Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Eight

Книга Даниїла - Номер сто вісімдесят вісім

From Raphia to Panium: Unveiling the Prophetic Significance of Ancient Battles

Від Рафії до Паніону: розкриття пророчого значення давніх битв

Author

Jeff Pippenger

Published

April 18, 2024

Formats

PDF
Word

The Battle of Raphia and the Battle of Panium are two distinct historical events that occurred in different periods and contexts, but they both have significance in the history of ancient Judea and its surrounding regions. The Battle of Raphia took place in 217 BC. The Battle of Panium occurred in 200 BC between the Seleucid kingdom (king of the north) and the Ptolemaic kingdom (king of the south). These two battles are identified in verses eleven through fifteen of Daniel chapter eleven. These two battles preceded the Maccabean Revolt in 167 BC.

Битва при Рафії та битва при Паніоні — це дві окремі історичні події, що відбулися в різні періоди й у різних контекстах, але обидві мають значення в історії стародавньої Юдеї та прилеглих регіонів. Битва при Рафії відбулася у 217 році до н. е. Битва при Паніоні сталася у 200 році до н. е. між Селевкідським царством (цар півночі) та Птолемеївським царством (цар півдня). Ці дві битви згадані у віршах 11–15 одинадцятого розділу книги Даниїла. Ці дві битви передували повстанню Маккавеїв у 167 році до н. е.

The Battle of Panium took its name from the nearby geographical feature, Mount Panium, where the conflict occurred. The name Panium is derived from the Greek god Pan, to whom a temple was there dedicated. The site was known as Panium due to its association with worship of Pan. The temple complex was often referred to as the Sanctuary of Pan, emphasizing its role as a place of religious devotion and worship dedicated to the god Pan. The term “Nymphaeum” refers to a monument or shrine dedicated to water nymphs in ancient Greek and Roman religion. The temple complex at Panium included a grotto and natural spring, which were believed to be inhabited by nymphs, and thus it was sometimes referred to as the Nymphaeum of Panium.

Битва при Паніумі отримала свою назву від розташованого поблизу географічного об’єкта — гори Паніум, де відбувся конфлікт. Назва «Паніум» походить від грецького бога Пана, на честь якого там було присвячено храм. Місцевість була відома як Паніум через її пов’язаність із вшануванням Пана. Храмовий комплекс часто називали Святилищем Пана, підкреслюючи його роль як місця релігійної відданості та поклоніння богові Пану. Термін «Німфеум» означає монумент або святилище, присвячене водяним німфам у давньогрецькій та давньоримській релігії. Храмовий комплекс у Паніумі включав грот і природне джерело, у яких, як вважалося, мешкали німфи, тож інколи його називали Німфеумом Паніуму.

After the city was rebuilt and expanded by Herod Philip, son of Herod the Great, it was known as Caesarea Philippi in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus and Herod Philip himself. The temple complex was an important religious center within this city.

Після того, як місто було відбудоване та розширене Іродом Філіпом, сином Ірода Великого, воно було відоме як Кесарія Філіпова на честь римського імператора Цезаря Августа та самого Ірода Філіпа. Храмовий комплекс був важливим релігійним центром у цьому місті.

During the reign of Emperor Augustus, the temple was rededicated or renamed in honor of Augustus, reflecting the imperial cult and the integration of Roman religious practices into the local religious landscape. The area near the ancient city of Caesarea Philippi, where the temple of Pan was located, was sometimes referred to as the “Gates of Hell” or the “Gates of Hades.”

За правління імператора Августа храм було переосвячено або перейменовано на честь Августа, що відображало імператорський культ та інтеграцію римських релігійних практик у місцевий релігійний ландшафт. Місцевість поблизу давнього міста Кесарії Філіппової, де розташовувався храм Пана, іноді називали «Брамами пекла» або «Брамами Аїду».

In verses sixteen through nineteen of Daniel chapter eleven, the three geographical areas of conquest are represented that pagan Rome was to overcome in order to be established as the fourth kingdom of Bible prophecy and the king of the north in the chapter, are represented. In verse sixteen, the Roman general Pompey is identified as conquering Syria in 65 BC, and then Jerusalem in 63 BC. Verses seventeen through nineteen identify Julius Caesar’s conquering of Egypt, the third of the three obstacles. The Battle of Actium in 31 BC, marks the beginning of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule supremely in fulfillment of verse twenty-four, of Daniel chapter eleven.

У віршах шістнадцятому — дев’ятнадцятому одинадцятого розділу книги Даниїла представлені три географічні області завоювань, які поганський Рим мав підкорити, щоб утвердитися як четверте царство біблійного пророцтва і як цар півночі в цьому розділі. У шістнадцятому вірші римський полководець Помпей визначений як той, хто завоював Сирію в 65 р. до н. е., а потім Єрусалим у 63 р. до н. е. Вірші сімнадцятий — дев’ятнадцятий ідентифікують завоювання Єгипту Юлієм Цезарем як третю з трьох перешкод. Битва при Акції в 31 р. до н. е. позначає початок трьохсот шістдесяти років, протягом яких поганський Рим панував би безроздільно у виконання двадцять четвертого вірша одинадцятого розділу книги Даниїла.

In verse twenty the reign of Augustus Caesar is marked, and in that history, Jesus was born. Then in verses twenty-one and twenty-two the wicked Tiberius Caesar’s reign is identified, thus marking the crucifixion of Christ. In verse twenty-three, the league which the Maccabean Jews entered into with pagan Rome is marked, and thus the flow of history that began in verse eleven is halted, and the historical narrative drops back to the period of 161 BC to 158 BC.

У двадцятому вірші позначено правління Августа Цезаря, і в той час народився Ісус. Далі у двадцять першому й двадцять другому віршах визначено правління лихого Тиберія Цезаря, що тим самим позначає розп’яття Христа. У двадцять третьому вірші позначено союз із язичницьким Римом, до якого вступили юдеї-макавеї, і таким чином перебіг історії, що розпочався в одинадцятому вірші, зупиняється, а історичний виклад повертається до періоду 161–158 рр. до н. е.

Verse twenty-three represents the line of the Maccabees, and though it does not provide all the details of their prophetic line, the record of history does. In 217 BC, the Battle of Raphia took place, and in the aftermath a child king left Egypt vulnerable. As the Seleucid and Greek kings made plans to deal with the child king in the year 200 BC, Rome inserted itself into the history and became the defender of the Egyptian child king. In the same year the Battle of Panium took place. Then in 167 BC the guerilla warfare of the Maccabees, began.

Двадцять третій вірш представляє рід Маккавеїв, і хоча він не подає всіх подробиць їхньої пророчої лінії, це роблять історичні записи. У 217 р. до н. е. відбулася битва при Рафії, і після цього Єгипет залишився вразливим через малолітнього царя. Коли селевкідські та грецькі царі у 200 р. до н. е. планували, як упоратися з малолітнім царем, Рим втрутився в історію й став захисником єгипетського малолітнього царя. Того ж року відбулася битва при Паніумі. А в 167 р. до н. е. розпочалася партизанська війна Маккавеїв.

The Maccabean revolt began in Modein in 167 BC, and it consisted of the Maccabees not only engaging against the Seleucid Empire, but also engaging the Jews that they had determined were in alliance with the Seleucids. The revolt was religiously motivated, and it was carried out against an internal and external enemy. In 164 BC the Maccabees rededicated the Temple, and this event is commemorated by the Jewish celebration of Hanukkah. In that year the infamous Antiochus Epiphanes died. Then from 161 BC to 158 BC the “league” of verse twenty-three was entered into with Rome.

Маккавейське повстання почалося в Модіїні 167 року до н. е. і полягало в тому, що Маккавеї не лише воювали проти Держави Селевкідів, а й виступали проти юдеїв, яких вони вважали союзниками селевкідів. Повстання було релігійно вмотивованим і велося проти внутрішнього й зовнішнього ворога. У 164 році до н. е. Маккавеї повторно освятили Храм, і цю подію вшановує єврейське свято Ханука. Того ж року помер сумнозвісний Антіох Епіфан. Потім у 161–158 рр. до н. е. «союз» із двадцять третього вірша уклали з Римом.

The only direct reference to the Maccabees, their revolt and their league with Rome, is found in verse twenty-three, but the history of the dynasty, called the Hasmonean Dynasty began at Modein in 167 BC, and continued to the time of the cross. The final representatives of the Hasmonean Dynasty were the Pharisees of Christ’s time period. Therefore, there is a prophetic line of the history of apostate Judaism as represented by the Maccabees which began in 167 BC at the revolt of Modein, which ends in verses twenty-one and twenty-two when Jesus was crucified.

Єдине пряме посилання на Маккавеїв, їхнє повстання та їхній союз із Римом міститься у двадцять третьому вірші, але історія династії, яку називають династією Хасмонеїв, почалася в Модіїні 167 р. до н. е. і тривала до часу розп’яття. Останніми представниками династії Хасмонеїв були фарисеї часів Христа. Отже, існує пророча лінія історії відступницького юдаїзму, уособленого Маккавеями, що почалася 167 р. до н. е. з повстання в Модіїні і завершується у віршах двадцять першому та двадцять другому, коли Ісуса розіп’яли.

Their history reached a turning point in verse sixteen, when Rome, for the first time, through Pompey, conquered Jerusalem. His primary motivation for bringing the destruction upon Jerusalem at that time was a dispute among two factions of the Hasmonean Dynasty. From that point in time (63 BC), Judah was under Roman rule. The Hasmonean Dynasty of the Maccabees begins prophetically at the battle of Modein in 167 BC, then is placed under subjection to Rome in 63 BC. Soon after the beginning of that history the Maccabees initiated and entered into a league with Rome from 161 BC to 158 BC. They were in subjection to Rome from 63 BC until the cross and the ultimate destruction of Jerusalem in the year 70.

Їхня історія досягла переломного моменту в шістнадцятому вірші, коли Рим уперше, під проводом Помпея, завоював Єрусалим. Його головною мотивацією, щоб тоді принести руйнування на Єрусалим, була суперечка між двома фракціями Хасмонейської династії. З того часу (63 р. до н. е.) Юдея перебувала під римським пануванням. Хасмонейська династія Маккавеїв у пророчому сенсі починається з битви при Модіїні в 167 р. до н. е., а в 63 р. до н. е. була підпорядкована Риму. Невдовзі після початку цієї історії Маккавеї ініціювали й уклали союз із Римом у 161–158 рр. до н. е. Вони перебували в підлеглості Риму з 63 р. до н. е. аж до Хреста й остаточного зруйнування Єрусалима у 70 році.

The prophetic line of the Maccabees is the line of apostate Judaism, and it therefore typifies the line of apostate Protestantism. From the Battle of Panium until the Sunday law of verse sixteen the prophetic events of 200 BC, 167 BC, 164 BC, and the league from 161 BC to 158 BC will be repeated in the history of apostate Protestantism. These waymarks will occur in the history of the eighth president who is of the seven in advance of the Sunday law. 200 BC represents the external line of the Republican horn in relation to 167 BC, representing the internal line of the apostate Protestant horn.

Пророча лінія Маккавеїв є лінією відступницького юдаїзму, і тому вона уособлює лінію відступницького протестантизму. Від битви при Паніоні й до недільного закону у вірші шістнадцятому пророчі події 200 р. до н. е., 167 р. до н. е., 164 р. до н. е. та союзу з 161 до 158 рр. до н. е. будуть повторені в історії відступницького протестантизму. Ці віхи відбудуться в історії восьмого президента, який є з числа семи, напередодні недільного закону. 200 р. до н. е. представляє зовнішню лінію Республіканського рогу щодо 167 р. до н. е., що представляє внутрішню лінію рогу відступницького протестантизму.

These waymarks are essentially hidden within the historical line of the Hasmonean Dynasty, but none-the-less form part of the hidden history of verse forty of Daniel eleven. It is a line that is part of the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Ці віхи по суті приховані в історичній лінії Хасмонейської династії, але все ж таки становлять частину прихованої історії сорокового вірша одинадцятого розділу книги Даниїла. Це лінія, що належить до «тієї частини пророцтва Даниїла, яка стосується останніх днів».

The fact that Judaism celebrates Hanukkah in memory of the revolt of the Maccabees, does not define the Maccabees as righteous. Due to rebellion the shekinah never returned to the temple that was rebuilt after the captivity of seventy years. The final prophetic message came through Malachi roughly two centuries before the Maccabees. The history of the Maccabees identifies that they allowed their political leaders to also function as high priest, the very sin that the Egyptian Ptolemy attempted, and that King Uzziah also attempted. Tradition identifies that God intervened to prevent Ptolemy from the sacrilegious action, and God’s word identifies directly that God did intervene when king Uzziah attempted to perform the work of the priest and king. The final fruit of their dynasty was the Pharisees. There is no reason to conclude the Maccabees were a symbol of righteousness, in spite of the historical reverence modern Judaism’s Jews may hold to.

Той факт, що юдаїзм святкує Хануку на згадку про повстання Маккавеїв, не означає, що Маккавеї були праведними. Через бунт Шехіна ніколи не повернулася до храму, відбудованого після сімдесятирічного полону. Останнє пророче послання прийшло через Малахію приблизно за два століття до Маккавеїв. Історія Маккавеїв свідчить, що вони дозволили своїм політичним лідерам також виконувати функції первосвященика — той самий гріх, до якого намагався вдатися єгипетський Птолемей, і який також намагався вчинити цар Озія. Традиція свідчить, що Бог втрутився, щоб не допустити Птолемея до цього святотатського вчинку, а Боже слово прямо засвідчує, що Бог справді втрутився, коли цар Озія спробував виконувати служіння священика і царя. Кінцевим плодом їхньої династії стали фарисеї. Немає підстав вважати Маккавеїв символом праведності, попри історичну шану, яку можуть виявляти юдеї сучасного юдаїзму.

The Protestant reformation began in the time of Luther, and it was a progressive development. It was not a new tradition, for Jesus and His disciples were Protestants, it was an awakening to the darkness of the history where Luther and other reformers were awakened. The climax of that progressive reformation was the Millerite movement. God did not only need to awaken the early reformers to the sins of Babylon, but He intended to bring them into the full understanding of His law, and His work in the heavenly sanctuary. On April 19, 1844 the Protestants rejected the increasing light of the reformation and became apostate Protestantism.

Протестантська Реформація розпочалася за часів Лютера і була поступовим розвитком. Вона не була новою традицією, бо Ісус і Його учні були протестантами; це було пробудження серед темряви історії, де були пробуджені Лютер та інші реформатори. Кульмінацією тієї поступової реформації був міллеритський рух. Бог мав не лише пробудити ранніх реформаторів до усвідомлення гріхів Вавилона, але й прагнув ввести їх у повне розуміння Його закону та Його служіння в небесній святині. 19 квітня 1844 року протестанти відкинули зростаюче світло Реформації і перетворилися на відступницький протестантизм.

The faithful Millerites then were “given the mantle” and directed into the Most Holy Place to finish the work to become mature Protestant Christians. In 1863 those who had been given the mantle, through disobedience, set aside the mantle of Protestantism, and took the mantle of Laodicea. In the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began twenty-two years after September 11, 2001, in 2023, the Lion of the tribe of Judah is unsealing the truths that fill up the hidden history of verse forty of Daniel chapter eleven, which is the history from the collapse of the Soviet Union in 1989 unto the soon coming Sunday law. In doing this, He has unsealed the history of apostate Judaism as a symbol of apostate Protestantism.

Вірні міллеріти тоді «отримали мантію» і були спрямовані до Святого Святих, щоб завершити працю та стати зрілими протестантськими християнами. У 1863 році ті, кому було дано мантію, через непослух відклали мантію протестантизму й узяли мантію Лаодикії. У завершальний період запечатування ста сорока чотирьох тисяч, який розпочався через двадцять два роки після 11 вересня 2001 року, у 2023 році, Лев з племені Юди розкриває істини, що відкривають приховану історію сорокового вірша одинадцятого розділу книги Даниїла, тобто історію від краху Радянського Союзу в 1989 році аж до скорого запровадження недільного закону. Роблячи це, Він розкрив історію відступницького юдаїзму як символ відступницького протестантизму.

Both lines of God’s apostate people, whether those of literal Judah or spiritual Judah (both glorious lands), end at the conquering of Jerusalem, the former in 63 BC, and the latter at the soon coming Sunday law. Both lines represent warfare that is motivated by misguided religious convictions. Both lines represent a warfare against the religious philosophies of Greece, and both lines end up with the apostates being in subjection to Rome. I identify the three battles of verse forty representing the collapse of the Soviet Union in 1989, the Ukraine War, and Panium at the Sunday law for the purpose of identifying a distinction between those three battles and the three world wars.

Обидві лінії відступницького Божого народу, чи то буквальної Юдеї, чи духовної Юдеї (обидві — славні землі), закінчуються завоюванням Єрусалима: перша — у 63 р. до н. е., а друга — при недільному законі, що незабаром настане. Обидві лінії відображають війну, мотивовану хибними релігійними переконаннями. Обидві лінії відображають війну проти релігійних філософій Греції, і обидві лінії закінчуються тим, що відступники опиняються в підпорядкуванні Риму. Я визначаю три битви сорокового вірша як такі, що представляють розпад Радянського Союзу в 1989 році, війну в Україні та Паніум при недільному законі, з метою окреслити відмінність між цими трьома битвами й трьома світовими війнами.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> "Слово Боже попередило про навислу небезпеку; якщо це залишиться без уваги, протестантський світ дізнається, якими насправді є наміри Рима, лише тоді, коли буде вже надто пізно, щоб уникнути пастки. Вона непомітно здобуває владу. Її вчення справляють свій вплив у законодавчих залах, у церквах і в серцях людей. Вона зводить свої високі й масивні споруди, у потаємних закутках яких повторяться її колишні переслідування. Крадькома, не викликаючи підозри, вона зміцнює свої сили, щоб досягати власних цілей, коли настане час завдати удару. Усе, чого вона прагне, — це вигідне становище, і це їй уже надають. Незабаром ми побачимо й відчуємо, у чому полягає мета римського елементу. Кожен, хто повірить і буде коритися Слову Божому, через це зазнає ганьби та переслідування." Велика боротьба, 581.

From verse ten, which identifies the collapse of the Soviet Union in 1989, unto the Battle of Panium in verse fifteen, the papacy has been “strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike.” These verses identify the prophetic circumstances that are the “snare” that has been prepared by the papacy, which will be impossible to “escape.” In the final engagement, represented by the Battle of Panium, the image of the beast will be formed in the United States. The formation of that image is the final test for God’s people of the last days.

Від десятого вірша, що вказує на розпад Радянського Союзу у 1989 році, і аж до Битви при Паніумі у п’ятнадцятому вірші, папство «зміцнює свої сили, щоб просувати власні цілі, коли настане час завдати удару». Ці вірші окреслюють пророчі обставини, які є «пасткою», підготовленою папством, з якої буде неможливо «вирватися». В остаточному протистоянні, представленому Битвою при Паніумі, у Сполучених Штатах буде сформовано образ звіра. Формування цього образу є останнім випробуванням для Божого народу останніх днів.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. … In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> Господь ясно показав мені, що образ звіра буде сформований до того, як закінчиться час випробування; адже це має стати великим випробуванням для Божого народу, через яке визначиться їхня вічна доля. ... У 13-му розділі Об'явлення ця тема викладена ясно; [Об'явлення 13:11-17, цитовано].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> "Це випробування, яке Божий народ має пройти, перш ніж його буде запечатано. Усі, хто довів свою вірність Богові, дотримуючись Його закону і відмовляючись приймати фальшиву суботу, стануть під прапор Господа Бога Єгови і отримають печатку живого Бога. Ті, хто зречеться істини небесного походження і прийме недільну суботу, отримають знак звіра." Manuscript Releases, том 15, 15.

The formation of the image of the beast is represented by the period when the league of Rome was entered into. The Protestant horn of the United States became the daughters of Rome in 1844, and the beginning of their history is repeated at the end of their history when they once again determine to imitate their mother.

Формування образу звіра відповідає періоду, коли було укладено союз із Римом. Протестантський ріг Сполучених Штатів став дочками Риму у 1844 році, і початок їхньої історії повторюється наприкінці їхньої історії, коли вони знову вирішать наслідувати свою матір.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.

> Я бачив, що двохрогий звір мав пащу дракона, і що його сила була в його голові, і що з його вуст вийде указ. Потім я побачив Матір блудниць; що мати — не дочки, а відокремлена й відмінна від них. Вона мала свій день, і він минув, а її дочки — протестантські секти — були наступними, щоб вийти на сцену й втілити той самий дух, який мала мати, коли вона переслідувала святих. Я бачив, що в міру того, як мати занепадала у впливі, дочки набирали сили, і незабаром вони здійснюватимуть владу, яку колись здійснювала мати.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> Я бачив, що номінальна церква і номінальні адвентисти, подібно до Юди, зрадять нас католикам, щоб заручитися їхнім впливом для виступу проти істини. Тоді святі будуть маловідомим народом, майже не відомим католикам; але церкви і номінальні адвентисти, які знають про нашу віру та звичаї (бо вони ненавиділи нас через суботу, оскільки не могли її спростувати), зрадять святих і донесуть католикам про них як про тих, хто зневажає установи народу; тобто що вони дотримуються суботи і нехтують неділею.

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> Тоді католики велять протестантам іти вперед і видати декрет, що всі, хто не буде святкувати перший день тижня замість сьомого дня, будуть убиті. І католики, яких багато, стануть на бік протестантів. Католики віддадуть свою владу образові звіра. А протестанти діятимуть так, як діяла їхня мати перед ними, щоб знищити святих. Але перш ніж їхній декрет принесе чи дасть плід, святі будуть визволені Голосом Божим. Сполдінг і Маган, 1, 2.

In the passage there are two groups of “nominal,” which means “in name only,” that betray God’s faithful ones to the Catholics. Ellen White’s understanding of nominal churches and nominal Adventists is different than what they actually represent in the last days, for her understanding of a “nominal Adventist,” would have represented a Christian who professed to believe in the return of Christ. But the prophets speak more for the last days, than the days in which they lived, and a “nominal Adventist,” in the last days represents the Laodicean Seventh-day Adventist church, and the nominal churches are the descendants of those who became the daughters of Rome in 1844.

У цьому уривку є дві групи "номінальних" (тобто "лише за назвою"), які видають вірних Божих католикам. Розуміння Еллен Уайт щодо номінальних церков і номінальних адвентистів відрізняється від того, що вони насправді представляють в останні дні, бо за її розумінням "номінальний адвентист" означав би християнина, який заявляв, що вірить у повернення Христа. Але пророки говорять більше для останніх днів, ніж для днів, у які вони жили, і "номінальний адвентист" в останні дні представляє Лаодикійську Церкву адвентистів сьомого дня, а номінальні церкви є нащадками тих, хто став дочками Риму в 1844 році.

Seventh-day Adventists will hate the “obscure people,” who are God’s true representatives for they “cannot refute the Sabbath truth,” which represents the Sabbath of the land resting. The Seventh-day Adventist church professes to uphold the seventh-day as the day of worship, but in the last days the Sabbath they can not refute is the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which was the first foundation truth they rejected in 1863.

Адвентисти сьомого дня зненавидять «непримітних людей», які є істинними Божими представниками, бо «не можуть спростувати суботню істину», яка символізує суботу відпочинку землі. Церква адвентистів сьомого дня заявляє, що дотримується сьомого дня як дня поклоніння, але в останні дні субота, яку вони не можуть спростувати, — це «сім разів» з Левіта, двадцять шостого розділу; це була перша основоположна істина, яку вони відкинули у 1863 році.

The passage that we are now addressing is identifying the prophetic dynamics associated with the history that begins at the soon coming Sunday law, but the final testing history that follows the Sunday law is first accomplished within the United States. At the Sunday law the United States will force the entire world to erect an image to the beast, but before they accomplish that work, they will have erected an image to the beast in the United States.

Уривок, який ми зараз розглядаємо, визначає пророчу динаміку, пов’язану з історією, що починається з недільного закону, який невдовзі настане, але заключний випробувальний період, що слідує за недільним законом, спершу відбувається у Сполучених Штатах. Під час недільного закону Сполучені Штати примусять увесь світ встановити образ звіра, але перш ніж вони виконають цю роботу, вони вже встановлять образ звіра у Сполучених Штатах.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> «Коли Америка, земля релігійної свободи, об’єднається з Папством, щоб примушувати совість і змушувати людей шанувати фальшиву суботу, люди кожної країни на земній кулі будуть приведені до того, щоб наслідувати її приклад». Свідчення, том 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> «Іноземні держави наслідуватимуть приклад Сполучених Штатів. Хоча вона очолить, проте та сама криза спіткає наш народ в усіх частинах світу». Свідчення, том 6, 395.

The great test for the people of God, occurs before the Sunday law, for at the Sunday law probation closes for Seventh-day Adventists. The test is represented as the formation of the image of the beast, and the image of the beast is the combination of Church and State, with the Church in control of the relationship. Just as the Protestants became a daughter of Rome in 1844, and a daughter is the image of her mother, the apostate Protestants will accomplish a parallel work in the last days, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Велике випробування для Божого народу настає перед недільним законом, бо при запровадженні недільного закону для адвентистів сьомого дня закривається час випробування. Це випробування представлено як формування образу звіра, а образ звіра — це поєднання церкви й держави, де церква контролює ці відносини. Так само як протестанти стали дочкою Риму в 1844 році, а дочка є образом своєї матері, відступницькі протестанти здійснять подібну працю в останні дні, бо Ісус завжди показує кінець чогось через його початок.

The history represented by the “league” of verse twenty-three of Daniel chapter eleven, represented a professed apostate people of the glorious land reaching out to form a union with Rome. 161 BC to 158 BC represents the formation of the image of the beast that culminates at the Sunday law.

Історія, представлена «союзом» двадцять третього вірша одинадцятого розділу книги Даниїла, відображала так званий відступницький народ із прекрасного краю, який простягав руку, щоб укласти союз із Римом. Період 161–158 рр. до н.е. представляє формування образу звіра, що кульмінує в недільному законі.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> Але що таке «образ для звіра»? І як його слід сформувати? Образ створюється двохрогим звіром і є образом для звіра. Його також називають образом звіра. Отже, щоб дізнатися, яким є цей образ і як його слід сформувати, ми маємо вивчити характеристики самого звіра — папства.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> Коли рання церква зіпсувалася, відступивши від простоти Євангелія й прийнявши язичницькі обряди та звичаї, вона втратила Духа й силу Божу; і, щоб контролювати сумління людей, вона стала шукати підтримки світської влади. Наслідком стало папство — церква, що контролювала владу держави й використовувала її для досягнення власних цілей, особливо для покарання «єресі». Щоб Сполучені Штати сформували образ звіра, релігійна влада повинна настільки контролювати цивільну владу, щоб авторитет держави також використовувався церквою для досягнення її власних цілей. Велика боротьба, 443.

Back to Articles