Testimonies, volume 8, 296–297.

> Нехай ніхто не намагається зруйнувати підвалини нашої віри,— ті підвалини, що були закладені на початку нашої праці завдяки молитовному вивченню Слова та одкровенню. На цих підвалинах ми будуємо вже понад п’ятдесят років. Люди можуть припускати, що знайшли новий шлях, що можуть закласти міцнішу основу, ніж та, яка вже закладена; але це велика омана. «Іншої основи ніхто не може покласти понад ту, що вже покладена». [1 Коринтян 3:11.] У минулому багато хто намагався збудувати нову віру, встановити нові принципи; але як довго простояла їхня будівля? Вона невдовзі впала; бо не була заснована на Скелі. Свідчення, том 8, 296–297.

When September 11, 2001 arrived so did the rains of the Holy Spirit.

Коли настало 11 вересня 2001 року, прийшли й дощі Святого Духа.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Пізній дощ має пролитися на народ Божий. Могутній ангел має зійти з неба, і вся земля буде осяяна його славою." Review and Herald, 21 квітня 1891 р.

When the great buildings of New York City were thrown down by a touch from God, the latter rain began to sprinkle. When September 11, 2001 arrived the floodgates of papal principles was released.

Коли великі будівлі Нью-Йорка були зруйновані одним дотиком Бога, пізній дощ почав накрапати. Коли настав 11 вересня 2001 року, відкрилися шлюзи папських принципів.

> “In this time of prevailing iniquity, the Protestant churches that have rejected a ‘Thus saith the Lord,’ will reach a strange pass. They will be converted to the world. In their separation from God, they will seek to make falsehood and apostasy from God the law of the nation. They will work upon the rulers of the land to make laws to restore the lost ascendency of the man of sin, who sits in the temple of God, showing himself that he is God. The Roman Catholic principles will be taken under the protection of the state. The protest of Bible truth will no longer be tolerated by those who have not made the law of God their rule of life.” Review and Herald, December 21, 1897.

> У цей час пануючого беззаконня протестантські церкви, які відкинули «Так говорить Господь», опиняться в дивному становищі. Вони перейдуть на бік світу. У своєму відриві від Бога вони намагатимуться зробити брехню й відступництво від Бога законом держави. Вони впливатимуть на правителів країни, щоб ухвалити закони для відновлення втраченого панування «людини гріха», яка сидить у Божому храмі, видаючи себе за Бога. Римсько-католицькі принципи будуть взяті під державний захист. Протест біблійної істини більше не терпітимуть ті, хто не зробили Божий закон своїм правилом життя. Review and Herald, 21 грудня 1897 р.

The Patriot Act marks the beginning of the protection of Roman Catholic principles, that progressively leads to the soon-coming Sunday law. On September 11, 2001 the four winds that represent Islam of the third woe, began to blow.

Акт Патріота позначає початок захисту римо-католицьких принципів, що поступово веде до закону про неділю, який невдовзі буде запроваджено. 11 вересня 2001 року чотири вітри, що символізують іслам третього горя, почали віяти.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> Ангели стримують чотири вітри, зображені у вигляді розлюченого коня, що прагне вирватися і пронестися по всій поверхні землі, несучи на своєму шляху руйнування та смерть.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Невже ми спатимемо на самому краю вічного світу? Невже будемо млявими, холодними й мертвими? О, якби ж у наших церквах ми мали Духа і дихання Божого, вдихнуті в Його народ, щоб вони стали на свої ноги й ожили. Нам потрібно побачити, що дорога вузька, а брама тісна. Але коли ми проходимо крізь тісну браму, її широта не має меж». Manuscript Releases, том 20, 217.

The rain, wind, and flood arrived on September 11, 2001 and the Laodicean Seventh-day Adventist church was tested as were the Jews at the baptism of Christ, and as were the Protestants beginning on August 11, 1840. From that point until the rebellious prediction of July 18, 2020, the Laodicean Seventh-day Adventist house progressively fell, just as certainly as the Jew’s temple was pronounced desolate before the cross, and just as the Protestants transitioned unto apostate Protestantism at the first disappointment of April 19, 1844.

Дощ, вітер і повінь прийшли 11 вересня 2001 року, і Лаодикійська церква адвентистів сьомого дня була випробувана, як і юдеї під час хрещення Христа, і як протестанти, починаючи з 11 серпня 1840 року. Відтоді й до бунтівницького пророцтва 18 липня 2020 року Лаодикійський дім адвентистів сьомого дня поступово занепадав, так само безсумнівно, як юдейський храм було проголошено спустошеним перед хрестом, і як протестанти перейшли до відступницького протестантизму під час першого розчарування 19 квітня 1844 року.

The Laodicean movement of the third angel then entered into its final testing process, and as with the testing that began on September 11, 2001 the virgins were called to return to the old paths, which were the foundational truths of not only the Millerite movement of the first and second angels, but also the foundational truths of the movement of the third angel.

Лаодикійський рух третього ангела тоді увійшов у свою остаточну фазу випробування, і, як і під час випробування, що почалося 11 вересня 2001 року, дів покликали повернутися до давніх стежок, що становили основоположні істини не лише міллеритського руху першого й другого ангелів, а й руху третього ангела.

The symbol of the rejection of those foundational truths in the context of the strong delusion is the message Paul recorded in Second Thessalonians. That message is symbolized by “the daily” in the book of Daniel, for it was in the passage of Thessalonians that William Miller came to understand that “the daily” in the book of Daniel represented pagan Rome.

Символом відкинення тих основоположних істин у контексті сильної омани є звістка, яку Павло записав у Другому посланні до Солунян. Ту звістку символізує «щоденне» в книзі Даниїла, бо саме в уривку з Другого послання до Солунян Вільям Міллер дійшов розуміння, що «щоденне» в книзі Даниїла означало язичницький Рим.

There have been books penned that address the definition of “the daily” in the book of Daniel. Most are erroneous, though if you wish to review a paper from an Adventist theologian that gets it right, you could locate, The Mystery of the Daily, by John W. Peters. I do not intend to address that element of “the daily,” in this article. There are also other books that cover the history of the “who, what and why” that the false view of “the daily” was ultimately established within Laodicean Seventh-day Adventism.

Було написано книги, які розглядають визначення «щоденного» у книзі Даниїла. Більшість із них є помилковими, хоча, якщо ви бажаєте ознайомитися зі статтею адвентистського богослова, яка правильно це висвітлює, можете знайти «The Mystery of the Daily» Джона В. Пітерса. Я не маю наміру розглядати цей аспект «щоденного» в цій статті. Є також інші книги, що висвітлюють історію «хто, що і чому» того, як хибний погляд на «щоденне» зрештою був утверджений у лаодикійському адвентизмі сьомого дня.

The definition of the Hebrew word translated as “the daily”, and the history of rebellion against the foundational truth of “the daily” that began in earnest in 1901, has been repeatedly set forth in Habakkuk’s Tables and also in the recent articles on the book of Daniel.

Визначення єврейського слова, перекладеного як «щоденне», і історія бунту проти фундаментальної істини щодо «щоденного», який всерйоз розпочався 1901 року, були неодноразово викладені у Таблицях Авакума, а також у нещодавніх статтях про книгу Даниїла.

I intend to keep the focus of “the daily” in this article on the prophetic characteristics associated with the symbol of Rome being rejected. Any who genuinely accept the authority of the writings of Ellen White simply need to read the following to know what is the correct understanding of “the daily.”

Я маю намір у цій статті зберегти фокус теми «щоденного» на пророчих характеристиках, пов’язаних із відкиданням символу Риму. Будь-хто, хто щиро визнає авторитет писань Еллен Вайт, просто має прочитати наведене нижче, щоб знати, яким є правильне розуміння «щоденного».

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Тоді я побачив щодо 'Щоденного', що слово 'жертва' було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильний погляд на нього тим, хто виголосили клич про годину суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були одностайні щодо правильного розуміння 'Щоденного'; але після 1844 року, в замішанні, були прийняті інші погляди, і за цим послідували темрява й замішання. Review and Herald, 1 листопада 1850 р.

To reject William Miller’s understanding of “the daily” is to simultaneously reject the authority of the writings of Ellen White, for she saw “that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” She was also shown that the other views of “the daily” produced “darkness and confusion,” which are not attributes of Christ. Miller recognized “the daily” as pagan Rome when he studied Second Thessalonians.

Відкинути розуміння Вільяма Міллера щодо «щоденного» — це одночасно відкинути авторитет писань Еллен Уайт, бо вона бачила, «що Господь дав правильне розуміння цього тим, хто проголошував вістку про годину суду». Їй також було показано, що інші погляди на «щоденне» породжували «темряву і замішання», які не є рисами Христа. Міллер вважав «щоденне» язичницьким Римом, коли вивчав Друге послання до Фесалонікійців.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> "Я читав далі і не міг знайти жодного іншого випадку, де [«щоденне»] зустрічалося, окрім як у Даниїлі. Тоді [за допомогою конкордансу] я взяв ті слова, що були пов’язані з ним: 'відняти'; він відніме щоденне; 'від часу, коли щоденне буде відняте', тощо. Я читав далі і думав, що не знайду світла щодо цього тексту; нарешті я дійшов до 2 Солунян 2:7, 8. 'Бо вже діє таємниця беззаконня; лише той, хто тепер стримує, стримуватиме, допоки його не буде усунено з дороги, і тоді з’явиться той беззаконник', тощо. І коли я дійшов до того тексту, о, якою ясною й славною постала істина! Ось воно! Оце і є 'щоденне'! Отож, що Павло має на увазі під 'тим, хто тепер стримує', або перешкоджає? Під 'людиною гріха' і 'беззаконником' мається на увазі папство. Отож, що ж перешкоджає папству бути виявленим? Та це язичництво; отже, 'щоденне' має означати язичництво'. — Вільям Міллер, «Second Advent Manual», сторінка 66." Advent Review and Sabbath Herald, 6 січня 1853 року.

Ultimately, Laodicean Adventism set aside the correct understanding which was given to Miller and those who gave the judgment hour cry, for apostate Protestantism’s erroneous idea that “the daily” represented Christ’s sanctuary ministry. That understanding is absurd on many levels, but more than being fallacious, it claims that a satanic symbol is a symbol of Christ.

Зрештою лаодикійський адвентизм відкинув правильне розуміння, дане Міллеру та тим, хто проголошував заклик години суду, на користь хибної ідеї відступницького протестантизму, що «щоденне» представляло служіння Христа у святилищі. Таке розуміння абсурдне на багатьох рівнях, але, більше ніж просто помилкове, воно стверджує, що сатанинський символ є символом Христа.

> “Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.” The Great Controversy, 439.

> «Отже, хоча дракон передусім представляє Сатану, у другорядному значенні він є символом язичницького Риму». Велика боротьба, 439.

Miller identified “the daily” as pagan Rome, the dragon, but Laodicean Adventism took the idea from fallen Protestantism that it represents Christ’s heavenly sanctuary ministry. The rejection of Miller’s identification of “the daily” as pagan Rome represents a rejection of a truth which is represented upon both the sacred charts that were a fulfillment of Habakkuk chapter two. It is therefore a rejection of a foundational truth, just as was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six.

Міллер ототожнив «щоденне» з язичницьким Римом, драконом, але Лаодикійний адвентизм запозичив від занепалого протестантизму думку, що воно представляє служіння Христа в небесному святилищі. Відкинення визначення Міллера «щоденного» як язичницького Риму є відкиненням істини, яка представлена на обох священних картах, що були сповненням другого розділу книги Авакума. Отже, це є відкиненням основоположної істини, так само як і відкинення «семи часів» з двадцять шостого розділу книги Левита.

To reject the truth that “the daily,” represents pagan Rome, is to reject the foundations of Adventism and the authority of the Spirit of Prophecy. Identifying a symbol of Satan as a symbol of Christ is parallel to identifying the work of Christ as the work of Satan.

Відкидати істину, що «щоденне» означає язичницький Рим, — означає відкидати основи адвентизму та авторитет Духа пророцтва. Ототожнювати символ Сатани із символом Христа — це те саме, що ототожнювати справу Христа зі справою Сатани.

> “In rejecting Christ the Jewish people committed the unpardonable sin; and by refusing the invitation of mercy, we may commit the same error. We offer insult to the Prince of life, and put Him to shame before the synagogue of Satan and before the heavenly universe when we refuse to listen to His delegated messengers, and instead listen to the agents of Satan, who would draw the soul away from Christ. So long as one does this, he can find no hope or pardon, and he will finally lose all desire to be reconciled to God.” The Desire of Ages, 324.

> Відкинувши Христа, юдейський народ учинив непростимий гріх; і, відмовляючись від запрошення милості, ми можемо вчинити ту саму помилку. Ми ображаємо Князя життя і ганьбимо Його перед синагогою сатани й перед небесним всесвітом, коли відмовляємося слухати Його уповноважених посланців, а натомість прислухаємося до слуг сатани, які прагнуть відвести душу від Христа. Доти, доки людина чинить так, вона не знайде ні надії, ні прощення, і зрештою втратить усяке бажання примиритися з Богом. Бажання віків, 324.

When Laodicean Adventism rejected the foundational understanding of “the daily” and the seven times, they not only rejected the authority of the Spirit of Prophecy, and the foundations, but they rejected the work of William Miller, who had been led to his understandings by the angel Gabriel and other angels.

Коли лаодикійський адвентизм відкинув основоположне розуміння «щоденного» та семи часів, то він не лише відкинув авторитет Духа пророцтва та підвалини, але й відкинув працю Вільяма Міллера, якого до його розумінь привели ангел Гавриїл та інші ангели.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> Бог послав Свого ангела, щоб торкнутися серця фермера, який не вірив у Біблію, і спонукати його досліджувати пророцтва. Ангели Божі неодноразово відвідували того обраного, щоб спрямовувати його розум і відкрити його розумінню пророцтва, які завжди були темними для Божого народу. Йому був даний початок ланцюга істини, і його вели шукати ланку за ланкою, доки він не споглянув із подивом і захопленням на Слово Боже. Він побачив там досконалий ланцюг істини. Те Слово, яке він вважав не натхненним Богом, тепер відкрилося перед його поглядом у своїй красі й славі. Він побачив, що одна частина Писання пояснює іншу, і коли якийсь уривок був недоступний його розумінню, він знаходив в іншій частині Слова те, що його пояснювало. Він ставився до святого Божого Слова з радістю та з найглибшою повагою і благоговінням. Ранні твори, 230.

“His angel” is an expression that identifies the angel Gabriel.

«Його ангел» — це вислів, що означає ангела Гавриїла.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> Слова ангела: «Я — Гавриїл, що стою перед Богом», показують, що він займає високе становище у небесних дворах. Коли він прийшов із звісткою до Даниїла, він сказав: «Ніхто не підтримує мене в цьому, окрім Михаїла [Христа], вашого Князя». Даниїла 10:21. Про Гавриїла Спаситель говорить в Об’явленні, кажучи, що «Він послав і сповістив це через Свого ангела Своєму рабові Іванові». Об’явлення 1:1. Бажання віків, 99.

The identification of a satanic symbol as a symbol of Christ is not only a parallel to the unpardonable sin, but the unpardonable sin is also associated with the rejection of the messengers who Christ sends. “The daily” then becomes the symbol of the unpardonable sin, and when it is understood that the “chosen one,” William Miller was led to the correct understanding of that truth, and when it was thereafter rejected, it fits directly into Second Thessalonians, which is the very passage of Scripture where Miller made his discovery. To reject that truth, is evidence of not loving the truth, and that rebellion produces a removal of the Holy Spirit and the delivery of the unholy spirit of Satan, which Paul identifies as strong delusion.

Ототожнення сатанинського символу як символу Христа є не лише паралеллю до непростимого гріха, але й сам непростимий гріх пов’язаний із відкиненням посланців, яких посилає Христос. Тоді «щоденне» стає символом непростимого гріха, і коли усвідомлюється, що «обраний» Вільям Міллер був приведений до правильного розуміння тієї істини, а згодом її відкинули, це безпосередньо вписується в Друге послання до Солунян, тобто в той самий уривок Писання, де Міллер зробив своє відкриття. Відкинення тієї істини є свідченням нелюбові до істини, і та непокора спричиняє відняття Святого Духа та віддання нечистому духові сатани, який Павло називає сильною оманою.

Just as “the robbers of thy people”, who “establish the vision”, “the daily” is a symbol of pagan Rome. In the context of Second Thessalonians, Paul teaches that the rejection of the message of chapter two is evidence that those who do so, do not love the truth. Because they do not love the truth represented in the chapter, they receive strong delusion.

Так само, як і «грабіжники твого народу», які «утверджують видіння», «щоденне» є символом язичницького Риму. У контексті Другого послання до Солунян Павло навчає, що відкидання вістки другого розділу є свідченням того, що ті, хто так чинить, не люблять істини. Оскільки вони не люблять істини, представленої в цьому розділі, вони одержують сильну оману.

All the prophets are addressing the last days, and previous inspired passages in this article identify that the strong delusion arrives upon those who do not love the truth during the outpouring of the Holy Spirit. One class is receiving the oil, and the other class is receiving strong delusion.

Усі пророки говорять про останні дні, а наведені раніше в цій статті натхненні уривки вказують, що сильна омана приходить на тих, хто не любить істину, під час вилиття Святого Духа. Одна група отримує олію, а інша — сильну оману.

The Holy Spirit is poured out during the history when the Holy Spirit is being removed from those who reject the increase of knowledge that is opened up during the two testing periods of the sealing time from September 11, 2001 to the soon-coming Sunday law. Repeating a prior passage:

Святий Дух виливається у той період історії, коли Святий Дух забирається від тих, хто відкидає зростання пізнання, яке відкривається протягом двох випробувальних періодів часу запечатування від 11 вересня 2001 року до недільного закону, що невдовзі настане. Повторюючи попередній уривок:

> “Looking down to the last days, the same infinite power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ As they reject the teachings of His Word, God withdraws His Spirit, and leaves them to the deceptions which they love.” Early Writings, 46.

> "Звертаючи погляд до останніх днів, та ж сама безмежна сила проголошує щодо тих, які «не прийняли любові до істини, щоб вони спаслися», «Через це Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді: щоб були засуджені всі, хто не повірили істині, але вподобали неправедність». Коли вони відкидають вчення Його Слова, Бог віднімає Свого Духа й залишає їх обманам, які вони люблять." Ранні твори, 46.

Line upon line, Daniel teaches that in the last days, it is the robbers of thy people, (a symbol of Rome) that establishes the vision. The robbers are also represented as “the daily.” Solomon teaches that in the last days those who do not have the vision, perish, which is to be naked. To be made naked is to be a Laodicean, and a Laodicean is a foolish virgin.

Рядок за рядком, Даниїл навчає, що в останні дні саме розбійники твого народу (символ Риму) утверджують видіння. Розбійники також представлені як "щоденне". Соломон навчає, що в останні дні ті, хто не має видіння, гинуть, що означає бути нагими. Бути нагим — це бути лаодикійцем, а лаодикієць — це нерозумна діва.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Стан Церкви, представлений нерозумними дівами, також називається лаодикійським станом». Review and Herald, 19 серпня 1890 р.

To be a foolish virgin when the message of the Midnight Cry arrives is to manifest what John records in Revelation chapter sixteen as, “the shame of thy nakedness.” John’s warning in the sixth plague is in relation to the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet who, since 1989, are in the process of leading the world to Armageddon.

Бути нерозумною дівою, коли приходить вістка Опівнічного Крику, — це виявити те, що Іван у шістнадцятому розділі Об’явлення називає «сором твоєї наготи». Застереження Івана у шостій карі стосується потрійного союзу дракона, звіра та лжепророка, які з 1989 року ведуть світ до Армагеддону.

Paul’s message in Second Thessalonians is not simply about pagan Rome being represented by Daniel as “the daily,” but the chapter is emphasizing the relationship of pagan Rome to papal Rome. Pagan Rome restrained (withholdeth) the man of sin from coming to the throne of the earth in 538. Once pagan Rome was taken away, then “the mystery of iniquity,” “that wicked” who is the pope of Rome, is revealed. In the chapter Paul is identifying a specific prophetic relationship between pagan and papal Rome. To reject the teaching of the chapter is to reject the truth and receive strong delusion.

Звістка Павла у Другому посланні до Солунян — це не просто про те, що язичницький Рим Даниїлом представлений як «щоденне», але в розділі наголошено на взаємозв’язку язичницького Риму з папським Римом. Язичницький Рим стримував (стримує) людину гріха від того, щоб зійти на престол землі у 538 році. Коли язичницький Рим було усунено, тоді виявляється «таємниця беззаконня», «той беззаконний», який є папою Риму. У розділі Павло окреслює конкретний пророчий зв’язок між язичницьким і папським Римом. Відкинути вчення цього розділу — означає відкинути істину і прийняти сильну оману.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:3–12.

> Нехай ніхто не зведе вас жодним способом, бо той день не настане, якщо спершу не прийде відступлення і не відкриється людина гріха, син загибелі; який противиться й звеличує себе над усе, що зветься Богом або є предметом поклоніння, так що він, як Бог, сідає в храмі Божому, видаючи себе за Бога. Хіба не пам’ятаєте, що, коли я ще був із вами, я говорив вам це? І тепер ви знаєте, що стримує, щоб він відкрився свого часу. Бо вже діє таємниця беззаконня; лише той, хто тепер стримує, стримуватиме, доки не буде усунений із середини. І тоді з’явиться беззаконник, якого Господь погубить духом уст Своїх і знищить явленням приходу Свого; того, прихід якого — за дією сатани — з усякою силою, і знаменнями, і неправдивими чудесами, і з усякою оманою неправди в тих, що гинуть, бо не прийняли любові істини, щоб спастися. І за це Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили брехні, щоб були засуджені всі, хто не повірив істині, але вподобав неправду. 2 Солунян 2:3-12.

Why are these last-day people “damned?” Why are they sent “strong delusion?” Why do they “perish” and thus reveal the shame of their nakedness? The passage states it is because they do not love the truth, and the truth set forth in the chapter identifies that pagan Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, would prevent papal Rome, the fifth kingdom of Bible prophecy, from ascending to the throne until paganism was taken away.

Чому ці люди останніх днів "осуджені"? Чому на них насилається "сильна омана"? Чому вони "гинуть" і тим самим виявляють сором своєї наготи? Уривок стверджує, що це тому, що вони не люблять істину, а істина, викладена в розділі, пояснює, що язичницький Рим, четверте царство біблійного пророцтва, перешкоджав би папському Риму, п’ятому царству біблійного пророцтва, зійти на престол, доки не буде усунене язичництво.

The relationship between pagan and papal Rome that is identified in the chapter is also identified by John with the relationship of the church of Pergamos and the church of Thyatira. Pergamos aligns with pagan Rome and Thyatira is papal Rome. Paul and John provide two witnesses of the relationship of the two powers, as does the book of Daniel.

Взаємини між язичницьким і папським Римом, визначені в розділі, Іван також ототожнює зі взаєминами між Пергамською та Тіятирською церквами. Пергам відповідає язичницькому Риму, а Тіятири — папському Риму. Павло та Іван дають два свідчення про взаємини цих двох сил; про це свідчить і книга Даниїла.

In the book of Daniel, the relationship of pagan Rome with papal Rome is repeatedly set forth. In Daniel two, it is represented by the mixture of iron with miry clay. In Daniel seven both pagan and papal Rome are the “diverse” kingdoms, and though Daniel two illustrates the two powers as a mixture, chapter seven identifies that the papal power proceeds out of the ten horned kingdom of pagan Rome. In Daniel eight the little horn of verses nine through twelve is Rome in both its phases. Verses nine and eleven are the little horn in the masculine tense, thus identifying pagan Rome, and verses ten and twelve are the little horn in the feminine tense, thus identifying papal Rome.

У книзі Даниїла неодноразово викладено взаємини язичницького Риму з папським Римом. У другому розділі це представлено у вигляді суміші заліза з мулкою глиною. У сьомому розділі і язичницький, і папський Рим — «відмінні» царства, і хоча другий розділ ілюструє ці дві сили як суміш, сьомий розділ показує, що папська влада походить із десятирогого царства язичницького Риму. У восьмому розділі малий ріг у віршах 9–12 — це Рим в обох своїх фазах. У віршах 9 і 11 малий ріг подано в чоловічому роді, що вказує на язичницький Рим, а у віршах 10 і 12 — у жіночому роді, що вказує на папський Рим.

In Daniel chapter eight, verse thirteen, pagan and papal Rome are portrayed as two desolating powers. Pagan Rome is “the daily” desolating power, and papal Rome is the transgression desolating power. In chapter eleven, verse thirty-one “the daily” desolating power of pagan Rome places the abomination desolating power, which is the papal power. In chapter twelve, verse eleven “the daily” desolating power of pagan Rome is removed in order to set up the abomination desolating power of the papacy.

У восьмому розділі книги Даниїла, у тринадцятому вірші, язичницький і папський Рим зображено як дві спустошувальні сили. Язичницький Рим — «щоденна» спустошувальна сила, а папський Рим — спустошувальна сила «переступу». В одинадцятому розділі, у тридцять першому вірші, «щоденна» спустошувальна сила язичницького Риму встановлює спустошувальну силу «мерзоти», тобто папську владу. У дванадцятому розділі, в одинадцятому вірші, «щоденна» спустошувальна сила язичницького Риму усувається, щоб установити спустошувальну силу «мерзоти» папства.

The relationship of the two desolating powers of Rome is a primary theme of the books of Daniel and Revelation, and that relationship is what Paul identifies as the truth that must be loved if a person will shun the strong delusion that is produced by believing a lie. God is never redundant, and each representation of the relationship of pagan Rome with papal Rome provides its own special testimony upon the subject, but to reject the symbol of Rome in the last days, is to reject the latter rain and receive strong delusion in its place. It is to be forever identified as a naked Laodicean.

Взаємини двох спустошувальних влад Риму є основною темою книг Даниїла та Об’явлення, і саме ці взаємини Павло визначає як істину, яку потрібно любити, щоб людина уникнула сильної омани, яка породжується вірою в брехню. Бог ніколи не повторюється, і кожне відображення взаємин язичницького Риму з папським Римом дає власне особливе свідчення щодо цієї теми, але відкинути символ Риму в останні дні означає відкинути пізній дощ і натомість прийняти сильну оману. Це означає назавжди бути ототожненим як нагий лаодикієць.

The Laodicean Adventist historians, though manifesting no sacred respect for the role and work of William Miller, do identify that it was his recognition of the relationship of pagan and papal Rome that was the prophetic structure which he built “all” of his prophetic applications. Gabriel and the other angels led Miller to understand the relationship of pagan and papal Rome, but in his history, he did not see Rome as a threefold entity consisting of the dragon, the beast and the false prophet.

Лаодикійські адвентистські історики, хоча й не виявляють жодної священної шаноби до ролі та праці Вільяма Міллера, все ж таки визнають, що саме його усвідомлення взаємозв’язку між язичницьким і папським Римом було тією пророчою структурою, на якій він побудував «усі» свої пророчі тлумачення. Гавриїл та інші ангели привели Міллера до розуміння взаємозв’язку язичницького й папського Риму, але у своєму історичному баченні він не розглядав Рим як потрійну сутність, що складається з дракона, звіра та лжепророка.

In his time the United States had not yet begun its role as the false prophet, for the Protestants of the United States did not become the daughters of Rome until 1844, and the foundational work of Miller had already been located upon the 1843 chart which was produced in May of 1842.

На той час Сполучені Штати ще не розпочали виконувати роль лжепророка, бо протестанти Сполучених Штатів не стали дочками Риму аж до 1844 року, а основоположна праця Міллера вже була відображена на діаграмі 1843 року, яку було опубліковано у травні 1842 року.

In 1989 the last six verses of Daniel chapter eleven were unsealed, and the messenger for that period of time recognized that there were three powers whose prophetic activities ran through verses forty to forty-five of chapter eleven. The king of the south in verse forty is the dragon power, the king of the north is the papal power who had been delivered its deadly wound in the beginning of the verse in 1798, at the hands of the dragon power of Napoleonic France. In the verse the papal power begins the work of healing its deadly wound. In 1989 the king of the north retaliates against the dragon power of the Soviet Union, who had then become the king of the south. When the beast of Catholicism retaliated against the Soviet Union it came with the proxy army of the United States, the false prophet of Revelation chapter sixteen. The dragon king of the south, the beast king of the north and the false prophet of chariots, horsemen and ships are all illustrated in verse forty, and the prophetic line ends in verse forty-five, when the papal power “comes to his end with none to help.”

У 1989 році останні шість віршів одинадцятого розділу Даниїла були розпечатані, і вісник того часу розпізнав, що існують три сили, чиї пророчі дії простягаються від сорокового до сорок п’ятого вірша одинадцятого розділу. Цар півдня у вірші сорок — це сила дракона, цар півночі — це папська влада, яка на початку цього вірша, у 1798 році, отримала свою смертельну рану від рук сили дракона наполеонівської Франції. У цьому вірші папська влада починає роботу зі зцілення своєї смертельної рани. У 1989 році цар півночі завдає удару у відповідь проти драконової сили Радянського Союзу, який на той час став царем півдня. Коли звір католицизму завдав удару у відповідь проти Радянського Союзу, він прийшов із проксі-військом Сполучених Штатів, які є лжепророком шістнадцятого розділу Об’явлення. Дракон-цар півдня, звір-цар півночі та лжепророк колісниць, вершників і кораблів усі зображені у вірші сорок, а пророча лінія закінчується у сорок п’ятому вірші, коли папська влада "приходить до свого кінця, і ніхто не допоможе їй".

Armageddon, in Revelation sixteen is a symbolic geographical area identifying the rebellion of mankind that precedes the return of Christ. Armageddon is a symbol of the word is made from two words, “Har” meaning mountain, and “Megiddo,” which is the valley of Jezreel. The fact that John combined a mountain with Megiddo, when Megiddo is a valley, informs the student of prophecy that Armageddon is a symbol, which contains a geographical reference, for there is no mountain in the valley of Jezreel.

Армагеддон у шістнадцятому розділі Книги Об’явлення — це символічна географічна місцевість, що означає бунт людства, який передує поверненню Христа. Армагеддон — символічний термін, утворений із двох слів: «хар», що означає «гора», і «Мегіддо», тобто Єзреельська долина. Той факт, що Іван поєднав гору з Мегіддо, тоді як Мегіддо — це долина, підказує дослідникові пророцтв, що Армагеддон є символом із географічною вказівкою, адже в Єзреельській долині немає гори.

The Jezreel Valley is situated between the three seas (Mediterranean Sea, Sea of Galilee, and Dead Sea) and Jerusalem. It is relatively central in northern Israel, with these three bodies of water and Jerusalem located around it in different directions. Verse forty-five of Daniel eleven is where the king of the north comes to his end with none to help, and the verse identifies his geographical end as between the seas and the glorious holy mountain of Jerusalem. Verse forty of Daniel eleven introduces the three powers that are the subjects of the healing of the deadly wound of the papal power and its ultimate end.

Ізреельська долина розташована між трьома морями (Середземним морем, Галілейським морем та Мертвим морем) і Єрусалимом. Вона розташована відносно центрально в північній частині Ізраїлю, а ці три водойми та Єрусалим розміщені навколо неї в різних напрямках. У сорок п’ятому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла цар півночі приходить до свого кінця, і ніхто не допоможе йому, а вірш визначає його географічний кінець як між морями та славною святою горою Єрусалима. Сороковий вірш одинадцятого розділу Даниїла представляє три сили, які є учасниками зцілення смертельної рани папської влади та її остаточного кінця.

The first phrase of the verses identifies the time of the end in 1798, when the papacy received its deadly wound and verse forty-five identifies its permanent deadly wound. The prophetic history between the first and last death of the papal power identifies the rebellion of mankind as they restore the ascendancy of the papal power, when its deadly wound is healed in advance of the papal power’s ultimate demise. The six verses bear the signature of truth, for the beginning and end are both the death of the papal power, and the middle verses are the rebellion of mankind as the first deadly wound is healed.

Перша фраза цих віршів вказує на час кінця — 1798 рік, коли папство отримало свою смертельну рану, а сорок п’ятий вірш вказує на його незворотну смертельну рану. Пророча історія між першою та останньою смертю папської влади окреслює бунт людства, у міру того як воно відновлює панування папської влади, коли її смертельна рана загоюється напередодні остаточної загибелі цієї влади. Ці шість віршів несуть печать істини, бо початок і кінець — це смерть папської влади, а середні вірші — бунт людства, коли загоюється перша смертельна рана.

Miller was given light from heavenly angels upon the relation of pagan and papal Rome. The key for Miller’s understanding of the prophetic model, which he employed for all of his prophetic applications, was “the daily” in Second Thessalonians. “The daily” in that chapter is pagan Rome, which is what established the vision that William Miller came to understand, for it is Rome, the robbers of thy people in verse fourteen of chapter eleven, that establishes the vision.

Міллеру було дано світло від небесних ангелів щодо взаємин між язичницьким і папським Римом. Ключем до розуміння Міллером пророчої моделі, яку він застосовував у всіх своїх пророчих застосуваннях, було «щоденне» у Другому посланні до Фесалонікійців. «Щоденне» в тому розділі — це язичницький Рим, що і утвердив видіння, яке зрозумів Вільям Міллер, бо саме Рим, грабіжники твого народу у вірші чотирнадцятому одинадцятого розділу, утверджує видіння.

The messenger raised up to understand the increase of knowledge in 1989 came to understand the threefold nature of Rome. Miller was the messenger of the first and second angels, and he understood the first and second manifestations of Rome to establish the vision he presented to the world. The messenger of the third angel came to understand all three manifestations of Rome in order to establish the vision he was given to proclaim to the world.

Посланець, покликаний осягнути зростання знань у 1989 році, прийшов до розуміння потрійної природи Риму. Міллер був посланцем першого й другого ангелів і зрозумів перший і другий прояви Риму, щоб утвердити видіння, яке він представив світові. Посланець третього ангела прийшов до розуміння всіх трьох проявів Риму, щоб утвердити видіння, яке йому було дано проголосити світові.

The first manifestation of Rome was pagan Rome. Out of pagan Rome came papal Rome, the second manifestation. Out of the first two manifestations came modern Rome, the threefold alliance of the dragon, the beast and false prophet.

Першим проявом Риму був язичницький Рим. Із язичницького Риму вийшов папський Рим, другий прояв. Із перших двох проявів виник сучасний Рим — потрійний союз дракона, звіра і лжепророка.

We will continue the line of the controversy of “the daily” in Advent history in the next article.

Ми продовжимо розгляд суперечки щодо «щоденного» в історії адвентизму в наступній статті.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Той, Хто бачить приховане, Хто читає серця всіх людей, говорить про тих, хто мав велике світло: "Вони не скорботні й не приголомшені через свій моральний і духовний стан. Так, вони вибрали власні дороги, і їхня душа має приємність у своїх мерзотах. Я також оберу для них оману й наведу на них їхні страхи; бо коли Я кликав, ніхто не відповів; коли Я говорив, вони не слухали; але чинили зло в очах Моїх і вибрали те, що Мені не до вподоби." "Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді," бо вони не прийняли любові правди, щоб їм спастися, "але мали приємність у неправедності." Ісаї 66:3, 4; 2 Солунян 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Небесний Учитель запитав: «Яка ще більша омана може обдурити розум, ніж удавання, ніби ти будуєш на належній основі і Бог приймає твої діла, тоді як насправді ти провадиш багато справ згідно зі світською доцільністю і грішиш проти Єгови? О, це велике ошуканство, полонлива омана, що оволодіває розумами, коли люди, які колись пізнали істину, плутають вигляд благочестя з його духом і силою; коли вони вважають, що багаті й розбагатіли і ні в чому не мають потреби, тоді як насправді потребують усього»."

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> Бог не змінився щодо своїх вірних слуг, які зберігають свої одежі незаплямованими. Але багато хто вигукує: «Мир і безпека», тоді як на них насувається раптова погибель. Якщо не буде глибокого покаяння, якщо люди не впокорять свої серця сповіддю і не приймуть істину такою, якою вона є в Ісусі, вони ніколи не ввійдуть у небо. Коли очищення відбудеться в наших рядах, ми більше не будемо спочивати безтурботно, вихваляючись, ніби ми багаті й розбагатіли, і ні в чому не маємо потреби.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Хто може правдиво сказати: «Наше золото випробуване в огні; наші шати незаплямовані світом»? Я бачила, як наш Наставник указував на шати так званої праведності. Зірвавши їх, Він оголив скверну під ними. Тоді Він сказав мені: «Хіба не бачиш, як вони удавано прикрили свою скверну та гнилизну характеру? „Як стала блудницею вірна столиця!“ Дім Мого Отця зроблено домом торгівлі, місцем, яке покинули божественна присутність і слава! Через це є слабкість, і бракує сили». Свідчення, том 8, 249, 250.

Back to Articles