Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Five

Книга Даниїла - Номер сімдесят п’ять

The Prophetic Parallels: From Isaiah’s Message to Modern-Day Revelations

Пророчі паралелі: від послання Ісаї до сучасних одкровень

Author

Jeff Pippenger

Published

February 8, 2024

Formats

PDF
Word

As Isaiah presents the message represented by the sixty-five years (chapter seven, verse eight), to the wicked leader of Jerusalem, he does so by the “fuller’s field” and the “end of the conduit of the upper pool,” in the year 742 BC. 742 BC represents 1863, for Jesus always illustrates the end with the beginning. The rebellion of 1863 in turn represents the Sunday law in the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. 1863 was the beginning of the legally registered Laodicean Adventist church, and that church is left desolate at the “great earthquake” of the Sunday law. How could a corporation that is legally governed by the State (not the reverse of the Church controlling the State), continue to uphold the seventh-day Sabbath, at the time when that very same government is legally forbidding worship on the seventh day?

Коли Ісая подає послання, представлене шістдесятьма п’ятьма роками (сьомий розділ, восьмий вірш), нечестивому правителеві Єрусалима, він робить це біля «поля валяльника» та «кінця водогону верхнього ставка» у 742 році до н. е. 742 рік до н. е. відповідає 1863‑му, бо Ісус завжди ілюструє кінець початком. Повстання 1863 року, своєю чергою, представляє недільний закон у Сполучених Штатах, бо Ісус завжди ілюструє кінець речі її початком. 1863 рік був початком юридично зареєстрованої Лаодикійської адвентистської церкви, і та церква залишається спустошеною за «великого землетрусу» недільного закону. Як могла б корпорація, яка юридично підпорядкована Державі (а не навпаки, коли Церква контролює Державу), продовжувати дотримуватися суботи сьомого дня тоді, коли той самий уряд юридично забороняє поклоніння в сьомий день?

At the beginning and ending of Christ’s ministry, He cleansed the temple. At the first temple cleansing Christ identified that the leaders had made “his father’s house” a den of thieves, but in the last cleansing of the temple He had identified that “their house” was left to them desolate. Ancient Israel illustrates modern Israel. He erected and cleansed the Millerite temple in the beginning of Adventism, but at the final cleansing, the cleansing of the one hundred and forty-four thousand, Laodicean Adventism is spewed out of His mouth, and “their house” is then left desolate.

На початку та наприкінці служіння Христа Він очистив храм. Під час першого очищення храму Христос вказав, що керівники зробили «дім Його Отця» печерою розбійників, але під час останнього очищення храму Він вказав, що «їхній дім» залишено їм спустошеним. Давній Ізраїль ілюструє сучасний Ізраїль. На початку адвентизму Він звів і очистив мілеритський храм, але під час остаточного очищення, очищення ста сорока чотирьох тисяч, лаодикійський адвентизм випльовується з Його уст, і «їхній дім» тоді залишається спустошеним.

Isaiah is by the fuller’s field when he confronts king Ahaz. The fuller’s field represents the cleansing accomplished by the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple, and cleanses the sons of Levi as with “fuller’s soap.” This cleansing was accomplished at the beginning of Adventism, and it is accomplished again at the end.

Ісая перебуває біля поля білильника, коли протистоїть цареві Ахазу. Поле білильника символізує очищення, звершене Посланцем Заповіту, який раптово приходить до Свого храму й очищує синів Левія, немов «милом білильника». Це очищення було звершене на початку адвентизму, і воно знову звершується наприкінці.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ось, Я пошлю Мого посланця, і він приготує дорогу переді Мною; і Господь, Якого ви шукаєте, раптово прийде до Свого храму, і Посланець Заповіту, Яким ви тішитеся,— ось, Він прийде, говорить Господь Саваот. А хто витримає день Його приходу? І хто встоїть, коли Він з’явиться? Бо Він — як вогонь плавильника і як луг пральників. І сяде Він, як плавильник та очищувач срібла; і очистить Він синів Левія, і переплавить їх, як золото й срібло, щоб вони приносили Господеві жертву у праведності. Тоді буде приємною Господеві жертва Юди та Єрусалима, як за давніх днів і як у попередні роки. Малахії 3:1–4.

Isaiah meets Ahaz, with the sign of his son, whose name symbolizes that in the last days “a remnant will return.” The remnant is those that “return.” Isaiah meets with wicked king Ahaz during the history of the cleansing of the temple, which began in Millerite history in 1844, and was brought to a conclusion by disobedience in 1863. In the last days the cleansing is the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Had the Millerites followed the opening providence of God that followed 1844, they would have finished the work.

Ісая зустрічається з Ахазом, маючи за знамення свого сина, ім’я якого символізує, що в останні дні «останок повернеться». Останок — це ті, що «повертаються». Ісая зустрічається з нечестивим царем Ахазом у період історії очищення храму, що розпочалося в історії міллеритів у 1844 році та було завершене через непослух у 1863 році. В останні дні очищення — це історія запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Якби міллеріти пішли за Божим провидінням, яке відкрило шлях після 1844 року, вони б завершили діло.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> "Якби адвентисти після великого розчарування 1844 року твердо трималися своєї віри й одностайно слідували у відкриваному Божому провидінні, прийнявши вістку третього ангела й у силі Святого Духа звіщаючи її світові, вони побачили б Боже спасіння; Господь потужно діяв би через їхні зусилля, справа була б завершена, і Христос уже прийшов би, щоб прийняти Свій народ до їхньої нагороди. Але в період сумнівів і невизначеності, що настав після розчарування, багато адвентних віруючих відпали від віри. . . . Так справа була загальмована, і світ залишився в темряві. Якби вся адвентистська спільнота об’єдналася навколо заповідей Божих і віри Ісуса, наскільки інакшою була б наша історія!" Євангелізм, 695.

The failure to “follow on unitedly in the opening providence of God,” led them into a Laodicean condition by 1856, and the ensuing rebellion of 1863, marked the beginning of the wandering in the wilderness that had been illustrated by ancient Israel when they failed their tenth and final test, and were then condemned to die in the wilderness over the following forty years.

Нездатність «продовжувати одностайно йти за Божим провидінням, що розкривається» привела їх до лаодикійського стану вже до 1856 року, а подальший бунт 1863 року ознаменував початок блукання пустелею, що було проілюстроване на прикладі стародавнього Ізраїлю, коли вони провалили своє десяте й остаточне випробування і тоді були приречені померти в пустелі протягом наступних сорока років.

Isaiah’s son provides the promise that at the final temple cleansing of the last days “a remnant shall return.” Their “return” is illustrated by Jeremiah, who was promised that if he would “return,” he would become God’s watchman. The one hundred and forty-four thousand are those who have returned from a disappointment.

Син Ісаї дає обітницю, що під час остатнього очищення храму в останні дні «залишок повернеться». Їхнє «повернення» проілюстроване Єремією, якому було обіцяно, що якщо він «повернеться», то стане Божим сторожем. Сто сорок чотири тисячі — це ті, що повернулися після розчарування.

Those that are the one hundred and forty-four thousand have experienced a disappointment and waited for their Lord. They have been typified by the wise virgins in Millerite history, and in both the beginning and ending histories two sticks are joined into one nation, during the outpouring of the Holy Spirit during the time of the Midnight Cry.

Ті, хто становлять сто сорок чотири тисячі, пережили розчарування й чекали свого Господа. В історії міллеритів їх прообразом були мудрі діви, і в обох — початковій та завершальній — історіях два жезли поєднуються в один народ під час виливання Святого Духа в період Опівнічного Крику.

Wicked king Ahaz represents the leadership of Judah that will have heard the message, but who reject the message presented by Isaiah, and in so doing they “stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.” They are those who “seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter,” representing the experience of spiritualism they succumb to as they receive the strong delusion of 2 Thessalonians. Ahaz’s rejection of the message of Isaiah in 742 BC, aligns with 1863, when the message of Miller was rejected. Isaiah typifies Miller, and the message of both Isaiah and Miller was based upon the “seven times,” which find their anchor point in verse eight, of Isaiah chapter seven. Miller’s son (Isaiah’s son) represents the Elijah movement that comes in the last days.

Нечестивий цар Ахаз представляє керівництво Юди, яке почує звістку, але відкине звістку, проголошену Ісаєю, і тим самим «спіткнуться, і впадуть, і будуть розбиті, і будуть упіймані в тенета, і взяті». Це ті, що «звертаються до викликачів духів і до чарівників, що щебечуть і бурмочуть», що відображає досвід спіритизму, якому вони піддаються, приймаючи сильну оману з Другого послання до Солунян. Відкинення Ахазом звістки Ісаї у 742 р. до н. е. узгоджується з 1863 роком, коли було відкинуто звістку Міллера. Ісая типологічно уособлює Міллера, а звістка і Ісаї, і Міллера ґрунтувалася на «семи часах», які знаходять свою опорну точку у восьмому вірші сьомого розділу книги Ісаї. Син Міллера (син Ісаї) представляє рух Іллі, що приходить в останні дні.

The pronouncement against Ahaz for his rejection included the prediction of being conquered by the king of the north, who in the last days is the threefold union of Modern Rome, that is ruled over by the papacy.

Засудження Ахаза за його відмову містило пророцтво про завоювання царем півночі, який в останні дні є потрійним союзом Сучасного Риму, над яким панує папство.

> The Lord spake also unto me again, saying, Forasmuch as this people refuseth the waters of Shiloah that go softly, and rejoice in Rezin and Remaliah’s son; Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:5–8.

> І знову Господь промовив до мене, кажучи: Оскільки цей народ відкидає води Шілоаху, що пливуть тихо, і тішиться Реціном та сином Ремалії; то ось, Господь наведе на них води Ріки, сильні та великі,— царя Ассирії та всю його славу; і він підніметься над усі свої річища й перейде через усі свої береги. І він пройде через Юду, розіллється й перейде, досягне аж до шиї; а розпростерті його крила виповнять широчінь твоєї землі, о Іммануїле. Ісая 8:5–8.

Isaiah met with wicked king Ahaz at the end of the conduit of the upper pool, and although there is uncertainty among the biblical historians and archeologists as to whether the upper pool, was the same pool as the pool of Siloam in the time of Christ, the context of Isaiah’s prophecy removes all doubt, for Isaiah identifies that the king of the north was to come upon Ahaz, because he had rejected the waters of Shiloah, that goes softly. “Shiloah” is the Old Testament’s name for “Siloam” in the New Testament.

Ісая зустрівся з нечестивим царем Ахазом на кінці водогону верхнього ставу, і хоча серед біблійних істориків та археологів існує невизначеність щодо того, чи був цей верхній ставок тим самим, що ставок Сілоам за часів Христа, контекст пророцтва Ісаї усуває всі сумніви, бо Ісая вказує, що на Ахаза мав прийти цар півночі, тому що він відкинув води Шілоаху, що тихо течуть. «Шілоах» — це старозавітна назва «Сілоаму» в Новому Завіті.

It was at the pool of Siloam that Jesus healed the blind man, and wicked king Ahaz represents the blind Laodicean leadership, both in 1863, and at the soon-coming Sunday law who refuse to be healed. “Shiloah” and “Siloam” both mean “sent,” and a message was sent from the Father, to the Son, who then gave it to Gabriel and the holy angels to convey to Isaiah, who brought the message that was “sent” from heaven to a blind Laodicean leader.

Саме біля Сілоамської купелі Ісус зцілив сліпого, а нечестивий цар Ахаз символізує сліпе лаодикійське керівництво — і в 1863 році, і під час недільного закону, що невдовзі настане — яке відмовляється бути зціленим. "Шілоах" і "Сілоам" обидва означають "посланий", і послання було надіслане від Отця до Сина, який потім передав його Гавриїлу та святим ангелам, щоб вони передали його Ісаї, який приніс послання, що було "послане" з неба, сліпому лаодикійському керівникові.

The conduit from the upper pool where Isaiah presented the message represents the place where the rain of the Holy Spirit is conveyed to God’s people, as also represented by the golden pipes of Zechariah’s vision, or the ladder of Jacob’s dream.

Водогін від верхнього ставу, де Ісая виголосив звістку, символізує місце, через яке до Божого народу надходить дощ Святого Духа, як це також зображено золотими трубочками з видіння Захарії або драбиною з сну Якова.

> “That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> Те, що Бог приготував для нас, зображено у Захарії, розділах 3 і 4, та 4:12–14: «І я знову відповів і сказав йому: Що це за дві оливкові гілки, які через дві золоті трубки виливають із себе золоту олію? І він відповів мені й сказав: Хіба ти не знаєш, що це? А я сказав: Ні, мій пане. Тоді він сказав: Це двоє помазанців, що стоять перед Господом усієї землі.»

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> У Господа невичерпні ресурси. Йому не бракує жодних засобів. Саме через нашу нестачу віри, нашу приземленість, нашу дешеву балаканину, наше невір’я, що виявляється в нашій розмові, навколо нас збираються темні тіні. Христос не являється ні в слові, ні в характері як Той, що весь любий, як найкращий серед десяти тисяч. Коли душа задовольняється тим, щоб підноситися в марноті, Дух Господній може зробити для неї небагато. Наш недалекоглядний погляд бачить тінь, але не може побачити слави за нею. Ангели стримують чотири вітри, зображені як розлючений кінь, що прагне вирватися й помчати по поверхні всієї землі, несучи на своєму шляху руйнування й смерть.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> Невже ми будемо спати на самому порозі вічного світу? Чи будемо ми млявими, холодними й мертвими? О, щоб у наших церквах був Дух і подих Божий, вдихнуті в Його народ, щоб вони стали на ноги й жили. Нам потрібно побачити, що шлях вузький, а брама тісна. Але, коли ми проходимо через тісну браму, її ширина безмежна. Видання рукописів, том 20, 216, 217.

The “golden oil,” is the messages of God’s Spirit that comes down from the upper pool through the conduit that is the two golden pipes that are the two witnesses of the Bible and Spirit of Prophecy, or the Old and New Testament, or the law and the prophets, or Moses and Elijah.

«Золотий єлей» — це послання Духа Божого, що сходять із верхнього резервуара через канал — дві золоті трубки, тобто два свідки: Біблія і Дух пророцтва, або Старий і Новий Заповіт, або Закон і Пророки, або Мойсей та Ілля.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> Помазаники, що стоять при Господі всієї землі, мають становище, колись дане сатані як херувимові-охоронцеві. Через святих істот, що оточують Його престол, Господь підтримує постійний зв’язок із мешканцями землі. Золота олія символізує благодать, якою Бог забезпечує світильники віруючих, щоб вони не мерехтіли й не згасали. Якби не те, що ця свята олія зливається з небес через послання Божого Духа, сили зла мали б повний контроль над людьми.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> Ми зневажаємо Бога, коли не приймаємо послань, які Він надсилає нам. Таким чином ми відкидаємо золотий єлей, який Він хотів би вилити в наші душі, щоб передати його тим, хто в темряві. Коли пролунає заклик: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому», ті, хто не прийняли святого єлею, хто не плекали благодать Христа у своїх серцях, виявлять, подібно до нерозумних дів, що вони не готові зустріти свого Господа. У них самих немає сили здобути цей єлей, і їхнє життя зруйноване. Але якщо ми проситимемо Святого Духа Божого, якщо благатимемо, як Мойсей: «Покажи мені славу Твою», то любов Божа розіллється в наших серцях. Через золоті трубки золотий єлей буде переданий нам. «Не силою і не міццю, але Духом Моїм, говорить Господь Саваот». Приймаючи яскраві промені Сонця Праведності, Божі діти сяють як світила в світі. Review and Herald, 20 липня 1897 р.

The message that Ahaz was rejecting was the message of the Midnight Cry, that would have climaxed into the second coming of Christ, if the leadership of Laodicea had received the message to Laodicea that was “sent” to them in 1856. That message would have then swelled to a loud cry, and God’s people would have finished the work and been at peace. Instead, they returned to the vomit they had been delivered from.

Послання, яке відкидав Ахаз, було посланням опівнічного кличу, що мало б увінчатися другим приходом Христа, якби керівництво Лаодикії прийняло послання до Лаодикії, яке було «надіслане» їм у 1856 році. Тоді це послання переросло б у гучний клич, і Божий народ завершив би працю та мав би мир. Натомість вони повернулися до блювотини, від якої були визволені.

Isaiah and Ahaz are represented as being in the purification process of the fuller’s field, which is accomplished by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. They are symbolically located where the “oil” (a message) is being poured out in Zechariah’s vision, and in the last days, Isaiah’s message to Ahaz is the message of Islam of the third Woe; it is the message of the hidden history of the seven thunders; it is the message that the eighth is of the seven; it is the message of the vineyard; it is the message of “Truth,” that are all elements of the Revelation of Jesus Christ, which in the last days produces the purification represented by the fuller’s field.

Ісая та Ахаз зображені як такі, що перебувають у процесі очищення, символізованому полем валяльника, яке звершується Посланцем Заповіту в третьому розділі Малахії. Вони символічно розташовані там, де у видінні Захарії виливається «олія» (послання), а в останні дні послання Ісаї до Ахаза є посланням ісламу третього горя; це послання прихованої історії семи громів; це послання про те, що восьмий — із семи; це послання про виноградник; це послання «Правди», усі вони є елементами Об’явлення Ісуса Христа, яке в останні дні призводить до очищення, символічно представленого полем валяльника.

It was and is also the message of the “seven times,” that changes from Miller’s foundation stone, to the head of the corner, for it was the first truth, and it must therefore be the last truth. 1863 marked the conclusion of a purification process that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844, and ultimately reached the light of the “seven times” in 1856. In 1844 the light of the twenty-three hundred years marked a beginning that led to the ending that was marked by the twenty-five hundred and twenty years. Yet, Laodicean blindness in the beginning and the ending, refuses to see the relationship of the two visions. 1863 represents the conclusion of a purification process that always occurs when a message is unsealed, and the message of the third angel was unsealed on October 22, 1844.

Це було і є також вісткою «семи часів», що переходить від каменя підвалини Міллера до голови кута, бо це була перша істина, і тому вона має бути останньою істиною. 1863 рік позначив завершення процесу очищення, що розпочався з приходом третього ангела 22 жовтня 1844 року і зрештою досяг світла «семи часів» у 1856 році. У 1844 році світло періоду в дві тисячі триста років позначило початок, який привів до завершення, позначеного періодом у дві тисячі п’ятсот двадцять років. Проте лаодикійська сліпота на початку і в кінці відмовляється бачити зв’язок двох видінь. 1863 рік є завершенням процесу очищення, який завжди відбувається, коли вістка розпечатується, а вістка третього ангела була розпечатана 22 жовтня 1844 року.

The light of the third angel which was unsealed in 1844, was not a singular light, it was what Sister White refers to as “the advancing light of the third angel.” The advancing light of the third angel began in 1844, and continues to advance until probation closes, but when it first arrived, and when it ultimately ends, there is a specific testing period of the third angel. Those testing periods, at the beginning and ending, also represent a testing process represented by Daniel as an “increase of knowledge,” that is also the advancing light of the third angel.

Світло третього ангела, яке було розпечатане у 1844 році, не було одним-єдиним світлом; це те, що сестра Вайт називає «прогресуючим світлом третього ангела». Прогресуюче світло третього ангела почалося у 1844 році й продовжує зростати, доки не закінчиться час випробування, але коли воно вперше з’явилося і коли зрештою завершиться, існує особливий випробувальний період третього ангела. Ці випробувальні періоди, на початку й у кінці, також являють собою випробувальний процес, який Даниїл описує як «примноження знання», що також є прогресуючим світлом третього ангела.

The testing process at the beginning began in 1844, and the advancing light increased in knowledge until it reached its conclusion in 1856. The beginning light and the ending light of the testing period are the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, which represent the foundation and the central pillar of Adventism.

Початок процесу випробування припав на 1844 рік, а зростаюче світло примножувало пізнання, доки не досягло свого завершення у 1856 році. Початкове світло та завершальне світло періоду випробування — це два видіння восьмого розділу книги Даниїла, віршів тринадцятого і чотирнадцятого, які представляють основу та центральний стовп адвентизму.

The testing period of the first angel began on August 11, 1840 and ended at the first disappointment on April 19, 1844. The testing period of the second angel then began, and continued until October 22, 1844. At that point the third angel arrived and the testing period of the third angel continued until Laodicean Adventism rejected the light of the third angel in 1863.

Період випробування першого ангела розпочався 11 серпня 1840 року і закінчився першим розчаруванням 19 квітня 1844 року. Потім розпочався період випробування другого ангела, який тривав до 22 жовтня 1844 року. Тоді з’явився третій ангел, і період випробування третього ангела тривав, доки Лаодикійський адвентизм не відкинув світло третього ангела у 1863 році.

The testing period of the third angel for Millerite Adventism had a beginning and an ending, and the beginning and ending must represent the same thing, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. The opening of the advancing light of the third angel was the light of the appearance (the “mareh” vision), of verse fourteen of chapter eight of Daniel. The ending of the advancing light of the third angel was the light of the trampling down of the sanctuary and host (the “chazon” vision), of verse thirteen. The two visions are prophetically intertwined.

Випробувальний період третього ангела для міллеритського адвентизму мав початок і кінець, і початок і кінець мають означати одне й те саме, бо Ісус завжди ілюструє кінець чогось його початком. Відкриття прогресуючого світла третього ангела було світлом явлення (видіння "mareh") з чотирнадцятого вірша восьмого розділу Даниїла. Завершення прогресуючого світла третього ангела було світлом попирання святилища й війська (видіння "chazon") з тринадцятого вірша. Ці два видіння пророчо переплетені.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:9.

> Тоді звелиш засурмити в ювілейну сурму десятого дня сьомого місяця; у День Спокути засурміть у сурму по всій вашій землі. Левіт 25:9.

The trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement, which was October 22, 1844, was the Jubilee trumpet, which represents the sacred cycle of seven years, which adds up to twenty-five hundred and twenty days. The Lord intended to lead ancient Israel directly into the Promised Land, but their rebellion prevented that from happening. The Lord intended to lead modern Israel directly into the Promised Land, but rebellion prevented that from happening. If modern Israel would have been obedient to the advancing light of the third angel, they would have warned the world and the Lord would have returned over one hundred years ago.

Сурма, яка мала прозвучати в День Спокути, що припав на 22 жовтня 1844 року, була ювілейною сурмою, яка символізує священний семирічний цикл, що разом становить дві тисячі п’ятсот двадцять днів. Господь мав намір безпосередньо ввести стародавній Ізраїль в Обітовану землю, але його непослух цьому завадив. Господь мав намір безпосередньо ввести сучасний Ізраїль в Обітовану землю, але його непослух цьому завадив. Якби сучасний Ізраїль виявив послух зростаючому світлу третього ангела, він би застеріг світ, і Господь повернувся б понад сто років тому.

In order for that to happen the Lord would have needed to work a transformation among the Millerites, and that transformation is identified as the mystery of God in the Scriptures. If Adventism had followed the advancing light of the third angel, then the trumpet of the Jubilee would have sounded all the way through to the end, for it is in the days that the seventh trumpet sounds, that the mystery of God is finished. In Revelation ten, that trumpet, which is the Jubilee trumpet, and also the trumpet of the third woe, began to sound on October 22, 1844.

Щоб це сталося, Господь мав би звершити перетворення серед послідовників Міллера, і це перетворення у Писанні називається Божою таємницею. Якби Адвентизм йшов за зростаючим світлом третього ангела, то ювілейна сурма лунала б аж до самого кінця, бо саме в днях, коли лунає сьома сурма, Божа таємниця довершується. У десятому розділі Об'явлення та сурма, яка є ювілейною сурмою, а також сурмою третього лиха, почала лунати 22 жовтня 1844 року.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:5–7.

> І ангел, якого я бачив, що стояв на морі й на землі, підняв свою руку до неба і присягнув Тим, Хто живе навіки віків, Хто створив небо і все, що в ньому, і землю та все, що на ній, і море та все, що в ньому, що часу вже не буде; але в днях голосу сьомого ангела, коли він почне сурмити, звершиться таємниця Божа, як Він звістив своїм слугам, пророкам. Об’явлення 10:5–7.

The testing purification process that began on October 22, 1844, which was the advancing light of the third angel, began with the light of Daniel chapter eight, verse fourteen, and it ended with the light of Daniel chapter eight, verse thirteen. It began with the answer of verse fourteen, and ended with the question of verse thirteen.

Випробувально-очищувальний процес, що розпочався 22 жовтня 1844 року і був зростаючим світлом третього ангела, розпочався зі світла восьмого розділу книги пророка Даниїла, чотирнадцятого вірша, і завершився світлом восьмого розділу книги пророка Даниїла, тринадцятого вірша. Він розпочався з відповіді чотирнадцятого вірша і завершився запитанням тринадцятого вірша.

Those nineteen years were typified by the arrival of Isaiah’s warning message to Ahaz the king of literal Judah during a civil war between the north and south. Those nineteen years ended with the king of the north, taking Israel into slavery. Those nineteen years typified the arrival of the third angel in 1844, through to the rebellion of 1863. The advancing light of the third angel was represented by Isaiah’s message.

Прообразом тих дев’ятнадцяти років був прихід попереджувального послання Ісаї до Ахаза, царя буквальної Юдеї, під час громадянської війни між північчю та півднем. Ті дев’ятнадцять років завершилися тим, що цар півночі забрав Ізраїль у рабство. Ті дев’ятнадцять років слугували прообразом приходу третього ангела в 1844 році, аж до повстання 1863 року. Зростаюче світло третього ангела було представлене посланням Ісаї.

The rejection of that advancing light brought an end to the Millerite movement, and in that testing period the Philadelphian Millerite Movement transitioned into the Laodicean Church. The nineteen years that began in 742 BC, and the nineteen years that began in 1844, both represent a testing and purification process in the last days, that is the final testing period of the advancing light of the third angel.

Відкидання того зростаючого світла поклало край руху міллеритів, і в той випробувальний період Філадельфійський рух міллеритів перейшов у Лаодикійську церкву. Дев’ятнадцять років, що почалися у 742 р. до н. е., і дев’ятнадцять років, що почалися в 1844 р., обидва представляють процес випробування та очищення в останні дні, тобто кінцевий випробувальний період зростаючого світла третього ангела.

In that final testing process the mystery of God will be finished. The one hundred and forty four thousand are those who wait, return and are sealed.

У тому остаточному процесі випробування таємниця Божа завершиться. Сто сорок чотири тисячі — це ті, хто очікують, повертаються та є запечатаними.

> Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:16–18.

> Зв'яжи свідчення, запечатай закон серед моїх учнів. І я чекатиму на Господа, який ховає Своє обличчя від дому Якова, і буду шукати Його. Ось я і діти, яких дав мені Господь, — на знамення і на чудеса в Ізраїлі від Господа Саваофа, що перебуває на горі Сіон. Ісая 8:16-18.

The ending testing period of the advancing light of the third angel in the last days, began where the beginning testing period began. It began when Jesus raised His hand up to heaven and proclaimed “that there should be time no longer.” That pronouncement occurred on October 22, 1844, when the seventh trumpet, announced the Jubilee at the conclusion of the sacred cycle of seven. The cycle of seven years, repeated seven times was literally forty-nine years, or twenty-five hundred and twenty days.

Завершальний період випробування зростаючого світла третього ангела в останні дні почався там, де почався початковий період випробування. Він почався тоді, коли Ісус підняв Свою руку до неба і проголосив: «часу більше не буде». Це проголошення відбулося 22 жовтня 1844 року, коли сьома сурма оголосила Ювілей наприкінці священного циклу семи. Цикл із семи років, повторений сім разів, буквально становив сорок дев’ять років, або дві тисячі п’ятсот двадцять днів.

1989 marks the “time of the end” in the movement of the one hundred and forty-four thousand, and 1989 marks the conclusion of the one hundred and twenty-six years that began at the rebellion of 1863. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the “time of the end,” with a symbol of the “seven times,” for one hundred and twenty-six is a tithe of twelve hundred and sixty, which in turn is half of twenty-five hundred and twenty.

1989 рік позначає «час кінця» в русі ста сорока чотирьох тисяч, і 1989 рік позначає завершення ста двадцяти шести років, що почалися з повстання 1863 року. Рух ста сорока чотирьох тисяч розпочався в «час кінця», із символом «семи часів», бо сто двадцять шість — це десятина від тисячі двохсот шістдесяти, яка, своєю чергою, є половиною від двох тисяч п’ятисот двадцяти.

Jesus always represents the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the movement of the one hundred and forty-four thousand was marked by a symbol of the “seven times,” just as it is at the end of the movement. The days of the sounding of the seventh angel, when the mystery of God is finished, began at the conclusion of the “three-and-a-half” days of Revelation chapter eleven. The Seventh Trumpet, which is also the third Woe, sounded its second note on October 7, 2023, and the mystery of God is now finishing, as “he hath declared to his servants the prophets.” The ending of the movement is marked by a symbol of “seven times,” as was the beginning of the very same movement.

Ісус завжди пов’язує кінець чогось із його початком, а початок руху ста сорока чотирьох тисяч було позначено символом «семи часів», як і наприкінці руху. Дні сурмлення сьомого ангела, коли завершується таємниця Божа, почалися по завершенні «трьох з половиною» днів одинадцятого розділу Об’явлення. Сьома сурма, яка також є третім горем, подала свій другий сигнал 7 жовтня 2023 року, і таємниця Божа тепер завершується, як «він сповістив своїм рабам-пророкам». Завершення руху позначено символом «семи часів», як і початок того ж самого руху.

At the time of the end in 1798, the “seven times,” of God’s indignation against the northern kingdom ended, and at the end of the movement of the Millerites, the rejection of the truths associated with the “seven times,” marked the rebellion of 1863. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel (the Millerites), illustrates the movement of the third angel (the one hundred and forty-four thousand). Both movements begin with and end with the “seven times.” You cant make these things up.

У часі кінця 1798 року завершився період «семи часів» Божого гніву проти північного царства, а наприкінці руху міллеритів відкидання істин, пов’язаних із «сімома часами», ознаменувало бунт 1863 року. Ісус завжди показує кінець чогось через його початок, і рух першого ангела (міллерити) ілюструє рух третього ангела (сто сорок чотири тисячі). Обидва рухи починаються й закінчуються «сімома часами». Таке не придумаєш.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> Ті, хто займає відповідальні посади, не повинні переймати самопоблажливі, надмірні принципи світу, бо не можуть собі цього дозволити; а якби й могли, Христові принципи цього не дозволили б. Потрібне різнобічне навчання. 'Кого Він навчить знання? і кого Він навчить розуміти вчення? тих, що відлучені від молока й відняті від грудей. Бо заповідь на заповідь, заповідь на заповідь; рядок на рядок, рядок на рядок; трохи тут, трохи там.' Отак слово Господнє слід терпляче подавати дітям і постійно тримати перед ними батькам, які вірять Божому слову. 'Бо заїкуватими устами й іншою мовою говоритиме Він до цього народу. Тим, кому Він сказав: Оце спочинок, яким ви можете дати відпочинок змореним; і оце освіження: та вони не хотіли слухати. Але слово Господнє було для них: заповідь на заповідь, заповідь на заповідь; рядок на рядок, рядок на рядок; трохи тут, трохи там; щоб ішли, і падали назад, і розбивалися, і в тенета потрапляли, і були взяті.' Чому? — бо вони не зважили на слово Господнє, яке прийшло до них.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> Йдеться про тих, хто не прийняв настанови, але плекав власну мудрість і обрав діяти за власними ідеями. Господь випробовує таких, щоб вони або вирішили слідувати Його настанові, або відмовилися й чинили за своїми ідеями, і тоді Господь залишить їх на наслідки, що неминуче настануть. На всіх наших шляхах, у всьому нашому служінні Богові Він говорить до нас: 'Дай Мені серце твоє.' Богові потрібен покірний, готовий до навчання дух. Те, що надає молитві її найвищої цінності, — це те, що вона виливається з люблячого, слухняного серця.

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> Бог вимагає від Свого народу певних речей; якщо вони кажуть: «Я не віддам свого серця, щоб зробити це», Господь дозволяє їм іти далі у своєму нібито мудрому судженні без небесної мудрості, доки не сповниться це Писання [Ісая 28:13]. Не слід казати: «Я буду слідувати провадженню Господа до певної межі, що узгоджується з моїм судженням, а потім триматимуся своїх власних ідей, відмовляючись бути сформованим за Господньою подобою». Хай буде поставлене питання: «Чи це воля Господа?» а не: «Чи це думка чи судження—?» Свідчення для служителів, 419.

Back to Articles