Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number One

Книга Йоеля і Лаодикійська церква адвентистів сьомого дня - Номер один

Testing Present Truth

Перевірка істини для теперішнього часу

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2025

Formats

PDF
Word

> “There are in the Scriptures some things which are hard to be understood and which, according to the language of Peter, the unlearned and unstable wrest unto their own destruction. We may not, in this life, be able to explain the meaning of every passage of Scripture; but there are no vital points of practical truth that will be clouded in mystery. When the time shall come, in the providence of God, for the world to be tested upon the truth for that time, minds will be exercised by His Spirit to search the Scriptures, even with fasting and with prayer, until link after link is searched out and united in a perfect chain. Every fact which immediately concerns the salvation of souls will be made so clear that none need err or walk in darkness.

> У Святому Письмі є деякі речі, які важко зрозуміти і які, за висловом Петра, невчені та нестійкі перекручують на власну погибель. Можливо, у цьому житті ми не зможемо пояснити значення кожного уривка Писання; але немає жодних життєво важливих пунктів практичної істини, які будуть оповиті таємницею. Коли, з Божого провидіння, настане час, щоб світ був випробуваний щодо істини для того часу, розуми будуть спонукані Його Духом досліджувати Писання, навіть із постом і молитвою, аж доки ланку за ланкою не буде відшукано й з’єднано в досконалий ланцюг. Кожен факт, що безпосередньо стосується спасіння душ, стане настільки ясним, що ніхто не муситиме помилятися чи ходити в темряві.

> “As we have followed down the chain of prophecy, revealed truth for our time has been clearly seen and explained. We are accountable for the privileges that we enjoy and for the light that shines upon our pathway. Those who lived in past generations were accountable for the light which was permitted to shine upon them. Their minds were exercised in regard to different points of Scripture which tested them. But they did not understand the truths which we do. They were not responsible for the light which they did not have. They had the Bible, as we have; but the time for the unfolding of special truth in relation to the closing scenes of this earth’s history is during the last generations that shall live upon the earth.

> Коли ми простежували ланцюг пророцтв, істина, відкрита для нашого часу, стала очевидною і була пояснена. Ми несемо відповідальність за привілеї, якими користуємося, і за світло, що сяє на нашому шляху. Ті, хто жив у минулих поколіннях, несли відповідальність за те світло, яке було дозволено сяяти над ними. Їхні уми працювали над різними положеннями Писання, які випробовували їх. Але вони не розуміли тих істин, які розуміємо ми. Вони не несли відповідальності за те світло, якого не мали. Вони мали Біблію, як і ми; але час для розкриття особливої істини, що стосується завершальних сцен історії цієї землі, припадає на останні покоління, що житимуть на землі.

> “Special truths have been adapted to the conditions of the generations as they have existed. The present truth, which is a test to the people of this generation, was not a test to the people of generations far back. If the light which now shines upon us in regard to the Sabbath of the fourth commandment had been given to the generations in the past, God would have held them accountable for that light.” Testimonies, volume 2, 692, 693.

> «Особливі істини були пристосовані до умов, у яких існували покоління. Теперішня істина, що є випробуванням для людей цього покоління, не була випробуванням для людей далеких поколінь. Якби світло, яке нині сяє нам щодо суботи четвертої заповіді, було дано минулим поколінням, Бог поклав би на них відповідальність за це світло». Свідчення, том 2, 692, 693.

## New and Old

Нове й старе

> “In every age there is a new development of truth, a message of God to the people of that generation. The old truths are all essential; new truth is not independent of the old, but an unfolding of it. It is only as the old truths are understood that we can comprehend the new. When Christ desired to open to His disciples the truth of His resurrection, He began ‘at Moses and all the prophets’ and ‘expounded unto them in all the scriptures the things concerning Himself.’ Luke 24:27. But it is the light which shines in the fresh unfolding of truth that glorifies the old. He who rejects or neglects the new does not really possess the old. For him it loses its vital power and becomes but a lifeless form.

> У кожну епоху виникає нове розкриття істини, послання Бога до людей того покоління. Усі старі істини є необхідними; нова істина не є незалежною від старої, а є її розкриттям. Лише осягнувши старі істини, ми можемо зрозуміти нову. Коли Христос бажав відкрити Своїм учням істину про Своє воскресіння, Він почав «від Мойсея і всіх пророків» і «пояснював їм з усього Писання те, що стосувалося Його». Луки 24:27. Але саме світло, що сяє в новому розкритті істини, прославляє старе. Той, хто відкидає або занедбує нове, насправді не має старого. Для нього воно втрачає свою життєву силу і стає лише безжиттєвою формою.

> “There are those who profess to believe and to teach the truths of the Old Testament, while they reject the New. But in refusing to receive the teachings of Christ, they show that they do not believe that which patriarchs and prophets have spoken. ‘Had ye believed Moses,’ Christ said, ‘ye would have believed Me; for he wrote of Me.’ John 5:46. Hence there is no real power in their teaching of even the Old Testament.

> Є такі, що заявляють, ніби вірять і навчають істин Старого Заповіту, а Новий відкидають. Але відмовляючись прийняти вчення Христа, вони показують, що не вірять у те, про що говорили патріархи й пророки. «Коли б ви вірили Мойсеєві, — сказав Христос, — то й Мені повірили б; бо він про Мене писав». Івана 5:46. Отже, в їхньому вченні про Старий Заповіт немає справжньої сили.

> “Many who claim to believe and to teach the gospel are in a similar error. They set aside the Old Testament Scriptures, of which Christ declared, ‘They are they which testify of Me.’ John 5:39. In rejecting the Old, they virtually reject the New; for both are parts of an inseparable whole. No man can rightly present the law of God without the gospel, or the gospel without the law. The law is the gospel embodied, and the gospel is the law unfolded. The law is the root, the gospel is the fragrant blossom and fruit which it bears.

> Багато хто, заявляючи, що вірять та навчають Євангелія, перебувають у подібній помилці. Вони відкидають Писання Старого Завіту, про які Христос сказав: «Вони свідчать про Мене» (Ів. 5:39). Відкидаючи Старий, вони фактично відкидають і Новий; бо обидва є частинами невід’ємного цілого. Ніхто не може належно представити Божий закон без Євангелія або Євангеліє без закону. Закон — це втілене Євангеліє, а Євангеліє — розгорнутий закон. Закон — корінь, Євангеліє — запашна квітка й плід, що їх він приносить.

> “The Old Testament sheds light upon the New, and the New upon the Old. Each is a revelation of the glory of God in Christ. Both present truths that will continually reveal new depths of meaning to the earnest seeker.” Christ’s Object Lessons, 128.

> "Старий Завіт проливає світло на Новий, а Новий — на Старий. Кожен із них є одкровенням Божої слави у Христі. Обидва містять істини, які постійно відкриватимуть нові глибини змісту щирому шукачеві." Наочні уроки Христа, 128.

Present truth is by definition the “revealed truth” for a specific period of time that is “clearly seen and explained.” The generation living at the time when “present truth” is revealed are held “accountable” to accept that truth or die. The combined truths which make up the “present testing truth” for “this generation,” are represented in “the unfolding of special” truths “in relation to the closing scenes of this earth’s history.” Truth, and therefore “present truth” is typified by the New Testament in relation to the Old Testament. Truth is established upon two witnesses and truth has a beginning and an end, a literal and a spiritual, an ancient and a modern, an alpha and an omega, a first and a last.

Теперішня істина за визначенням — це "відкрита істина" для певного періоду часу, яка "чітко видима й пояснена". Покоління, яке живе у час, коли "теперішня істина" відкривається, несе "відповідальність" прийняти цю істину або загинути. Сукупність істин, що складають "теперішню випробувальну істину" для "цього покоління", представлена у "розгортанні особливих" істин "у зв’язку із заключними сценами історії цієї землі". Істина, а отже й "теперішня істина", типологічно представлена Новим Завітом щодо Старого Завіту. Істина утверджується на двох свідках, і істина має початок і кінець, буквальне й духовне, давнє й сучасне, альфу й омегу, перше й останнє.

The Millerite foundation of the first angel’s message is the “old” in relation to the “present truth” message of the third angel. Those who are “rejecting the Old,” “virtually reject the New” for both are parts of an inseparable whole.”

Міллеритське підґрунтя звістки першого ангела є «старим» щодо звістки третього ангела про «теперішню істину». Ті, хто «відкидає Старе», фактично відкидають «Нове», бо обидва є частинами нерозривного цілого.

> “I saw the necessity of the messengers, especially, watching and checking all fanaticism wherever they might see it rise. Satan is pressing in on every side, and unless we watch for him, and have our eyes open to his devices and snares, and have on the whole armor of God, the fiery darts of the wicked will hit us. There are many precious truths contained in the Word of God, but it is ‘present truth’ that the flock needs now. I have seen the danger of the messengers running off from the important points of present truth, to dwell upon subjects that are not calculated to unite the flock and sanctify the soul. Satan will here take every possible advantage to injure the cause.

> Я побачив необхідність того, щоб вісники, зокрема, пильнували й стримували будь-який фанатизм, де б вони не бачили, що він виникає. Сатана тисне з усіх боків, і якщо ми не стерегтимемося його, не триматимемо очі відкритими до його підступів і пасток та не зодягнемося в повну Божу зброю, то вогненні стріли лукавого вразять нас. У Божому Слові міститься багато дорогоцінних істин, але саме «теперішня істина» є тим, чого зараз потребує отара. Я побачив небезпеку того, що вісники відходять від важливих пунктів теперішньої істини, заглиблюючись у теми, які не покликані об’єднувати отару й освячувати душу. Тут сатана скористається кожною можливою нагодою, щоб зашкодити справі.

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> Але такі теми, як святилище у зв’язку з 2300 днями, Божі заповіді та віра Ісуса, саме покликані пояснити минулий адвентний рух і показати, яким є наше теперішнє становище, утвердити віру тих, хто сумнівається, і дати впевненість щодо славного майбутнього. Мені часто було показано, що це були головні теми, на яких вісники повинні зосереджуватися. Ранні твори, 63.

The “sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus” are the key to explain the “past Advent movement” of the Millerites and in so doing, to explain “perfectly” “what our present position is.” Those who are “doubting” the “past Advent movement,” are “doubting” what gives “certainty to the glorious future.” What gives certainty to the future is the past.

«Святилище у зв’язку з 2300 днями, Божими заповідями та вірою Ісуса» — це ключ до пояснення «минулого адвентистського руху» міллеритів і, роблячи це, до того, щоб «досконало» пояснити, «яким є наше теперішнє становище». Ті, хто «сумнівається» в «минулому адвентистському русі», «сумніваються» в тому, що дає «певність славному майбутньому». Те, що надає певність майбутньому, — це минуле.

The book of Joel is a message of present testing truth. This is confirmed by multiple witnesses. Joel is identified as “present truth” by the Spirit of Prophecy, which according to John in the book of Revelation is the testimony of Jesus.

Книга Йоіла — це звістка теперішньої випробувальної істини. Це підтверджується багатьма свідченнями. Йоіла Дух пророцтва ідентифікує як «теперішню істину», а сам Дух пророцтва, за словами Івана в книзі Об’явлення, є свідченням Ісуса.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Revelation 1:1, 2.

> Об’явлення Ісуса Христа, яке Бог дав йому, щоб показати своїм слугам те, що має незабаром статися; і він послав і сповістив його через свого ангела своєму слузі Іванові, який засвідчив Слово Боже і свідчення Ісуса Христа, і усе, що бачив. Об’явлення 1:1, 2.

The “testimony” of John (which he bore “record of”), was portrayed in three parts. He recorded the “word of God,” the “testimony of Jesus” and the “things that he saw.” In the first two verses of Revelation, John represents one who has been given the gift of the “spirit of prophecy.” That gift includes a special revelation of God’s Word, and it also includes special revelations conveyed to the prophet through the words of Christ; (either by Christ directly or through his angelic representatives) and the gift also includes truth presented through the medium of dreams and visions. The spirit of prophecy is the testimony of Christ which is conveyed to the prophet and it bears the same authority as if an angel or Christ spoke the words.

«Свідчення» Івана (про яке він «свідчив») було викладене у трьох частинах. Він записав «Слово Боже», «свідчення Ісуса» і «те, що він бачив». У перших двох віршах Об’явлення Іван постає як той, хто отримав дар «духу пророцтва». Цей дар включає особливе об’явлення Божого Слова, а також особливі одкровення, передані пророкові через слова Христа (або безпосередньо Христом, або через Його ангельських посланців), і цей дар також охоплює істину, подану через сни та видіння. Дух пророцтва — це свідчення Христа, яке передається пророкові й має таку саму владу, якби ці слова промовив ангел або Христос.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> І я впав до його ніг, щоб поклонитися йому. І він сказав мені: Гляди, не роби цього; я — співслужитель твій і братів твоїх, які мають свідчення Ісуса; поклоняйся Богові, бо свідчення Ісуса — це дух пророцтва. Об’явлення 19:10.

Gabriel identifies that he is a fellowservant with John, and he is not to be worshipped. Gabriel also identifies that the “brethren” that are represented by John “have the testimony of Jesus,” which is the “spirit of prophecy.” The “brethren” which John represents are the one hundred and forty-four thousand, and the brethren all have the “spirit of prophecy.”

Гавриїл заявляє, що він, як і Іван, є співслугою, і що йому не слід поклонятися. Гавриїл також зазначає, що «брати», яких представляє Іван, «мають свідчення Ісуса», яке є «духом пророцтва». «Брати», яких представляє Іван, — це сто сорок чотири тисячі, і всі брати мають «дух пророцтва».

> “And they rose early in the morning, and went forth into the wilderness of Tekoa: and as they went forth, Jehoshaphat stood and said, Hear me, O Judah, and ye inhabitants of Jerusalem; Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper. 2 Chronicles 20:20.

> І вони встали рано вранці й вийшли в пустелю Текоа; і коли вони вирушали, Йосафат став і сказав: Слухайте мене, Юдо і мешканці Єрусалима: Віруйте в Господа, Бога вашого, — і утвердитеся; вірте його пророкам — і матимете успіх. 2 Хронік 20:20.

> “‘Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper.’

> 'Вірте в Господа, Бога вашого, і будете утверджені; вірте його пророкам, і матимете успіх.'

> “Isaiah 8:20. ‘To the law and to the testimony; if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Two texts are here set before God’s people: two conditions for success. The law spoken by Jehovah himself, and the spirit of prophecy, are the two sources of wisdom to guide His people in every experience. Deuteronomy 4:6. ‘This is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, who shall say, Surely this great nation is a wise and understanding people.’

> Ісая 8:20. «До Закону й до Свідчення; якщо вони не говорять згідно з цим словом, то це тому, що в них немає світла». Тут перед Божим народом поставлено два тексти: дві умови успіху. Закон, промовлений самим Єговою, і дух пророцтва — це два джерела мудрості, які мають провадити Його народ у кожній ситуації. Повторення Закону 4:6. «Це ваша мудрість і ваш розум в очах народів, які скажуть: Справді, цей великий народ — народ мудрий і розумний».

> “The law of God and the Spirit of Prophecy go hand in hand to guide and counsel the church, and whenever the church has recognized this by obeying His law, the spirit of prophecy has been sent to guide her in the way of truth.

> Закон Божий і Дух пророцтва йдуть поруч, щоб провадити й наставляти церкву, і щоразу, коли церква визнавала це, слухаючись Його закону, Дух пророцтва був посланий, щоб вести її шляхом істини.

> “Revelation 12:17. ‘And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ.’ This prophecy points out clearly that the remnant church will acknowledge God in His law and will have the prophetic gift. Obedience to the law of God, and the spirit of prophecy has always distinguished the true people of God, and the test is usually given on present manifestations.

> Об’явлення 12:17. «І розгнівався дракон на жінку, і пішов воювати з рештою її потомства, що додержують Божих заповідей і мають свідчення Ісуса Христа». Це пророцтво чітко вказує, що церква останку визнаватиме Бога у Його законі й матиме дар пророцтва. Послух Божому закону та дух пророцтва завжди вирізняли справжній Божий народ, а перевірка зазвичай стосується сучасних проявів.

> “In Jeremiah’s day the people had no question about the message of Moses, Elijah, or Elisha, but they did question and put aside the message sent of God to Jeremiah until its force and power was wasted and there was no remedy but for God to carry them away into captivity.

> За днів Єремії народ не мав жодних сумнівів щодо звістки Мойсея, Іллі чи Єлисея, але вони ставили під сумнів і відкидали послання, послане Богом Єремії, доки його сила та міць не були змарновані, і не залишилося іншого ліку, як щоб Бог відвів їх у полон.

> “Likewise in the days of Christ the people had learned that Jeremiah’s message was true, and they persuaded themselves to believe that if they had lived in the days of their fathers they would have accepted his message, but at the same time they were rejecting Christ’s message, of whom all the prophets had written.

> Так само за днів Христа люди переконалися, що звістка Єремії була правдивою, і переконували себе, що якби вони жили за днів своїх батьків, то прийняли б його звістку, але водночас вони відкидали звістку Христа, про якого писали всі пророки.

> “As the third angel’s message arose in the world, which is to reveal the law of God to the church in its fullness and power, the prophetic gift was also immediately restored. This gift has acted a very prominent part in the development and carrying forward of this message.

> Коли у світі з’явилася третя ангельська вістка, яка має відкрити Божий закон Церкві у всій його повноті та силі, пророчий дар також був негайно відновлений. Цей дар відіграв дуже визначну роль у розвитку та поширенні цієї вістки.

> “As differences of opinion have arisen in reference to interpretations of Scriptures and methods of labor, calculated to unsettle the faith of believers in the message and lead to disunion in the work, the spirit of prophecy has always thrown light on the situation. It has always brought union of thought and harmony of action to the body of believers. In every crisis that has arisen in the development of the message and the growth of the work, those who have stood firmly by the law of God and the light of the Spirit of prophecy have triumphed and the work has prospered in their hands.” Loma Linda Messages, 33, 34.

> "Коли виникали розбіжності в поглядах щодо тлумачення Писання і методів служіння, що здатні похитнути віру віруючих у послання і призвести до роз'єднання в справі, дух пророцтва завжди проливав світло на ситуацію. Він завжди приносив спільноті віруючих єдність думок і злагоду в діях. У кожній кризі, що виникала в процесі розвитку послання і зростання справи, ті, хто непохитно трималися Закону Божого й світла Духа пророцтва, перемагали, і справа процвітала в їхніх руках." Loma Linda Messages, 33, 34.

The book of Joel is directly identified as “present truth” within the Spirit of Prophecy, which according to John in the book of Revelation is the testimony of Jesus. It is also endorsed directly within the Word of God. Both the Bible and Spirit of Prophecy directly apply the book of Joel to the last days.

Книгу Йоіла в Дусі пророцтва прямо названо «теперішньою істиною»; а сам Дух пророцтва, за Іваном у книзі Об’явлення, є свідченням Ісуса. Це також безпосередньо підтверджено у Слові Божому. І Біблія, і Дух пророцтва безпосередньо відносять книгу Йоіла до останніх днів.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. …

> Кожен із давніх пророків говорив не стільки для свого часу, скільки для нашого, тож їхні пророцтва є чинними для нас. 'Бо все це сталося з ними як приклади; і вони написані для нашого повчання, на яких прийшли кінці віків.' 1 Коринтян 10:11. 'Не собі самим, а нам вони служили тим, що тепер звіщено вам тими, хто проповідували вам Євангеліє Святим Духом, з небес зісланим; у що ангели бажають заглянути.' 1 Петра 1:12. ...

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> "Біблія накопичила й зібрала воєдино свої скарби для цього останнього покоління. Усі великі події та урочисті діяння історії Старого Заповіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні." Вибрані повідомлення, книга 3, 338, 339.

The prophecy of Joel is “in force” “upon” those “whom the ends of the world are come.” “In force” is simply emphasizing that “present truth” is always a test, and those who fail the test are represented by such biblical characters as Judas.

Пророцтво Йоіла є "в силі" "на" тих, "на яких прийшли кінці світу." "В силі" лише підкреслює, що "теперішня істина" завжди є випробуванням, а ті, хто не витримують випробування, представлені такими біблійними постатями, як Юда.

> “Lesson after lesson fell unheeded on the ears of Judas. How many today follow in his steps. In the light of God’s law, selfish men see their evil characters, but fail to make the required reformation, and go on from one state of sin to another.

> Один за одним уроки залишалися Юдою непочутими. Скільки ж сьогодні йдуть його слідами. У світлі Божого закону самолюбні люди бачать свою зіпсутість, але не роблять потрібного виправлення і далі переходять від одного стану гріха до іншого.

> “The lessons of Christ are applicable to our own time and generation. He said, ‘Neither pray I for these alone, but for them also which shall believe on me through their word.’ The same testimony is brought to us in these last days as was brought to Judas. The same lessons which he failed to make practical in his life come to men who hear, and yet make a like failure, because they do not put away their sin.” Review and Herald, March 17, 1891.

> Уроки Христа застосовні до нашого часу й покоління. Він сказав: «Я молюся не тільки за них, але й за тих, які повірять у Мене через їхнє слово». Те саме свідчення в ці останні дні приноситься нам, як було принесено Юді. Ті самі уроки, які він не зумів застосувати у своєму житті, приходять до людей, які чують, та все ж вони зазнають подібної невдачі, бо не відкидають свого гріха. Review and Herald, 17 березня 1891 р.

John throughout the book of Revelation typifies God’s last day people, and in being banished to Patmos John represents those who are persecuted in the Sunday law crisis. He states why he was incarcerated.

Іван впродовж книги Об’явлення є прообразом Божого народу останніх днів, і, будучи засланий на Патмос, він представляє тих, кого переслідують під час кризи недільного закону. Він зазначає, чому його ув’язнили.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Я, Іван, який також є вашим братом і співучасником у скорботі, у царстві та терпінні Ісуса Христа, перебував на острові, що зветься Патмос, через Слово Боже і свідчення Ісуса Христа. Об’явлення 1:9.

John was persecuted for the Bible and the Spirit of Prophecy. Why are the one hundred and forty-four thousand persecuted because of the Spirit of Prophecy? The first truth the prophet Joel identifies is the apostasy of the Seventh-day Adventist church. When the apostle Peter identified that Pentecost was a fulfillment of the book of Joel, Peter did so in response to the Jews attacking the manifestation of “tongues.” The Jews, who then typified Seventh-day Adventists in the last days, were arguing that Peter and those proclaiming the message were “drunk.” Seventh-day Adventists will fight against the message of the latter rain as did the Jews of Peter’s time. They do so for those who are proclaiming the “present truth” testing message of the latter rain have the “old” foundational truths, for new truth is always based upon old truth. Jeremiah called for God’s people in the time of the latter rain to walk in the old paths and hearken to the sound of the watchman’s trumpet, but they refuse. The foundational “old” truth message is symbolically represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six, which sets forth the covenant relationship in terms of the Sabbath for the land.

Івана переслідували за Біблію та Дух пророцтва. Чому сто сорок чотири тисячі зазнають переслідувань через Дух пророцтва? Першою істиною, яку визначає пророк Йоіл, є відступництво церкви адвентистів сьомого дня. Коли апостол Петро засвідчив, що П’ятидесятниця була виконанням книги Йоіла, він зробив це у відповідь на критику юдеїв щодо прояву «мов». Юдеї, які тоді слугували прообразом адвентистів сьомого дня останніх днів, твердили, що Петро та ті, хто звіщав вістку, були «п’яні». Адвентисти сьомого дня боротимуться проти вістки пізнього дощу, як це робили юдеї за часів Петра. Вони робитимуть це, бо ті, хто проголошує випробувальну вістку пізнього дощу — «теперішню істину», — мають «старі» основоположні істини, адже нова істина завжди ґрунтується на старій. Єремія закликав Божий народ у час пізнього дощу ходити стародавніми стежками й дослухатися до звуку сторожової сурми, але вони відмовляються. Основоположну «стару» вістку символічно представляють «сім разів» із Левіта 26, що окреслюють завітні взаємини у контексті суботнього спочинку для землі.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> Я бачив, що номінальна церква і номінальні адвентисти, подібно до Юди, зрадять нас католикам, щоб заручитися їхнім впливом для виступу проти істини. Тоді святі будуть маловідомим народом, майже не відомим католикам; але церкви і номінальні адвентисти, які знають про нашу віру та звичаї (бо вони ненавиділи нас через суботу, оскільки не могли її спростувати), зрадять святих і донесуть католикам про них як про тих, хто зневажає установи народу; тобто що вони дотримуються суботи і нехтують неділею.

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> Тоді католики велять протестантам іти вперед і видати декрет, що всі, хто не буде святкувати перший день тижня замість сьомого дня, будуть убиті. І католики, яких багато, стануть на бік протестантів. Католики віддадуть свою владу образові звіра. А протестанти діятимуть так, як діяла їхня мати перед ними, щоб знищити святих. Але перш ніж їхній декрет принесе чи дасть плід, святі будуть визволені Голосом Божим. Сполдінг і Маган, 1, 2.

Twice Sister White identifies the “nominal church” and the “nominal Adventists,” while drawing a distinction between the two “nominal groups” and the “Catholics.” The “nominal church” and the “nominal Adventists,” “hated” those represented by Peter and John “on account of the Sabbath, for they could not refute it.” The nominal church and Catholics cannot “refute” the seventh-day Sabbath truth, and “nominal Adventists” cannot “refute” the “seven times” of Leviticus twenty-six, which is the Sabbath commandment of the land. The nominal church and Catholics cannot “refute” the fact that the seventh-day Sabbath is a “foundational” biblical truth, and “nominal Adventists” cannot “refute” the fact that the “seven times” of Leviticus twenty-six is a “foundational” Millerite truth.

Двічі сестра Вайт окреслює «номінальну церкву» та «номінальних адвентистів», водночас проводячи відмінність між цими двома «номінальними групами» і «католиками». «Номінальна церква» і «номінальні адвентисти» «ненавиділи» тих, представлених Петром та Іваном, «через суботу, бо не могли її спростувати». Номінальна церква і католики не можуть «спростувати» істину про суботу сьомого дня, а «номінальні адвентисти» не можуть «спростувати» «сім часів» двадцять шостої глави Левита, що є суботньою заповіддю для землі. Номінальна церква і католики не можуть «спростувати» того факту, що субота сьомого дня є «основоположною» біблійною істиною, а «номінальні адвентисти» не можуть «спростувати» того факту, що «сім часів» двадцять шостої глави Левита є «основоположною» мілеритською істиною.

John’s captivity on Patmos represents the one hundred and forty-four thousand who uphold both the Bible and the Spirit of Prophecy, and who are especially persecuted from outside over the seventh-day Sabbath and persecuted from inside over the seventh-year Sabbath for the land. For this reason, John’s testimony of why he was being persecuted in verse nine is followed with verse ten’s Sabbath and the message from the past (“behind”) from the “great voice” as of a “trumpet.”

Ув’язнення Івана на Патмосі представляє сто сорок чотири тисячі, які відстоюють і Біблію, і Дух пророцтва, і яких особливо переслідують ззовні через суботу сьомого дня та зсередини — через суботній рік для землі. З цієї причини свідчення Івана про те, чому його переслідували, у дев’ятому вірші продовжується суботою десятого вірша та повідомленням із минулого («позаду») від «великого голосу», як від «труби».

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet. Revelation 1:9, 10.

> Я, Іван, який також є вашим братом і співучасником у скорботі, у царстві та терпінні Ісуса Христа, був на острові, що зветься Патмос, за слово Боже та за свідчення Ісуса Христа. Я був у Дусі в день Господній і почув позаду мене великий голос, мов звук сурми. Об'явлення 1:9, 10.

John represents those who at 9/11 heard the trumpet voice of the angel of Revelation eighteen calling for God’s people to return to Jeremiah’s “old paths.” That great voice was also the warning of the seventh trumpet, which is also the third woe.

Джон представляє тих, хто під час 9/11 почув трубний голос ангела з вісімнадцятого розділу Об'явлення, який закликав Божий народ повернутися до Єреміїних "стародавніх стежок". Той великий голос був також попередженням сьомої сурми, яка також є третім горем.

Sister White recorded that the “Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation.” The book of Joel is one of the biblical “treasures” that is present truth in the “last days.” At the time of Pentecost Peter identified that it was the book of Joel that was then being fulfilled. Peter, as with Joel, “spoke less for” the time period of Pentecost than for our “time.” The time period of Pentecost was the early rain for the Christian Dispensation. Pentecost marks the beginning of the Christian Dispensation, and in so doing it illustrates the end of the Christian Dispensation. The end of the Christian Dispensation is the time of the latter rain as typified by Pentecost. Peter is therefore a symbol of God’s people in the end of the Christian Dispensation who identify the fulfillment of the outpouring of the Holy Spirit by employing the book of Joel to do so.

Сестра Вайт записала, що "Біблія накопичила й зв’язала разом свої скарби для цього останнього покоління." Книга Йоіла є одним із біблійних "скарбів", що є істиною для теперішнього часу в "останні дні." Під час П’ятидесятниці Петро вказав, що тоді виконувалося написане в книзі Йоіла. Петро, як і Йоіл, "менше говорив для" періоду П’ятидесятниці, ніж для нашого "часу." Період П’ятидесятниці був раннім дощем для християнської доби. П’ятидесятниця позначає початок християнської доби і тим самим ілюструє кінець християнської доби. Кінець християнської доби — це час пізнього дощу, прообразом якого є П’ятидесятниця. Отже, Петро є символом Божого народу наприкінці християнської доби, який розпізнає здійснення виливання Святого Духа, використовуючи для цього книгу Йоіла.

> But Peter, standing up with the eleven, lifted up his voice, and said unto them, Ye men of Judaea, and all ye that dwell at Jerusalem, be this known unto you, and hearken to my words: For these are not drunken, as ye suppose, seeing it is but the third hour of the day. But this is that which was spoken by the prophet Joel; And it shall come to pass in the last days, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams: And on my servants and on my handmaidens I will pour out in those days of my Spirit; and they shall prophesy: And I will shew wonders in heaven above, and signs in the earth beneath; blood, and fire, and vapour of smoke: The sun shall be turned into darkness, and the moon into blood, before that great and notable day of the Lord come: And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved. Acts 2:14–21.

> А Петро, ставши разом з одинадцятьма, підніс свій голос і промовив до них: Мужі юдейські та всі, що живете в Єрусалимі, нехай буде вам це відомо і прислухайтеся до моїх слів: Бо ці не п’яні, як ви думаєте, адже тепер лише третя година дня. Але це те, що було сказано через пророка Йоіла: І буде в останні дні, говорить Бог: Я виллю від Мого Духа на всяке тіло; і сини ваші та дочки ваші пророкуватимуть, і юнаки ваші бачитимуть видіння, а старці ваші снитимуть сни; І на слуг Моїх і на служниць Моїх у ті дні виллю від Мого Духа, і вони пророкуватимуть; І покажу чудеса на небі вгорі і знамення на землі внизу: кров, і вогонь, і димова пара; Сонце обернеться в темряву, а місяць — у кров, перш ніж настане день Господній великий і славний; І буде, що кожен, хто кликатиме Ім’я Господнє, спасеться. Дії апостолів 2:14-21.

To be a successful student of prophecy requires a settled understanding that the end of the world is illustrated “line upon line” within the historical narrative of Scripture. Connected with this truth is that the prophets themselves represent God’s people in the last days. Joel places his book in the last days for it announces the approach of the “day of the Lord.”

Щоб бути успішним дослідником пророцтв, потрібне усталене розуміння того, що кінець світу подається «рядок на рядок» у межах історичної оповіді Писання. З цією істиною пов’язана й думка, що самі пророки представляють Божий народ в останні дні. Йоель відносить свою книгу до останніх днів, бо вона звіщає наближення «дня Господнього».

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand. Joel 2:1.

> Затрубіть у сурму на Сіоні та здійміть тривогу на моїй святій горі; нехай тремтять усі мешканці краю, бо настає день Господній, бо він близький. Йоіл 2:1.

A “trumpet” as a symbol, among other meanings, represents a warning message. As a symbol a trumpet may represent a period of time or a point in time, or both—based upon context. A trumpet also represents judgment. The feast of trumpets, ten days before the Day of Atonement was a warning of approaching judgment.

«Труба» як символ, серед інших значень, означає попереджувальне повідомлення. Як символ труба може означати проміжок часу або момент часу, або і те, і інше — залежно від контексту. Труба також символізує суд. Свято труб, за десять днів до Дня Спокути, було попередженням про наближення суду.

The “day of the Lord” represents either a point in time or a period of time, based upon the context of the passage where the “day of the Lord” is employed. The “day of the Lord” can be a symbol of the executive judgment represented as the seven last plagues, or it can be the executive judgment at the end of the thousand-year millennium. In either case, the trumpet is identifying God’s executive judgment. The “day of the Lord” therefore can represent the point where God’s punishment is delivered or the period of time when God’s punishments are delivered.

«День Господній» залежно від контексту уривка, де це висловлення вжито, може означати або момент часу, або період часу. «День Господній» може бути символом виконавчого суду, представленого як сім останніх кар, або ж виконавчим судом наприкінці тисячоліття. У будь-якому разі сурма вказує на Божий виконавчий суд. Отже, «день Господній» може означати або момент, коли здійснюється Божа кара, або період часу, коли здійснюються Божі кари.

A “trumpet” as with the “day of the Lord” can represent a point and a period of time as witnessed to in the historical points and periods represented by the seven trumpets of Revelation eight and nine. The “day of the Lord” that Joel is representing with the “trumpet” that is to be blown—is both a point in time and also a period of time which begins when the judgment of the dead ended and the judgment of the living began. On 9/11, a trumpet was blown marking the arrival of the judgment of the living as a point in time, and also marking 9/11 as the beginning of the period of the judgment of the living.

«Сурма» — як і «день Господній» — може позначати і момент, і період часу, про що свідчать історичні моменти та періоди, представлені сімома сурмами у восьмому та дев’ятому розділах Книги Об’явлення. «День Господній», який Йоіл подає через образ «сурми», у яку має бути затрублено, є і моментом у часі, і періодом часу, що починається тоді, коли закінчився суд над мертвими і розпочався суд над живими. 11 вересня було затрублено в сурму, що позначило настання суду над живими як момент у часі і водночас означило 11 вересня початком періоду суду над живими.

> Therefore also now, saith the Lord, turn ye even to me with all your heart, and with fasting, and with weeping, and with mourning: And rend your heart, and not your garments, and turn unto the Lord your God: for he is gracious and merciful, slow to anger, and of great kindness, and repenteth him of the evil. Who knoweth if he will return and repent, and leave a blessing behind him; even a meat offering and a drink offering unto the Lord your God? Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly. Joel 2:12–15.

> Тому й тепер, говорить Господь: наверніться до Мене всім своїм серцем, і з постом, і з плачем, і з риданням. І роздирайте серця свої, а не одежі свої, і наверніться до Господа, Бога вашого, бо Він милостивий і милосердий, довготерпеливий і многомилостивий, і жалкує про зло. Хто знає, чи не повернеться Він і розкається, і позоставить по собі благословення — хлібне приношення та ливне приношення Господеві, Богові вашому? Затрубіть у Сіоні трубою, освятіть піст, скличте урочисте зібрання. Йоіл 2:12–15.

This is the second time Joel commands that a trumpet be blown. The “trumpets” in Joel are both warnings of the approaching executive judgment of the seven last plagues, and are set within the context of the Laodicean call for repentance and the imminent close of probation.

Це вдруге, коли Йоіл наказує, щоб затрубили в сурму. "Сурми" у Йоіла водночас є попередженнями про наближення виконавчого суду семи останніх кар і постають у контексті лаодикійського заклику до покаяння та скорого закриття часу благодаті.

> Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins. Isaiah 58:1.

> Кричи на весь голос, не стримуйся, піднеси голос свій, як сурма, і оголоси народові Моєму його переступ, а домові Якова — його гріхи. Ісая 58:1.

Isaiah, Joel, John and Peter are all representing the one hundred and forty-four thousand of the last days, as does Jeremiah who identifies when the trumpet is to be sounded.

Ісая, Йоіл, Іван і Петро усі представляють сто сорок чотири тисячі останніх днів, як і Єремія, який визначає, коли має прозвучати сурма.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і подивіться, і питайте про давні стежки: де добра дорога, ходіть нею — і знайдете спокій для душ ваших. Але вони сказали: Не підемо нею. І поставив я над вами сторожів, кажучи: Слухайте голос сурми. Та вони сказали: Не будемо слухати. Єремія 6:16–17.

The trumpet sounded in these last days at 9/11, and the latter rain then began to fall upon those who chose the good way and walked therein. It is then that the angel of Revelation eighteen descended.

У ці останні дні, під час подій 11 вересня, залунала сурма, і тоді пізній дощ почав спадати на тих, хто обрав добрий шлях і ходив ним. Саме тоді зійшов ангел із вісімнадцятого розділу Об’явлення.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Пізній дощ має пролитися на народ Божий. Могутній ангел має зійти з неба, і вся земля буде осяяна його славою." Review and Herald, 21 квітня 1891 р.

When the great buildings of New York were brought down on 9/11, the mighty angel descended and the latter rain began to fall.

Коли великі будівлі Нью-Йорка були зруйновані 11 вересня, могутній ангел зійшов, і пізній дощ почав падати.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> «Тепер надходить звістка, нібито мною було заявлено, що Нью-Йорк має бути змитий приливною хвилею? Такого мною ніколи не говорилося. Мною було сказано: дивлячись на величезні будівлі, що там зводяться, поверх за поверхом, “Які жахливі сцени відбудуться, коли Господь постане, щоб страшно потрясти землю! Тоді сповняться слова Об’явлення 18:1–3”. Увесь вісімнадцятий розділ Об’явлення — це застереження про те, що гряде на землю. Але щодо того, що чекає на Нью-Йорк, особливого світла не маю; знаю лише, що одного дня великі будівлі там буде повалено перевертанням і перекиданням Божої сили. Зі світла, даного мені, знаю, що у світі — руйнування. Одне слово від Господа, один дотик Його могутньої сили — і ці масивні споруди впадуть. Відбудуться сцени, жахливість яких ми не можемо уявити». Review and Herald, 5 липня 1906 р.

On 9/11 the latter rain began to sprinkle in advance of its full outpouring at the Sunday law.

11 вересня пізній дощ почав накрапати перед його повним виливанням під час недільного закону.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611, 612.

> Велике діло євангелія не завершиться меншим виявленням Божої сили, ніж те, що відзначило його початок. Пророцтва, які сповнилися у вилитті раннього дощу на початку євангелія, знову мають сповнитися в пізньому дощі при його завершенні. Тут — «часи відради», на які очікував апостол Петро, коли сказав: «Отже, покайтеся і наверніться, щоб були стерті ваші гріхи, коли настануть часи відради від лиця Господнього; і Він пошле Ісуса». Дії 3:19, 20. Велика боротьба, 611, 612.

The perfect fulfillment of the “times of refreshing” occurs when you are living, for the warning is to “repent,” which is impossible to do if you are dead. The “times of refreshing” arrives when the “sins” of living souls might still be “blotted out”. The “times of refreshing” began on 9/11, thus identifying the beginning of the judgment of the living. Pentecost is repeated at the close of the gospel dispensation. When the “times of refreshing” arrived, the events typified at Pentecost began to repeat.

Досконале сповнення «часів відради» відбувається тоді, коли ви живі, адже застереження звучить: «покайтеся», що неможливо зробити, якщо ви мертві. «Часи відради» настають тоді, коли «гріхи» живих душ ще можуть бути «стерті». «Часи відради» розпочалися 9/11, тим самим позначивши початок суду над живими. П’ятидесятниця повторюється наприкінці євангельського періоду. Коли настали «часи відради», події, прообразно показані в день П’ятидесятниці, почали повторюватися.

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> З палким прагненням я очікую часу, коли події дня П’ятдесятниці повторяться з ще більшою силою, ніж тоді. Іван каже: «Я бачив іншого ангела, що сходив із неба, маючи велику силу; і земля була осяяна його славою». Тоді, як і за П’ятдесятниці, люди почують істину, промовлену до них, кожен своєю мовою.

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him, and can touch the lips with a live coal from off the altar, and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed, and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement, and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> Бог може вдихнути нове життя в кожну душу, яка щиро бажає служити Йому, і може доторкнутися до вуст палаючою жариною з жертовника та зробити їх красномовними на Його хвалу. Тисячі голосів будуть пройняті силою проголошувати дивовижні істини Божого Слова. Заїкуватий язик розв’яжеться, а несміливі стануть сильними, щоб нести мужнє свідчення про правду. Нехай Господь допоможе Своєму народові очистити храм душі від усякої скверни і підтримувати з Ним такий тісний зв’язок, щоб вони стали учасниками пізнього дощу, коли він буде вилитий. Review and Herald, 20 липня 1886 р.

We will continue in the next article.

Продовжимо в наступній статті.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof.

> І ангел, що розмовляв зі мною, знову прийшов і збудив мене, як будять людину зі сну, і сказав мені: Що ти бачиш? І я сказав: Я дивився, і ось світильник увесь золотий, і чаша на його верху, і сім його ламп на ньому, і сім трубочок до семи ламп, що на його верху. І два оливкові дерева при ньому: одне праворуч чаші, а друге ліворуч її.

> So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord.

> І відповів я й сказав ангелові, що говорив зі мною: Що це таке, пане мій? І відповів ангел, що говорив зі мною, та сказав мені: Хіба ти не знаєш, що це таке? А я сказав: Ні, пане мій.

> Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Zechariah 4:1–6.

> Тоді він відповів і промовив до мене, кажучи: Ось слово Господнє до Зоровавеля: Не силою й не потугою, але Духом Моїм, говорить Господь Саваот. Захарія 4:1-6.

Back to Articles