Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-One

Книга Даниїла — номер п’ятдесят один

Palmoni: Unveiling the Master of Time and Language in Daniel and Revelation

Палмоні: розкриття володаря часу й мови у книгах Даниїла та Об’явлення

Author

Jeff Pippenger

Published

January 15, 2024

Formats

PDF
Word

That “certain saint which spake” in Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen is Christ as Palmoni. In the book of Revelation, Christ is identified as Alpha and Omega, which among other wonderful truths, identifies Christ as the Wonderful Linguist, and together the books of Daniel and Revelation represent Christ as the Master of time and language. It is beyond human ability to understand the significance and depth of what it means that Christ, as Palmoni (the Numberer of Secrets), introduces that attribute of His character in the two verses that establish the central pillar of Adventism, but the secrets which the Numberer of Secrets chooses to reveal are our responsibility to recognize and defend.

Той «певний святий, який промовляв» у восьмому розділі книги Даниїла, віршах тринадцятому й чотирнадцятому, — це Христос як Палмоні. У книзі Об’явлення Христос названий Альфою та Омегою, що, поміж іншого, показує Христа як Дивовижного Мовознавця, а разом книги Даниїла та Об’явлення зображують Христа як Володаря часу й мови. Поза межами людських можливостей — збагнути значущість і глибину того, що означає те, що Христос, як Палмоні (Той, хто числить таємниці), виявляє цю рису Свого характеру у двох віршах, які встановлюють центральний стовп адвентизму, але таємниці, які Числитель таємниць обирає відкрити, — це наша відповідальність: розпізнавати їх і захищати.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> Таємне належить Господу, нашому Богові, а відкрите — нам і нашим дітям навіки, щоб ми виконували усі слова цього закону. Второзаконня 29:29.

A secret that has been revealed is that the Numberer of Secrets (Palmoni), is that “certain saint which spake,” and in the two verses where He reveals Himself, the central pillar of Adventism is identified. In those two verses the Wonderful Numberer identifies the “increase of knowledge” that He, as the Lion of the tribe of Judah unsealed in 1798. In those two verses, the jewels of Miller’s dream, that represent the “increase of knowledge,” were, by the direction of Palmoni’s hand, published upon the two tables of Habakkuk.

Таємниця, яка була відкрита, полягає в тому, що Лічильник таємниць (Палмоні) — це «той певний святий, що говорив», і в двох віршах, де Він відкриває Себе, визначено центральний стовп Адвентизму. У тих двох віршах Чудовий Лічильник визначає «зростання знання», яке Він, як Лев із племені Юди, розпечатав у 1798 році. У тих двох віршах дорогоцінності зі сну Міллера, що представляють «зростання знання», за вказівкою руки Палмоні були опубліковані на двох таблицях Авакума.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тоді я почув, як один святий говорив, і інший святий сказав тому певному святому, що говорив: Доки триватиме видіння про щоденну жертву та переступ спустошення, щоб і святиню, і військо віддати на потоптання? І сказав він мені: До двох тисяч трьохсот днів; тоді святиня буде очищена. Даниїла 8:13, 14.

After Daniel received the prophetic vision of the kingdoms of Bible prophecy, and then heard the heavenly dialogue in verses thirteen and fourteen, he sought to understand the “vision.”

Після того як Даниїл одержав пророче видіння про царства біблійного пророцтва, а потім почув небесний діалог у тринадцятому та чотирнадцятому віршах, він намагався зрозуміти «видіння».

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> І сталося, коли я, саме я, Даниїл, побачив видіння і шукав розуміння, тоді ось став переді мною, як подоба чоловіка. І я почув чоловічий голос між берегами Улаю, що кликав і казав: Гавриїле, дай цьому чоловікові зрозуміти видіння. Даниїл 8:15, 16.

The “vision” which Daniel is seeking to understand is the “chazon” vision, but the “mareh” vision, is what Gabriel is told to make Daniel understand. Every fact has its bearing, and if this fact is missed, the structure and design of the passage is essentially destroyed. In verse fifteen, when Daniel seeks to understand the “chazon” vision, the “mareh” is hidden, but still represented, for with the “appearance of a man” (Gabriel), the Hebrew word “mareh” is translated as “appearance”. In verse fifteen both words which have been translated as “vision” are represented. Daniel, in verse fifteen, seeks to understand the “chazon,” but Palmoni commands Gabriel, in verse sixteen to make Daniel understand the “mareh.” The design of these two verses is purposeful, and emphasizes the connection and difference between the two words.

«Видіння», яке Даниїл намагається зрозуміти, — це «chazon», але саме «mareh» Гавриїлові наказано зробити зрозумілим для Даниїла. Кожна деталь має значення, і якщо цю деталь упустити, структура й задум уривка фактично руйнуються. У п’ятнадцятому вірші, коли Даниїл намагається зрозуміти «chazon», «mareh» приховане, але все ж присутнє, адже у словосполученні «вигляд чоловіка» (Гавриїл) єврейське слово «mareh» перекладено як «вигляд». У п’ятнадцятому вірші присутні обидва слова, які перекладено як «видіння». Даниїл у п’ятнадцятому вірші прагне зрозуміти «chazon», а Палмоні у шістнадцятому вірші наказує Гавриїлові зробити «mareh» зрозумілим для Даниїла. Побудова цих двох віршів є навмисною та підкреслює зв’язок і відмінність між цими двома словами.

It is Palmoni that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh,” for the One that commands Gabriel is the One who stands upon the water, and Gabriel heard His voice, “a man’s voice between the banks of Ulai.” It is the Ulai river that runs between the banks, and it is Christ who stands upon the water in the Scriptures. Accompanied with that fact, is the fact that Christ, as the archangel, is the One who commands the angels. The voice between the banks, is the voice of “that certain saint” in verse thirteen, and it is His word that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter twelve of Daniel, Christ once again is between the banks of the river. In chapter twelve He is clothed in linen, and swares by Him that liveth forever.

Саме Палмоні наказує Гавриїлові дати Даниїлові зрозуміти «mareh», бо Той, Хто наказує Гавриїлові, — це Той, Хто стоїть на воді, і Гавриїл почув Його голос: «людський голос між берегами Улаю». Саме річка Улай тече між берегами, а в Писаннях Сам Христос стоїть на воді. До цього додається і те, що Христос, як архангел, є Тим, Хто наказує ангелам. Голос між берегами — це голос «того певного святого» у тринадцятому вірші, і саме Його слово наказує Гавриїлові дати Даниїлові зрозуміти видіння «mareh». У дванадцятому розділі Даниїла Христос знову між берегами річки. У дванадцятому розділі Він зодягнений у вісон і клянеться Тим, Хто живе повіки.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:4–7.

> А ти, Даниїле, приховай ці слова й запечатай книгу аж до часу кінця: багато хто бігатиме туди й сюди, і знання примножиться. Тоді я, Даниїл, поглянув, і ось стояли ще двоє: один на цьому березі ріки, а другий — на тому березі ріки. І один сказав чоловікові, зодягненому в лляну одежу, що був над водами ріки: Скільки ще часу до кінця цих чудес? І почув я того чоловіка, зодягненого в лляну одежу, що був над водами ріки, коли він підніс праву руку і ліву руку до неба та присягнув Тим, Хто живе навіки, що це буде на час, часи й півчасу; і коли буде довершено розпорошення сили святого народу, тоді все це звершиться. Даниїла 12:4–7.

The Man who was “clothed in linen, which was upon the waters of the river,” “held up His right hand and His left hand unto heaven, and sware by Him that liveth forever,” and He is the same Man, who in chapter eight commanded Gabriel. In Revelation chapter ten, Christ also held up His hand and swore by Him who lives forever, but there He is standing upon both the water and the earth.

Той Чоловік, що був "одягнений у вісон, який був над водами ріки", "підняв Свою праву руку і ліву руку до неба та поклявся Тим, Хто живе навіки", і Він — той самий Чоловік, який у восьмому розділі наказав Гавриїлові. У десятому розділі Об’явлення Христос також підняв Свою руку й поклявся Тим, Хто живе навіки, але там Він стоїть і на воді, і на землі.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> І ангел, якого я бачив, що стояв на морі й на землі, підніс руку свою до неба і присягнув тим, хто живе на віки віків, хто створив небо і все, що в ньому, і землю, і все, що на ній, і море, і все, що в ньому, що часу більше не буде. Об’явлення 10:5, 6.

The mighty angel of chapter ten of Revelation, is Palmoni, who spake to Gabriel from between the banks of the river in chapter eight, and identified when the “end of” the “wonders” would occur in chapter twelve. In Revelation chapter ten, He is the one who roared as a “lion,” for He is there represented as the Lion of the tribe of Judah.

Могутній ангел десятого розділу Об’явлення — це Пальмоні, який у восьмому розділі говорив до Гавриїла з-поміж берегів річки і в дванадцятому розділі вказав, коли настане «кінець» «чудес». У десятому розділі Об’явлення Він — Той, хто рикав як «лев», бо там Він представлений як Лев з коліна Юдиного.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. And I beheld, and, lo, in the midst of the throne and of the four beasts, and in the midst of the elders, stood a Lamb as it had been slain, having seven horns and seven eyes, which are the seven Spirits of God sent forth into all the earth. And he came and took the book out of the right hand of him that sat upon the throne. Revelation 5:5–7.

> І один із старців каже мені: Не плач; ось, Лев з коліна Юдиного, Корінь Давидів, переміг, щоб відкрити книгу і зняти сім її печаток. І я побачив, і ось: посеред престолу й чотирьох тварин, і посеред старців стояв Агнець, немов заколений, що мав сім рогів і сім очей, які є сімома Духами Божими, посланими по всій землі. І він прийшов і взяв книгу з правиці Того, хто сидів на престолі. Об’явлення 5:5-7.

As the Lion of the tribe of Judah, Christ is the lamb that prevailed to unseal the book that was sealed with seven seals. Whether He is walking upon the water in the book of Daniel, or has one foot on the sea and the other on the earth in Revelation, each of the prophetic representations are associated with prophetic time. And as the Lion of the tribe of Judah, Christ both seals up and unseals His Word. As He sealed up the book of Daniel, He also sealed up the seven thunders in Revelation chapter ten.

Як Лев з коліна Юдиного, Христос є Агнцем, що переміг, щоб розпечатати книгу, запечатану сімома печатками. Чи Він іде по воді в книзі Даниїла, чи має одну ногу на морі, а другу на землі в Об’явленні, кожен із цих пророчих образів пов’язаний із пророчим часом. І як Лев з коліна Юдиного, Христос і запечатує, і розпечатує Своє Слово. Як Він запечатав книгу Даниїла, так само Він запечатав і сім громів у десятому розділі Об’явлення.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> Могутній ангел, який наставляв Івана, був не ким іншим, як самим Ісусом Христом. Поставивши праву ногу на море, а ліву — на суходіл, Він показує ту роль, яку виконує в завершальних сценах великої боротьби з Сатаною. Це положення означає Його верховну владу та силу над усією землею. Ця боротьба з віку у вік посилювалася і ставала дедалі рішучішою, і так триватиме до завершальних сцен, коли майстерна діяльність сил темряви досягне свого апогею. Сатана, об’єднавшись із злими людьми, зведе увесь світ і церкви, які не прийняли любові до істини. Але могутній ангел вимагає уваги. Він кличе гучним голосом. Він має показати силу й владу Свого голосу тим, хто об’єднався з Сатаною, щоб протистояти істині.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> Після того як ці сім громів промовили своїми голосами, до Івана надходить повеління, як і до Даниїла, щодо книжечки: «Запечатай те, що промовили сім громів». Вони стосуються майбутніх подій, які будуть відкриті у належній послідовності. Даниїл постане у свою долю наприкінці днів. Іван бачить розпечатану книжечку. Тоді пророцтва Даниїла займають належне місце у вістках першого, другого й третього ангелів, які мають бути дані світові. Розпечатання книжечки було вісткою щодо часу.

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Книги Даниїла та Об’явлення становлять одне ціле. Одна — пророцтво, інша — об’явлення; одна — книга запечатана, інша — книга відкрита. Іван почув таємниці, які промовили громи, але йому було наказано не записувати їх.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> «Особливе світло, дане Іванові, що було виражене сімома громами, було описом подій, які мали відбутися під час проголошення першої та другої ангельської звістки». Біблійний коментар Адвентистів сьомого дня, том 7, 971.

Christ, represented as Palmoni, the Man in chapters eight and twelve who is upon the water, is also the mighty angel with the little book in His hand. He is the Lion of the tribe of Judah that seals and unseals His Word, and He is the one who commands Gabriel, for He is Michael the archangel.

Христос, зображений як Палмоні, Чоловік у восьмому і дванадцятому розділах, який перебуває над водою, є також могутнім ангелом із маленькою книжечкою в Своїй руці. Він — Лев із племені Юди, який запечатує і розпечатує Своє Слово, і Він — Той, хто наказує Гавриїлові, бо Він — архангел Михаїл.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Однак архангел Михаїл, коли сперечався з дияволом за тіло Мойсея, не наважився висунути проти нього наклепливе обвинувачення, але сказав: Нехай Господь докорить тобі. Юда 1:9.

Michael is Christ’s name, and that name represents that He is the commander of not only the angels, but He is also the one who has the power to resurrect. The name Michael means “who is like God”. When Nebuchadnezzar saw one like unto the son of God in the furnace with the three worthies, he saw Michael. And the archangel Michael, is also the prince of God’s people that the little horn of pagan Rome magnified themselves against at the cross in fulfillment of Daniel chapter eight, verse eleven.

Михаїл — це ім’я Христа; воно означає, що Він є не лише начальником ангелів, а й Тим, Хто має владу воскрешати. Ім’я Михаїл означає: «Хто як Бог?» Коли Навуходоносор побачив у печі разом із трьома мужами Того, хто був подібний до Сина Божого, він бачив Михаїла. І архангел Михаїл також є Князем Божого народу, проти Якого малий ріг язичницького Риму звеличився на хресті, у виконання книги Даниїла, розділ восьмий, вірш одинадцятий.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Але я покажу тобі те, що записано в книзі правди; і немає нікого, хто стояв би зі мною в цих справах, окрім Михаїла, вашого князя. Даниїла 10:21.

It is Michael who commands the angels, who resurrects the dead and who decides when probation closes.

Саме Михаїл командує ангелами, воскрешає мертвих і вирішує, коли завершується час випробування.

> “‘And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ When this time of trouble comes, every case is decided; there is no longer probation, no longer mercy for the impenitent. The seal of the living God is upon His people. This small remnant, unable to defend themselves in the deadly conflict with the powers of earth that are marshaled by the dragon host, make God their defense. The decree has been passed by the highest earthly authority that they shall worship the beast and receive his mark under pain of persecution and death. May God help His people now, for what can they then do in such a fearful conflict without His assistance!” Testimonies, volume 5, 212.

> "І того часу стане Михаїл, великий князь, що стоїть за синів твого народу; і настане час скорботи, якої не було відтоді, як існують народи, аж до того часу; і того часу буде спасений твій народ — кожен, хто буде знайдений записаним у книзі." Коли настане цей час скорботи, кожну справу буде вирішено; не буде більше часу випробування, не буде більше милості для непокаяних. Печатка живого Бога — на Його народі. Цей малий залишок, не здатний оборонятися в смертельному протистоянні із земними силами, що згуртовані під проводом війська дракона, обирає Бога своєю обороною. Найвищою земною владою ухвалено декрет, що вони повинні поклонятися звірові й прийняти його знак під загрозою переслідувань і смерті. Нехай Бог допоможе Своєму народові вже тепер, бо що ж вони зможуть тоді вчинити в такому страшному конфлікті без Його допомоги! Свідчення, том 5, с. 212.

The final secret which the Lion of the tribe of Judah unseals is the Revelation of Jesus Christ, and it includes that He is in control of the design and structure of every element of His prophetic Word. The Man in linen that stands upon the waters, who lifts up His hand and swares by Him that liveth forever, and who cries as a Lion, which causes seven thunders to utter their voices, is He who seals up the book of Daniel and seals up the seven thunders of Revelation. It is He who unseals the book that is sealed with seven seals, who has the power to resurrect, and who is the great Prince that stands up and announces the end of probation. When Palmoni commanded Gabriel to make Daniel to understand the “mareh” vision, He meant exactly that.

Остання таємниця, яку Лев із племені Юдиного розкриває, — це Об’явлення Ісуса Христа, і вона включає те, що Він керує задумом і структурою кожного елемента Свого пророчого Слова. Муж, зодягнений у льон, який стоїть над водами, який піднімає Свою руку й присягає Тим, Хто живе повіки, і який реве, як лев, так що сім громів подають свої голоси, — це Той, Хто запечатує книгу Даниїла і запечатує сім громів Об’явлення. Це Він знімає печаті з книги, запечатаної сімома печатками, Він має владу воскрешати, і Він — великий Князь, що повстає й проголошує кінець випробувального часу. Коли Пальмоні наказав Гавриїлові дати Даниїлові зрозуміти видіння "mareh", Він мав на увазі саме це.

He did not command Gabriel to make Daniel understand the “chazon” vision. The “chazon” vision is the vision of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter eight, verses one through twelve, and it is also the “vision” that is referenced in verse thirteen, within a question of duration. “How long shall be the vision?” The “chazon” vision concerns the daily (paganism) and the transgression (papalism) desolating powers that trample down the sanctuary and host.

Він не наказав Гавриїлові зробити так, щоб Даниїл зрозумів видіння «хазон». Видіння «хазон» — це видіння царств біблійного пророцтва у восьмому розділі Книги Даниїла, у віршах з першого по дванадцятий, і це також те «видіння», на яке посилаються в тринадцятому вірші, у запитанні про тривалість. «Скільки часу триватиме видіння?» Видіння «хазон» стосується спустошувальних сил «щоденного» (язичництва) та «переступу» (папства), що попирають святилище та військо.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тоді я почув, як один святий говорив, а інший святий сказав тому святому, що говорив: Доки триватиме видіння про щоденну жертву та про беззаконня спустошення, щоб і святиня, і військо були віддані на потоптання? Даниїла 8:13.

Christ, as Palmoni (the Wonderful Numberer), is asked “how long” shall be the “chazon” vision, and he answers, “unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.” Daniel then desires to understand the “chazon” vision which concerns “the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot.” But Gabriel is commanded to make Daniel understand the “mareh” vision. Every fact has its bearing in God’s Word. The “mareh” vision, is the vision of the evening and mornings identified in verse twenty-six.

Христос, як Пальмоні (Дивний Лічильник), якого питають: "доки" триватиме видіння "chazon", відповідає: "до двох тисяч трьохсот днів; тоді святиня буде очищена." Тоді Даниїл бажає зрозуміти видіння "chazon", яке стосується "щоденної жертви і переступу спустошення, щоб віддати і святиню, і військо на потоптання". Але Гавриїлу наказано дати Даниїлові зрозуміти видіння "mareh". Кожен факт має своє місце у Божому Слові. Видіння "mareh" — це видіння вечорів і ранків, зазначене у двадцять шостому вірші.

> And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. Daniel 8:26.

> А видіння вечора й ранку, про яке було сказано, істинне; тож запечатай видіння, бо воно на багато днів. Даниїла 8:26.

The word “vision” is mentioned twice in the verse. The first reference is the “mareh” vision and the second is the “chazon” vision. The “mareh” vision is the vision of “the evening and mornings.” The Hebrew expression of “evening and mornings” is often found in the Bible, and it is always translated as “evening and mornings,” as it is in verse twenty-six. The only place in the Bible where it is translated differently than “evening and mornings,” is in verse fourteen, where it is translated as simply “days.” The actual Hebrew of verse fourteen would read, “Unto twenty-three hundred evenings and mornings.”

Слово «видіння» згадується у вірші двічі. Перше посилання — це видіння «mareh», а друге — видіння «chazon». Видіння «mareh» — це видіння про «вечір і ранки». Єврейський вислів «вечір і ранки» часто трапляється в Біблії і завжди перекладається як «вечір і ранки», як і у двадцять шостому вірші. Єдине місце в Біблії, де його перекладено інакше, ніж «вечір і ранки», — це чотирнадцятий вірш, де його перекладено просто як «дні». Буквальний єврейський текст чотирнадцятого вірша звучав би так: «До двох тисяч трьохсот вечорів і ранків».

The verse that is the central pillar of Adventism, is the only verse in God’s Word where “evening and mornings” is expressed simply as “days.” Every fact has its bearing, and if nothing else, it is clear that Palmoni was purposely emphasizing the verse. He did so by directing the minds of those who translated the King James Bible to write the phrase differently than it is always written in His Word. The point that is to be derived from this fact, is that when Gabriel is told to make Daniel understand the “mareh” vision, he is being told to make Daniel understand the vision of the appearance of 1844, and not the “chazon” vision concerning the trampling down the sanctuary and the host.

Вірш, що є центральним стовпом адвентизму, — це єдиний вірш у Божому Слові, де «вечори та ранки» виражено просто як «дні». Кожен факт має своє значення, і, щонайменше, очевидно, що Палмоні навмисно підкреслив цей вірш. Він зробив це, скеровуючи думки тих, хто перекладав Біблію короля Якова, аби вони записали цю фразу інакше, ніж вона завжди подається в Його Слові. Висновок із цього факту такий: коли Гавриїлові наказано дати Даниїлові зрозуміти видіння «mareh», йдеться про те, щоб він дав Даниїлові зрозуміти видіння явлення 1844 року, а не видіння «chazon», що стосується попирання святині та війська.

The vision of the “evening and mornings” is about an appearance that occurs when the cleansing of the sanctuary began on October 22, 1844. The vision of the appearance of October 22, 1844, is not about the trampling down of the sanctuary, but of the cleansing of the sanctuary. Was there a prophetic appearance on that date?

Видіння «вечорів і ранків» стосується явлення, що відбулося, коли 22 жовтня 1844 року розпочалося очищення святилища. Видіння про явлення 22 жовтня 1844 року стосується не попирання святилища, а очищення святилища. Чи було того дня пророче явлення?

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Прихід Христа як нашого первосвященика до Святого Святих для очищення святилища, показаний у Даниїла 8:14; прихід Сина Людського до Давнього днями, як подано в Даниїла 7:13; і прихід Господа до Свого храму, передвіщений Малахією, є описами однієї й тієї самої події; і це також представлено приходом Нареченого на весілля, описаним Христом у притчі про десять дів, у Матвія 25». Велика боротьба, 426.

Gabriel was instructed to make Daniel understand the prophetic appearance of Christ in His temple on October 22, 1844. For this reason, Gabriel gave Daniel a second witness to the date of October 22, 1844, for Gabriel led every Bible author that recorded some form of the biblical principle that identifies that truth is established upon the testimony of two. If Gabriel was to make Daniel understand October 22, 1844, he would need a second witness to establish “the vision of the appearance.”

Гавриїлові було доручено зробити так, щоб Даниїл зрозумів пророче явлення Христа в Його храмі 22 жовтня 1844 року. З цієї причини Гавриїл дав Даниїлові друге свідчення щодо дати 22 жовтня 1844 року, адже Гавриїл провадив кожного біблійного автора, який у тій чи іншій формі записав біблійний принцип, що істина утверджується свідченням двох. Якщо Гавриїл мав дати Даниїлові зрозуміти дату 22 жовтня 1844 року, йому був потрібен другий свідок, щоб утвердити «видіння явлення».

Gabriel begins his work by first addressing Daniel’s desire to understand the “chazon” vision, and he does so by identifying that the “chazon” vision, is the vision that concludes at the “time of the end” in 1798.

Гавриїл починає свою працю, насамперед звертаючись до бажання Даниїла зрозуміти видіння "chazon", і робить це, вказуючи, що саме видіння "chazon" завершується в "час кінця" у 1798 році.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Daniel 8:16, 17.

> І почув я голос чоловіка між берегами Улаю, який кликнув і сказав: Гавриїле, дай цьому чоловікові зрозуміти видіння. І він наблизився туди, де я стояв; і коли наблизився, я злякався і впав долілиць. Але він сказав мені: Зрозумій, сину людський, бо це видіння на час кінця. Даниїла 8:16, 17.

The “vision” in the previous verse, that is “at the time of the end” is the “chazon” vision, and the “time of the end” in the book of Daniel is 1798. This is the “vision” which Daniel had sought to understand, but it was not the “vision” Gabriel was told to make Daniel to understand. For that Gabriel is going to provide a second witness.

«Бачення» у попередньому вірші, тобто «на час кінця», — це «бачення "chazon"», а «час кінця» в книзі Даниїла — 1798 рік. Це те «бачення», яке Даниїл прагнув зрозуміти, але це не те «бачення», яке Гавриїлу було доручено пояснити Даниїлові. Для цього Гавриїл надасть другого свідка.

> So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:17–19.

> І він наблизився туди, де я стояв; і коли він наблизився, я злякався й упав обличчям ниць; але він сказав мені: Зрозумій, сину людський, бо видіння стосується часу кінця. Коли ж він говорив зі мною, я впав у глибокий сон, обличчям до землі; але він доторкнувся до мене й підвів мене. І сказав: Ось, я дам тобі знати, що буде при кінці гніву, бо в призначений час буде кінець. Даниїл 8:17-19.

Gabriel takes up his job assignment by informing Daniel to, “behold,” which is informing Daniel to consider the next fact. The next fact is that the “last indignation,” of the two “seven times” of Leviticus twenty-six, ends in 1844. The “last indignation” is directly identified as a time prophecy, for it has a “time appointed” that it will “end.” The “indignation” must represent a period of time, for it has a “time appointed” for its ending. If the “indignation” was simply a point in time it would not have an end, it would simply be the point when it took place.

Гавриїл приступає до виконання свого завдання, звертаючись до Даниїла словами: «Ось», тобто закликаючи його зважити на наступний факт. Наступний факт полягає в тому, що «останнє обурення» з двох «семи разів» у Левіті 26 закінчується 1844 року. «Останнє обурення» прямо визначене як часове пророцтво, бо має «визначений час», коли воно «скінчиться». «Обурення» мусить представляти період часу, адже має «визначений час» свого завершення. Якби «обурення» було просто моментом у часі, воно не мало б кінця; це був би просто момент, коли воно відбулося.

The “indignation” had an ending point that is marked, so it represents the end of a period of time. The period of time is represented as “the last indignation.” If there is a last, then there must be a first. The “first indignation” is identified in Daniel chapter eleven, and there it is also a period of time, for the papacy was going to “practice and prosper” until the end of the “indignation”.

«Обурення» мало позначену кінцеву точку, отже йдеться про завершення періоду часу. Цей період часу представлений як «останнє обурення». Якщо є останнє, то мусить бути й перше. «Перше обурення» визначено в одинадцятому розділі Даниїла, і там це також період часу, бо папство мало «діяти й процвітати» аж до кінця «обурення».

> And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:35, 36.

> І деякі з розумних упадуть, щоб випробувати їх, і очистити, і убілити, аж до часу кінця: бо це ще до призначеного часу. І цар чинитиме за своєю волею; він піднесе себе і звеличить себе над кожним богом, і говоритиме нечувані речі проти Бога богів, і матиме успіх, доки не звершиться гнів: бо те, що визначено, буде зроблено. Даниїла 11:35, 36.

In these two verses, the king that does according to his will and exalts himself is the subject. Verse thirty-six is the verse Paul paraphrases, as he identifies the “man of sin” who is seated in the temple of God showing himself that he is God. The persecution of the Dark Ages from the year 538 through to 1798 is identified in verse thirty-five, and it continues until “the time of the end” which was 1798, which was the “time appointed.” Verse thirty-six then identifies that the papacy would “prosper” “till the indignation be accomplished.” The verse identifies that the papacy prospered until 1798, at which point, the first “indignation,” had been “accomplished.” God’s prophetic Word had “determined” that the papacy would continue for twelve hundred and sixty years, until 1798, which was the “time of the end.”

У цих двох віршах ідеться про царя, який діє за своєю волею й звеличує себе. Тридцять шостий вірш — це той, який Павло перефразовує, коли описує «людину гріха», що сидить у храмі Божому, видаючи себе за Бога. Переслідування темних віків від 538 року до 1798 року позначено в тридцять п’ятому вірші, і воно триває аж до «часу кінця», який настав у 1798 році, що був «призначеним часом». Тридцять шостий вірш далі стверджує, що папство буде «процвітати» «доки не звершиться гнів». У цьому вірші зазначено, що папство процвітало до 1798 року, коли перший «гнів» було «звершено». Пророче Слово Боже «визначило», що папство триватиме тисячу двісті шістдесят років, до 1798 року, який був «часом кінця».

The first “indignation” ended in 1798, and “the last indignation” ended in 1844. Both indignations are represented as periods of time, which had specific endings, thus identifying them both as time prophecies. Gabriel was commanded by Palmoni to make Daniel understand the appearance vision (“mareh”), of the “evening and mornings” (days) that identified October 22, 1844, and he did so by providing a second witness to that date.

Перший «гнів» закінчився 1798 року, а «останній гнів» — 1844 року. Обидва періоди «гніву» представлені як проміжки часу, які мали конкретні завершення, таким чином визначаючи їх як пророцтва про час. Палмоні наказав Гавриїлові зробити так, щоб Даниїл зрозумів видіння «появи» ("mareh") щодо «вечорів і ранків» (дні), що вказували на 22 жовтня 1844 року, і він це зробив, надавши друге свідчення на користь тієї дати.

The “chazon” vision of verse thirteen, which Daniel desired to understand, was the vision of the trampling down that ended at the “time of the end” in 1798. The “mareh” vision of verse fourteen, ended with the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844, in fulfillment of the time prophecy of twenty-three hundred years, and also the fulfillment of the time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years. Both of those time prophecies are represented upon Habakkuk’s sacred tables, which Sister White identifies were directed by the hand of the Lord, and should not be altered.

Видіння «хазон» тринадцятого вірша, яке Даниїл бажав зрозуміти, було видінням попирання, що закінчилося в «час кінця» в 1798 році. Видіння «маре» чотирнадцятого вірша завершилося явленням Христа у Святому Святих 22 жовтня 1844 року, у виконання пророцтва часу про дві тисячі триста років, а також пророцтва часу про дві тисячі п’ятсот двадцять років. Обидва ці пророцтва часу представлені на священних таблицях Авакума, які, за словами сестри Вайт, були спрямовані рукою Господа і не повинні бути змінені.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> "Нам ще належить вивчити багато уроків, і багато, дуже багато — розвчитися. Лише Бог і небо безпомильні. Ті, хто думає, що їм ніколи не доведеться відмовитися від плеканого переконання, що їм ніколи не трапиться нагоди змінити думку, — будуть розчаровані. Допоки ми вперто тримаємося власних ідей і думок, ми не можемо мати тієї єдності, за яку молився Христос." Review and Herald, 26 липня 1892.

Back to Articles