Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Eight

Книга Даниїла — номер вісімдесят вісім

Unmasking the False Latter Rain: The Prophetic Journey from September 11, 2001

Викриття фальшивого пізнього дощу: пророчий шлях з 11 вересня 2001 року

Author

Jeff Pippenger

Published

February 21, 2024

Formats

PDF
Word

The testing process that begins when the angel descends is represented by the test of whether to take the book out of the angel’s hand and eat it. Those that did choose to eat the message were then destined for a disappointment where the group who refused to eat were left behind. The little book that was to be eaten represented an “increase of knowledge” of the message that had first been unsealed at “the time of the end” at either 1798 or 1989, and then later formalized into a message that would hold the generation then alive accountable to the light of the increased knowledge. In either history, once the prophecy of Islam was fulfilled, then the message to be eaten in the angel’s hand was either received or rejected. If the message represented by the book is rejected, those who do so, and still seek to uphold the profession of still being the chosen of God, are forced to produce a counterfeit latter rain message.

Процес випробування, що починається, коли ангел спускається, виражений перевіркою того, чи взяти книгу з руки ангела й з’їсти її. Ті, хто вирішили з’їсти вістку, були приречені на розчарування, тоді як група, що відмовилася їсти, залишилася позаду. Маленька книга, яку слід було з’їсти, символізувала «помноження знання» щодо вістки, яка вперше була розпечатана в «часі кінця» — або 1798 року, або 1989 року, — а згодом оформлена у вістку, яка зробила б покоління, що тоді жило, відповідальним перед світлом помноженого знання. В обох цих історіях, щойно здійснилося пророцтво про іслам, вістку в руці ангела, яку належало «з’їсти», або приймали, або відкидали. Якщо вістку, представлену книгою, відкидають, то ті, хто так чинить і при цьому все ще прагнуть стверджувати, що залишаються Божими обранцями, змушені створити підроблену «вістку пізнього дощу».

On September 11, 2001 the past rebellions of the generations of Adventism were again made testing issues. Habakkuk chapter two identifies a debate that occurs in the prophetic history represented therein, which is a parallel prophetic line to the parable of the ten virgins. When the watchman asked what he shall answer in the history of the parable of the ten virgins, he was commanded to “write the vision, and make it plain upon tables.” The watchmen of Millerite history produced the 1843 chart in 1842, and its production became a waymark. It was the “vision” of Habakkuk two, that had been made plain upon tables that was to speak at the end.

11 вересня 2001 року попередні відступи поколінь адвентизму знову стали предметами випробування. Другий розділ книги Авакума окреслює суперечку, що відбувається в описаній там пророчій історії, яка є паралельною пророчою лінією до притчі про десятьох дів. Коли сторож запитав, що має відповісти в історії притчі про десятьох дів, йому було наказано: «Напиши видіння і виразно виклади його на таблицях». Сторожі мілеритської історії виготовили таблицю 1843 року у 1842-му, і її створення стало віхою. Це було «видіння» другого розділу Авакума, яке було виразно викладене на таблицях і мало промовити наприкінці.

Shortly after September 11, 2001 those who recognized the activity of Islam of the third woe, were led to return to Jeremiah’s “old paths,” and to walk therein. Those “old paths” identified that the three woes of Revelation chapter eight, verse thirteen represented the prophetic role of Islam. Immediately thereafter, Future for America began to reproduce the two charts of Habakkuk chapter two at the very same point in the parallel history of the Millerites, the two charts were set forth as a waymark, which had been represented by the production of the 1843 chart, in 1842.

Невдовзі після 11 вересня 2001 року ті, хто розпізнали діяльність ісламу як третє «горе», були спонукані повернутися до «стародавніх стежок» Єремії і ходити ними. Ті «стародавні стежки» вказували, що три «горе» з Об’явлення, розділ восьмий, вірш тринадцятий, представляли пророчу роль ісламу. Відразу після цього Future for America почала відтворювати дві таблиці з книги Авакума, розділ другий, у тій самій точці паралельної історії міллеритів; ці дві таблиці були встановлені як віха, що була представлена виготовленням таблиці 1843 року у 1842-му.

> “In May, 1842, a General Conference was convened in Boston, [Massachusetts]. At the opening of this meeting, Brethren Charles Fitch and Apollos Hale, of Haverhill, presented the pictorial prophecies of Daniel and John, which they had painted on cloth, with the prophetic numbers, showing their fulfillment. Brother Fitch in explaining from his chart before the Conference, said, while examining these prophecies, he had thought if he could get out something of the kind as here presented it would simplify the subject and make it easier for him to present to an audience. Here was more light in our pathway. These brethren had been doing what the Lord had shown Habakkuk in his vision 2,468 years before, saying, ‘Write the vision and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time.’ Habakkuk 2:2.

> У травні 1842 року в Бостоні, [Массачусетс], була скликана Загальна Конференція. На початку цього зібрання брати Чарлз Фітч і Аполлос Гейл з Гейвергілла представили ілюстровані пророцтва Даниїла та Івана, які вони намалювали на полотні, з пророчими числами, що показували їхнє сповнення. Брат Фітч, пояснюючи за своєю таблицею перед Конференцією, сказав, що, розглядаючи ці пророцтва, він подумав, що якби зміг створити щось на кшталт того, що тут представлено, це спростило б тему і полегшило б йому її виклад для слухачів. Ось ще більше світла на нашому шляху. Ці брати робили те, що Господь показав Авакуму в його видінні за 2 468 років до того, кажучи: «Напиши видіння і зроби його ясним на таблицях, щоб той, хто читає, міг бігти. Бо видіння ще на призначений час». Авакум 2:2.

> “After some discussion on the subject, it was voted unanimously to have three hundred similar to this one lithographed, which was soon accomplished. They were called ‘the ‘43 charts.’ This was a very important Conference.” The Autobiography of Joseph Bates, 263.

> Після деякого обговорення цього питання одностайно проголосували за те, щоб віддрукувати літографським способом триста подібних до цієї, і це невдовзі було здійснено. Їх назвали «таблиці ’43». Це була дуже важлива конференція. Автобіографія Джозефа Бейтса, 263.

> “It was the united testimony of Second Advent lecturers and papers, when standing on ‘the original faith,’ that the publication of the chart was a fulfillment of Habakkuk 2:2, 3. If the chart was a subject of prophecy (and those who deny it leave the original faith), then it follows that BC 457 was the year from which to date the 2300 days. It was necessary that 1843 should be the first published time in order that ‘the vision’ should ‘tarry,’ or that there should be a tarrying time, in which the virgin band was to slumber and sleep on the great subject of time, just before they were to be aroused by the Midnight Cry.” James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, Volume I, Number 2.

> «Об’єднане свідчення лекторів і періодичних видань Другого Пришестя, коли вони стояли на “первісній вірі”, полягало в тому, що публікація карти була виконанням Авакума 2:2, 3. Якщо карта була предметом пророцтва (а ті, хто це заперечує, залишають первісну віру), то з цього випливає, що 457 рік до Р. Х. був тим роком, від якого слід відраховувати 2300 днів. Було необхідно, щоб 1843 рік став першим опублікованим часом, аби “видіння” мало “забаритися”, або щоб був час зволікання, протягом якого гурт дів мав дрімати й спати щодо великого предмета часу, безпосередньо перед тим, як вони мали бути пробуджені Опівнічним Криком». James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, Volume I, Number 2.

> “Now our history shows that there were hundreds teaching from the same chronological charts that William Miller was, all of one stamp. Then it was the oneness of the message all on one theme, the coming of the Lord Jesus at a certain time, 1844.” Joseph Bates, Early SDA Pamphlets, 17.

> «Тепер наша історія свідчить, що сотні навчали за тими самими хронологічними діаграмами, як і Вільям Міллер, усі одного штибу. Тоді це була єдність вістки — усе на одну тему: прихід Господа Ісуса у визначений час, 1844 року». Джозеф Бейтс, Ранні брошури АСД, 17.

The reprinting of the 1843 and 1850 charts, in the immediate post-September 11, 2001 history was as much a fulfillment of Habakkuk two, as was the publication of the 1843 chart in 1842. The production of the tables is part of the narrative of Habakkuk chapter two, and it had to happen. On September 11, 2001 the rebellion of 1863 was again repeated by those Laodicean Adventists who refused to return to Jeremiah’s “old paths.”

Перевидання таблиць 1843 і 1850 років у безпосередній період після 11 вересня 2001 року було таким самим виконанням другого розділу книги Авакума, як і публікація таблиці 1843 року у 1842 році. Виготовлення таблиць є частиною оповіді другого розділу книги Авакума, і це мало статися. 11 вересня 2001 року ті лаодикійські адвентисти, які відмовилися повернутися до «стародавніх стежок» Єремії, знову повторили повстання 1863 року.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as of little value the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin, and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science. ‘Thus saith the Lord: Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ [Jeremiah 6:16.]

> Ворог намагається відвернути думки наших братів і сестер від праці з підготовки народу, щоб устояти в ці останні дні. Його софізми покликані відвести розуми від небезпек і обов’язків цієї години. Вони вважають за маловартісне те світло, з яким Христос зійшов з неба, щоб дати Іванові для Свого народу. Вони навчають, що події, які стоять безпосередньо перед нами, не мають такої ваги, щоб заслуговувати на особливу увагу. Вони зводять нанівець істину небесного походження й обкрадають Божий народ його минулого досвіду, даючи йому натомість фальшиву науку. «Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і роздивіться, і запитайте про давні стежки, де добрий шлях, і ходіть ним». [Єремія 6:16.]

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith,—the foundations that were laid at the beginning of our work, by prayerful study of the Word and by revelation. Upon these foundations we have been building for more than fifty years. Men may suppose that they have found a new way, that they can lay a stronger foundation than that which has been laid; but this is a great deception. ‘Other foundation can no man lay than that is laid.’ [1 Corinthians 3:11.] In the past, many have undertaken to build a new faith, to establish new principles; but how long did their building stand? It soon fell; for it was not founded upon the Rock.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> "Нехай ніхто не намагається зруйнувати підвалини нашої віри — підвалини, які були закладені на початку нашої праці через молитовне вивчення Слова та через одкровення. На цих підвалинах ми будуємо вже понад п’ятдесят років. Люди можуть вважати, що вони знайшли новий шлях, що можуть закласти міцнішу основу, ніж та, що вже закладена; але це велика омана. 'Іншої основи ніхто не може покласти понад ту, що вже покладена.' [1 Коринтян 3:11.] У минулому багато хто брався будувати нову віру, встановлювати нові принципи; але як довго простояла їхня будова? Вона скоро впала, бо не була заснована на Скелі." Свідчення, том 8, 296, 297.

Jeremiah identifies that to walk in the “old paths,” is to find “the rest”, and the rest is “the latter rain”, which began when the nations were angered on September 11, 2001, when the great buildings of New York City came down. Those that then ate the message became Habakkuk’s watchmen who were to “write the vision, and make it plain”. Jeremiah identifies the very same watchmen during the time of “the rest”, which is “the latter rain”.

Єремія стверджує, що ходити "стежками давніми" означає знайти "спокій", а спокій — це "пізній дощ", який розпочався, коли 11 вересня 2001 року народи розгнівалися і впали великі будівлі міста Нью-Йорка. Ті, хто тоді прийняли цю звістку, стали сторожами Авакума, які мали "написати видіння і зробити його ясним". Єремія згадує тих самих сторожів у час "спокою", який є "пізнім дощем".

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і подивіться, і питайте про давні стежки: де добра дорога, ходіть нею — і знайдете спокій для душ ваших. Але вони сказали: Не підемо нею. І поставив я над вами сторожів, кажучи: Слухайте голос сурми. Та вони сказали: Не будемо слухати. Єремія 6:16–17.

The trumpet that they were to sound is the sixth trumpet of the second woe in Millerite history, and in the last days it is the seventh trumpet of the third woe. Habakkuk’s watchmen, who are Jeremiah’s watchmen, sound a warning message that in the rebellion of 1888, was rejected. The sixth trumpet that was rejected in 1888, was the message to Laodicea.

Сурма, яку вони мали засурмити, — це шоста сурма другого горя в історії міллеритів, а в останні дні — сьома сурма третього горя. Сторожі Авакума, які є сторожами Єремії, сурмлять попереджувальну вістку, яку під час бунту 1888 року було відкинуто. Шоста сурма, яку відкинули 1888 року, була посланням до Лаодикії.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> "Вістка, дана нам А. Т. Джонсом та Е. Дж. Ваггонером, є Божою вісткою до Лаодикійської церкви, і горе кожному, хто заявляє, що вірить у істину, і все ж не віддзеркалює іншим Богом дані промені." Матеріали 1888 року, 1053.

The seventh trumpet message of 1888, was first sounded to Laodicea in 1856, and then the Laodicean message was placed within the context of the increasing light of the “seven times.” On September 11, 2001 the call to return to Jeremiah’s old paths, and to walk therein for the purpose of obtaining the message of the latter rain, included the seventh Trumpet warning message that is represented as the message to Laodicea, and the “seven times,” which is the symbol of the foundations.

Звістка сьомої сурми 1888 року вперше пролунала для Лаодикії у 1856 році, а тоді Лаодикійська звістка була поміщена в контекст зростаючого світла «семи разів». 11 вересня 2001 року заклик повернутися до стародавніх стежок Єремії і ходити ними з метою отримати звістку пізнього дощу включав попереджувальну звістку сьомої сурми, яка представлена як звістка до Лаодикії, і «сім разів», що є символом підвалин.

The “lie” identified by prophecy that produces the strong delusion of Paul’s writings was placed into the third generation of Laodicean Adventism in 1931, sixteen years after the death of the prophetess. The “lie” which arrived in the third generation is prophetically located in the period represented as the “women weeping for Tammuz,” and is therefore associated with the false latter rain message.

«Брехня», визначена пророцтвом, яка породжує сильну оману, описану в писаннях Павла, була введена в третє покоління лаодикійського адвентизму у 1931 році, через шістнадцять років після смерті пророчиці. «Брехня», що з’явилася в третьому поколінні, пророчо віднесена до періоду, який представлено як «жінки, що плачуть за Таммузом», і тому пов’язана з хибним посланням пізнього дощу.

The details of how the “lie” was propagated should be understood, as should the prophetic role of the “lie” in end-time prophecy. The scornful men that rule Jerusalem in the time of the latter rain, which is the time of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, created a false latter rain message in the third generation of Adventism, as represented by the “women weeping for Tammuz,” in Ezekiel chapter eight. Their false latter rain message is also represented as a false foundation, a false wall of protection, and a false peace and safety message by Ezekiel.

Подробиці того, як "брехня" поширювалася, слід зрозуміти, як і її пророчу роль у пророцтві останнього часу. Насмішники, що правлять Єрусалимом у час пізнього дощу, який є часом запечатування ста сорока чотирьох тисяч, створили фальшиву звістку про пізній дощ у третьому поколінні адвентизму, що представлена як "жінки, що оплакують Таммуза" у восьмому розділі Єзекіїля. Їхня фальшива звістка про пізній дощ також представлена у Єзекіїля як фальшивий фундамент, фальшива стіна захисту та фальшива звістка про мир і безпеку.

> Have ye not seen a vain vision, and have ye not spoken a lying divination, whereas ye say, The Lord saith it; albeit I have not spoken? Therefore thus saith the Lord God; Because ye have spoken vanity, and seen lies, therefore, behold, I am against you, saith the Lord God. And mine hand shall be upon the prophets that see vanity, and that divine lies: they shall not be in the assembly of my people, neither shall they be written in the writing of the house of Israel, neither shall they enter into the land of Israel; and ye shall know that I am the Lord God. Because, even because they have seduced my people, saying, Peace; and there was no peace; and one built up a wall, and, lo, others daubed it with untempered mortar: Say unto them which daub it with untempered mortar, that it shall fall: there shall be an overflowing shower; and ye, O great hailstones, shall fall; and a stormy wind shall rend it. Lo, when the wall is fallen, shall it not be said unto you, Where is the daubing wherewith ye have daubed it? Therefore thus saith the Lord God; I will even rend it with a stormy wind in my fury; and there shall be an overflowing shower in mine anger, and great hailstones in my fury to consume it. So will I break down the wall that ye have daubed with untempered mortar, and bring it down to the ground, so that the foundation thereof shall be discovered, and it shall fall, and ye shall be consumed in the midst thereof: and ye shall know that I am the Lord. Thus will I accomplish my wrath upon the wall, and upon them that have daubed it with untempered mortar, and will say unto you, The wall is no more, neither they that daubed it; To wit, the prophets of Israel which prophesy concerning Jerusalem, and which see visions of peace for her, and there is no peace, saith the Lord God. Ezekiel 13:7–16.

> Хіба не бачили ви марного видіння і не говорили брехливого ворожіння, кажучи: «Господь сказав», — хоч Я не говорив? Тому так говорить Господь Бог: за те, що ви говорили марноту й бачили неправду, то ось Я проти вас, говорить Господь Бог. І рука Моя буде на пророках, що бачать марноту й ворожать брехню: вони не будуть у зборі Мого народу, не будуть записані в книзі дому Ізраїля і не ввійдуть до землі Ізраїлевої; і ви пізнаєте, що Я — Господь Бог. Бо за те, що вони зводили Мій народ, кажучи: «Мир», — а миру не було; і один будував стіну, а ось інші обмазували її неякісним тиньком: Скажи тим, що обмазують її неякісним тиньком, що вона впаде: буде зливний дощ; і ви, великі градини, впадете; і буряний вітер роздере її. Ось, коли стіна впаде, хіба не скажуть вам: Де той тиньк, яким ви її обмазували? Тому так говорить Господь Бог: Я роздеру її буряним вітром у Моїй люті, і в Моєму гніві буде зливний дощ, і великі градини в Моїй люті, щоб знищити її. Так Я зламаю стіну, яку ви обмазали неякісним тиньком, і повалю її на землю, так що відкриється її підмурок, і вона впаде, і ви загинете серед неї; і ви пізнаєте, що Я — Господь. Так звершу Свій гнів на стіні й на тих, що обмазували її неякісним тиньком, і скажу вам: «Немає більше стіни, ані тих, хто її обмазував»; а саме — пророків Ізраїля, які пророкують про Єрусалим і бачать для нього видіння миру, тоді як миру немає, говорить Господь Бог. Єзекіїля 13:7–16.

The falsehood and lies which the scornful men in Jerusalem hide beneath in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine are ultimately judged and destroyed by the “overflowing scourge.”

Неправда та брехня, під якими насмішники в Єрусалимі ховаються у двадцять восьмому й двадцять дев’ятому розділах Ісаї, зрештою будуть засуджені й знищені «спустошливим бичем».

> Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:17, 18.

> І покладу суд за мірило, а праведність — за відвіс: і град змете притулок брехні, а води затоплять сховище. І ваш завіт зі смертю буде скасований, і ваша угода з пеклом не встоїть; коли перейде потопний бич, тоді він потопче вас. Ісая 28:17, 18.

Isaiah’s “overflowing scourge” is Ezekiel’s “overflowing shower,” that is brought upon those who have “divined lies,” by presenting a “vain vision” and by claiming “the Lord saith it,” “albeit” the Lord had “not spoken.” The “lie” that the ancient men hide under is represented as something they claim that the Lord had spoken, so it is a “lie” about God’s Word. Either they have identified a doctrine from God’s Word as error, or they have erroneously claimed that God directed their understanding (God had spoken), upon a doctrine of the Bible.

Ісаїне «навальний бич» — це Єзекіїлева «навальна злива», що приходить на тих, хто «віщував брехню», подаючи «марне видіння» і твердячи: «Господь це сказав», хоча Господь «не говорив». Та «брехня», під якою ховаються давні мужі, подається як те, що вони приписують словам Господа, тож це «брехня» про Боже Слово. Вони або оголосили певне вчення з Божого Слова помилковим, або помилково заявили, що Бог скерував їхнє розуміння (тобто Бог говорив) щодо вчення Біблії.

The “lie” that arrived in 1931, was a claim that Sister White had endorsed the false view of “the daily,” in the book of Daniel. The false view that “the daily,” represents Christ’s sanctuary ministry was premised upon a “lie” which claimed that in 1910, Ellen White had informed A. G. Daniells that he and Prescott’s view of “the daily,” representing Christ’s sanctuary ministry was actually correct, in spite of her direct written words to the contrary.

"Брехня", що з’явилася у 1931 році, полягала в твердженні, ніби сестра Вайт схвалила хибний погляд на "щоденне" в книзі Даниїла. Хибний погляд, що "щоденне" представляє служіння Христа у святині, ґрунтувався на "брехні", яка стверджувала, що у 1910 році Еллен Вайт повідомила А. Г. Даніеллса, нібито погляд, якого дотримувалися він і Прескотт, щодо "щоденного", яке представляє служіння Христа у святині, насправді був правильним, попри її прямі письмові слова про протилежне.

The false view of “the daily,” that was then (1931) established within Laodicean Adventism, became the theological foundation which was employed to build a message that is described by Ezekiel as “peace and safety.” The various arguments that are employed to uphold the false foundation are the various counterfeit coins and jewels that Miller saw in his dream. By the end of his dream his original jewels are fully covered with counterfeits and rubbish, and the rubbish and counterfeit jewels and coins represent the message that was based upon their foundational error that “the daily” represents Christ’s sanctuary ministry.

Хибне розуміння «щоденного», яке тоді (1931 року) було утверджене в Лаодикійському адвентизмі, стало богословською основою, яку використали для побудови вістки, що Єзекіїль описує як «мир і безпека». Різні доводи, якими підтримують цю хибну основу, є тими різноманітними підробленими монетами й коштовностями, які Міллер бачив у своєму сні. До кінця його сну його первісні коштовності повністю вкриті підробками та сміттям, а сміття й підроблені коштовності та монети представляють вістку, що була заснована на основоположній помилці, ніби «щоденне» означає служіння Христа у святині.

In Ezekiel’s passage the rubbish and counterfeit jewels is represented as a “wall” that has been built with a cement that is so weak it cannot hold up under the stress of the “stormy wind” or the “overflowing shower.”

В уривку з Єзекіїля сміття та підроблені коштовності представлені як «стіна», збудована з такого слабкого цементу, що вона не може вистояти під натиском «шквального вітру» або «проливного дощу».

The disobedient prophet from Judah that rebuked Jeroboam, ultimately died between an “ass” and a “lion”. The lion represents Babylon and the ass represents Islam. The two doctrines which Laodicean Adventism cannot see, that are represented by the death of the disobedient prophet are the message of the papacy (the lion), and the message of Islam of the third Woe (the ass).

Непокірний пророк з Юди, який докорив Єровоаму, зрештою помер між «ослом» і «левом». Лев символізує Вавилон, а осел — іслам. Дві доктрини, яких лаодикійський адвентизм не бачить і які представлені смертю непокірного пророка, — це звістка папства (лев) та звістка ісламу третього Горя (осел).

Ezekiel’s “stormy wind,” is a symbol of Isaiah’s “rough wind that is stayed” in “the day of the east wind” in chapter twenty seven. Ezekiel’s “stormy wind” is also the “four winds” of Revelation chapter seven, that are held until God’s servants are sealed. Ezekiel’s “stormy wind” is his message from the “four winds” in chapter thirty-seven, that brings the dead dry bones to life as a mighty army. Ezekiel’s “stormy wind” that brings down the “wall built with untempered mortar,” is the latter rain message of the third Woe.

«Буряний вітер» Єзекіїля є символом «суворого вітру, що стриманий» у двадцять сьомому розділі книги Ісаї, у «день східного вітру». «Буряний вітер» Єзекіїля — це також «чотири вітри» у сьомому розділі Об’явлення, які стримані, доки не буде запечатано Божих слуг. «Буряний вітер» Єзекіїля — це його вістка від «чотирьох вітрів» у тридцять сьомому розділі, що оживляє мертві сухі кості як могутнє військо. «Буряний вітер» Єзекіїля, що повалює «стіну, збудовану з неміцного розчину», — це вістка пізнього дощу третього горя.

Ezekiel’s “overflowing shower” is a symbol of the papacy, and more specifically it is the symbol of the period of the Sunday law crisis which begins at the soon-coming Sunday law in the United States. The disobedient prophet from Judah that died between the ass and the lion, represented the death of Laodicean Adventism that takes place between September 11, 2001, at the arrival of the ass (the third woe), and the soon-coming Sunday law (the lion). Laodicean Adventism’s death occurs during the sealing of the one hundred and forty-four thousand that began when the nations were angered, yet held in check on September 11, 2001, and concludes at the soon-coming Sunday law. Their death, as illustrated by the disobedient prophet, is brought about because they returned to the methodology of apostate Protestantism, though they had been directly informed to never return to the “assembly of mockers.”

Єзекіїлів "проливний дощ" є символом папства, а точніше це символ періоду кризи недільного закону, яка починається з недільного закону, що невдовзі буде запроваджений у Сполучених Штатах. Непокірний пророк з Юди, що помер між ослом і левом, представляв смерть лаодикійського адвентизму, яка відбувається між 11 вересня 2001 року, коли прибув осел (третє горе), та недільним законом, що невдовзі настане (лев). Смерть лаодикійського адвентизму відбувається під час запечатування ста сорока чотирьох тисяч, яке почалося, коли народи розгнівалися, але були стримані 11 вересня 2001 року, і завершується з настанням недільного закону, що невдовзі буде запроваджений. Їхня смерть, як показано на прикладі непокірного пророка, стається через те, що вони повернулися до методології відступницького протестантизму, хоча їм було прямо сказано ніколи не повертатися до "зборища глузівників".

Their death occurs in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. As soon as God’s people are sealed, the destroying angels begin their work. From September 11, 2001 unto the soon-coming Sunday law the judgment of the living is accomplished in God’s church, for judgment begins in Jerusalem, and it begins with the ancient men that were to be the guardians of the people, but who had abandoned their responsibilities over four generations. Those who receive the seal in that period are the ensign that is lifted up to the nations. They are sealed before the soon-coming Sunday law for the only way God’s other flock can be warned is by seeing men and women in the Sunday law crisis who have the seal of God.

Їхня смерть припадає на період запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Щойно Божий народ буде запечатаний, ангели-губителі починають свою роботу. Від 11 вересня 2001 року і до скорого запровадження недільного закону суд над живими звершується в Божій церкві, бо суд починається з Єрусалима, зі старійшин, які мали бути охоронцями народу, але занедбали свої обов’язки протягом чотирьох поколінь. Ті, хто отримує печатку в цей період, є знаменем, піднесеним для народів. Вони запечатані перед скорим запровадженням недільного закону, бо єдиний спосіб попередити іншу Божу отару — це щоб вона побачила чоловіків і жінок у кризі недільного закону, які мають Божу печатку.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> "Діяльність Святого Духа полягає в тому, щоб переконувати світ у грісі, у праведності та в суді. Світ можна застерегти лише тоді, коли він побачить, що ті, хто вірить істині, освячені через істину, діють за високими й святими принципами, виразно окреслюючи чітку межу між тими, хто дотримується Божих заповідей, і тими, хто топче їх під ногами. Освячення Духом засвідчує відмінність між тими, хто має Божу печатку, і тими, хто дотримується неправдивого дня відпочинку. Коли прийде випробування, буде ясно показано, що таке знак звіра. Це — дотримання неділі. Ті, хто, почувши істину, продовжують вважати цей день святим, носять ознаку людини гріха, яка задумала змінити часи й закони." Школа біблійної підготовки, 1 грудня 1903 року.

The death of Laodicean Adventism is accomplished during the history of the latter rain, that began to sprinkle on September 11, 2001, and is poured out without measure at the soon-coming Sunday law, when God has established and then lifts up as an ensign a people who have been sealed for eternity.

Смерть лаодикійського адвентизму відбувається протягом історії пізнього дощу, що почав накрапати 11 вересня 2001 року, і буде вилитий без міри під час недільного закону, що невдовзі настане, коли Бог утвердить і піднесе як стяг народ, запечатаний на вічність.

In that period of time, those in Laodicean Adventism that are preparing for, and will receive the mark of the beast, are represented by the twenty-five men bowing to the sun in Ezekiel chapter eight. They are those who have accepted Ezekiel’s false “peace and safety” message, that represents a counterfeit of the true latter rain message, that is being proclaimed by the true watchmen in that history. The foundation of that false latter rain message is the identification that “the daily” in the book of Daniel is a symbol of Christ, when it is actually a symbol of Satan. That false foundational belief is the doctrine that the “scornful men that rule the people of Jerusalem” employ to erect their untempered wall.

У той період часу ті в лаодикійському адвентизмі, хто готуються і приймуть печатку звіра, представлені двадцятьма п'ятьма чоловіками, що поклоняються сонцю, у восьмому розділі Єзекіїля. Вони — це ті, хто прийняли фальшиве послання Єзекіїля «мир і безпека», яке є підробкою справжнього послання про пізній дощ, що проголошується справжніми сторожами в той час. Підвалиною того фальшивого послання про пізній дощ є твердження, що «щоденне» в книзі Даниїла є символом Христа, тоді як насправді це символ Сатани. Те хибне основоположне переконання є вченням, яке «насмішники, що правлять народом Єрусалима», використовують, щоб звести свою необмазану стіну.

The identification of “the daily,” as a symbol of Christ was historically put in place by a “lie,” in 1931. From then onward the untempered wall of counterfeit coins and jewels was erected. That “wall” is destined to come down when the dirt brush man arrives to thoroughly purge His floor. That purging is accomplished in the prophetic period of history between the “stormy wind” (the ass of September 11, 2001), and the “overflowing showers” (the lion of the soon-coming Sunday law). In that history the disobedient prophet is slain and buried in the tomb of the false prophet of Bethel. Sister White identifies the “wall” of prophecy as the law of God.

Визначення «щоденного» як символу Христа було історично встановлено «брехнею» у 1931 році. Відтоді було зведено неукріплену стіну фальшивих монет і коштовностей. Тій «стіні» судилося впасти, коли прийде чоловік із щіткою для бруду, щоб ретельно очистити Його підлогу. Це очищення звершується в пророчому періоді історії між «бурхливим вітром» (ослом 11 вересня 2001 року) та «проливними дощами» (левом скоро прийдешнього недільного закону). У тій історії непокірний пророк убитий і похований у гробниці лжепророка з Бетела. Сестра Вайт називає «стіну» пророцтва Божим законом.

> “The prophet here describes a people who, in a time of general departure from truth and righteousness, are seeking to restore the principles that are the foundation of the kingdom of God. They are repairers of a breach that has been made in God’s law—the wall that He has placed around His chosen ones for their protection, and obedience to whose precepts of justice, truth, and purity is to be their perpetual safeguard.

> Тут пророк описує народ, який у час загального відступу від істини та праведності прагне відновити принципи, що є основою Царства Божого. Вони — відновлювачі пролому, зробленого в Божому законі — муру, який Він поставив навколо Своїх обраних для їхнього захисту, і послух чиїм приписам справедливості, істини та чистоти має бути їхньою постійною запорукою.

> “In words of unmistakable meaning the prophet points out the specific work of this remnant people who build the wall. ‘If thou turn away thy foot from the Sabbath, from doing thy pleasure on My holy day; and call the Sabbath a delight, the holy of the Lord, honorable; and shalt honor Him, not doing thine own ways, nor finding thine own pleasure, nor speaking thine own words: then shalt thou delight thyself in the Lord; and I will cause thee to ride upon the high places of the earth, and feed thee with the heritage of Jacob thy father: for the mouth of the Lord hath spoken it.’ Isaiah 58:13, 14.” Prophets and Kings, 678.

> Словами недвозначного змісту пророк вказує на особливе діло цього народу залишку, що будує мур. «Якщо ти відвернеш свою ногу від суботи, від чинення своїх уподобань у Мій святий день; і назвеш суботу насолодою, святинею Господньою, шанованою; і вшануватимеш Його, не ходячи своїми дорогами, не шукаючи своєї втіхи й не говорячи власних слів: тоді ти тішитимешся в Господі; і Я піднесу тебе на висоти землі й нагодую тебе спадщиною Якова, батька твого; бо так сказали уста Господні». Ісая 58:13, 14. Пророки і царі, 678.

The beginning of the fourth generation of Adventism is marked by the publication of a book, as was the beginning of the third generation. The third generation began with the publication of W. W. Prescott’s, The Doctrine of Christ, and that generation ended with the publication of Questions on Doctrine. The Doctrine of Christ presented a gospel that was purposely void of the Millerite prophetic message. Questions on Doctrine presented a gospel that denied the work of sanctification that is accomplished by Christ. The Doctrine of Christ removed the light of the (chazon) vision of prophetic history, and Questions on Doctrine removed the light of the (Mareh) vision of Christ’s “appearance”.

Початок четвертого покоління адвентизму ознаменований публікацією книги, як і початок третього покоління. Третє покоління почалося з публікації книги В. В. Прескотта «Вчення Христа», а завершилося публікацією «Питань щодо доктрини». «Вчення Христа» представило євангеліє, навмисно позбавлене міллеритського пророчого послання. «Питання щодо доктрини» представили євангеліє, яке заперечувало діло освячення, що звершується Христом. «Вчення Христа» усунуло світло видіння (chazon) пророчої історії, а «Питання щодо доктрини» усунули світло видіння (Mareh) Христового «явлення».

In between those two books the false latter rain message represented by the “women weeping for Tammuz” was developed. It was in that history that the “lie of 1931,” was promoted. That third generation (abomination) is also represented by the compromise of the third church of Pergamos. The symbol of compromise in the third church, identifies the work of seeking accreditation from the worldly institutions that dictated rules for theology and rules for medicine. It was in the third generation that the compromise of truth was accomplished, which included the introduction and emphasis on the use of Bibles that had been translated from corrupted manuscripts.

Між тими двома книгами була сформована фальшива звістка про пізній дощ, представлена «жінками, що плачуть за Таммузом». Саме в той період було поширено «брехню 1931 року». Те третє покоління (мерзота) також представлено компромісом третьої церкви в Пергамі. Символ компромісу в третій церкві вказує на діяльність із здобуття акредитації від світських установ, що диктували правила для богослов’я та правила для медицини. Саме в третьому поколінні було здійснено компроміс із істиною, що включав запровадження та наголос на використанні Біблій, перекладених зі спотворених рукописів.

In 1957, the book Questions on Doctrine, represented a capitulation of the primary truth of the gospel. That truth being Jesus died to save us “from” sin, but he did not die to save us “in” sin. The Catholic and apostate Protestant teaching that a man cannot be obedient to God’s Word is Satan’s eternal argument. Man can, and must be obedient to God’s Word, even if Satan claims that “thou shall not surely die.” The fallen apostate Protestant view that men cannot overcome sin, and therefore men cannot be obedient to God’s law until Jesus magically transforms them into obedient robots at His second coming, was incorporated into the teachings of the book Questions on Doctrine.

У 1957 році книга «Питання щодо доктрини» означала відступ від основної істини Євангелія. Ця істина полягає в тому, що Ісус помер, щоб спасти нас «від» гріха, але Він не помер, щоб спасти нас «у» гріху. Католицьке та відступницьке протестантське вчення про те, що людина не може бути слухняною Божому Слову, — це вічний аргумент сатани. Людина може і повинна бути слухняною Божому Слову, навіть якщо сатана заявляє, що «ви напевно не помрете». Занепалий відступницький протестантський погляд, ніби люди не можуть перемогти гріх і тому не можуть бути слухняними Божому закону, доки Ісус якимось чарівним чином не перетворить їх на слухняних роботів під час Його другого пришестя, був включений до вчення книги «Питання щодо доктрини».

In 1957, the fourth generation of Laodicean Adventism began, and its untempered wall (law), had been established, thus providing the logic that will allow the twenty-five ancient men to bow to the sun at the conclusion of the time of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That untempered wall, which is the belief that keeping the law of God is impossible, is swept away when the “wall” of separation of Church and State is removed, at the soon-coming Sunday law. The Sunday law is the overflowing showers, or as Isaiah expresses it, it is the overflowing scourge, and that flood begins at the soon-coming Sunday law in the United States.

У 1957 році розпочалося четверте покоління лаодикійського адвентизму, і його необмазана стіна (закон) була утверджена, що, своєю чергою, створило підґрунтя, яке дозволить двадцятьом п’ятьом древнім мужам поклонитися сонцю наприкінці часу запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Та необмазана стіна, тобто переконання, що дотримання Божого закону є неможливим, змітається, коли «стіна» відокремлення Церкви і держави усувається, під час недільного закону, що незабаром настане. Недільний закон є тими зливами, що розливаються, або, як висловлюється Ісая, — це «нахлинаючий бич», і та повінь починається з недільного закону, що незабаром настане у Сполучених Штатах.

At the Sunday law in the United States the enemy (the pope) comes in “as a flood” (the overflowing scourge), and it is then that “the ensign” is lifted up against him. It is then that the “untempered wall” that Laodicean Adventism erected upon the false application of “the daily” is swept away.

За недільного закону в Сполучених Штатах ворог (Папа Римський) увірветься «як повінь» (спустошливий бич), і саме тоді проти нього підіймають «стяг». Саме тоді «неоштукатурена стіна», яку лаодикійський адвентизм звів на хибному застосуванні «щоденного», буде зметена.

> According to their deeds, accordingly he will repay, fury to his adversaries, recompense to his enemies; to the islands he will repay recompense. So shall they fear the name of the Lord from the west, and his glory from the rising of the sun. When the enemy shall come in like a flood, the Spirit of the Lord shall lift up a standard against him. And the Redeemer shall come to Zion, and unto them that turn from transgression in Jacob, saith the Lord. As for me, this is my covenant with them, saith the Lord; My spirit that is upon thee, and my words which I have put in thy mouth, shall not depart out of thy mouth, nor out of the mouth of thy seed, nor out of the mouth of thy seed’s seed, saith the Lord, from henceforth and forever. Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee. For, behold, the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and his glory shall be seen upon thee. And the Gentiles shall come to thy light, and kings to the brightness of thy rising. Isaiah 59:18–60:3.

> За їхніми вчинками так і відплатить: гнів — своїм супротивникам, відплату — своїм ворогам; островам віддасть відплату. І будуть боятися імені Господа від заходу, а слави Його — від сходу сонця. Коли ворог увірветься, мов повінь, Дух Господній підніме проти нього знамено. І прийде до Сіону Викупитель, і до тих, що відвертаються від беззаконня в Якові, — говорить Господь. А щодо Мене, то ось Мій заповіт із ними, — говорить Господь: Мій Дух, що на тобі, і слова Мої, які Я вклав у твої уста, не відійдуть від уст твоїх, ані від уст потомства твого, ані від уст потомства потомства твого, — говорить Господь, — віднині й навіки. Устань, світися, бо прийшло світло твоє, і слава Господня зійшла над тобою. Бо ось темрява покриє землю, і густий морок — народи; та над тобою засяє Господь, і слава Його явиться над тобою. І народи прийдуть до світла твого, а царі — до блиску твого сходу. Ісаї 59:18–60:3.

The Gentiles come to the light when God’s glory is upon His people, and this occurs when the enemy comes in as a flood. When that enemy comes in God lifts up a standard (ensign) against him. The glory of the Lord that is upon those people who the Gentiles respond to, is His character, and His character does not sin. It is a false peace and safety message that teaches that men and women cannot overcome sin. That message is a false latter rain message that is proclaimed during the time of the true latter rain message, which arrived on September 11, 2001. That false message is a false message concerning God’s law, which is the “wall.” That false doctrine is represented in the book Questions on Doctrine, that marked the arrival of Laodicean Adventism’s fourth and final generation.

Язичники приходять до світла, коли Божа слава перебуває на Його народі, і це відбувається, коли ворог приходить як повінь. Коли той ворог приходить, Бог підносить стяг (знамено) проти нього. Слава Господня, яка перебуває на тих людях, на яких відгукуються язичники, є Його характером, і Його характер не грішить. Це фальшиве послання про мир і безпеку, яке навчає, що чоловіки й жінки не можуть подолати гріх. Те послання — фальшиве послання про пізній дощ, яке проголошується під час справжнього пізнього дощу, що прийшов 11 вересня 2001 року. Те фальшиве послання — фальшиве послання щодо Божого закону, який є «стіною». Та фальшива доктрина представлена в книзі «Questions on Doctrine», що позначила прихід четвертого й останнього покоління Лаодикійського Адвентизму.

On September 11, 2001, the four rebellions of Laodicean Adventism arrived to test that final generation with the sins of their fathers. On that date God directed His people to return to Jeremiah’s old paths, that they might understand and accept the foundational message represented as Miller’s jewels. If they did so, they would find the latter rain, which Jeremiah called the “rest.” The call to return to the old paths was a repetition of the test that produced the rebellion of 1863.

11 вересня 2001 року чотири бунти лаодикійського адвентизму прийшли, щоб випробувати те останнє покоління гріхами їхніх батьків. У той день Бог повелів Своєму народові повернутися на давні стежки Єремії, щоб вони могли зрозуміти й прийняти основоположну звістку, представлену як коштовності Міллера. Якщо б вони так учинили, вони отримали б пізній дощ, який Єремія називав «спокоєм». Заклик повернутися на давні стежки був повторенням випробування, яке породило бунт 1863 року.

On September 11, 2001, which is Isaiah’s “day of the east and rough wind” the “song of the vineyard” was to be sung, by those who in Revelation chapter fourteen, verse three and also in chapter fifteen, verse three sing the song of Moses and the Lamb. That song is the Laodicean message that identifies that the former chosen people were then being passed by, for God was then in the process of giving His vineyard to men and women that would bring forth the intended fruits of the vineyard. That vineyard message is the message to Laodicea, which was the message presented by Jones and Waggoner at the rebellion of 1888.

11 вересня 2001 року, що є «днем східного та суворого вітру» Ісаї, «пісня виноградника» мала бути заспівана тими, хто в Об’явленні, розділ чотирнадцятий, вірш третій, а також у розділі п’ятнадцятому, вірш третій, співає пісню Мойсея й Агнця. Та пісня — це Лаодикійське послання, яке засвідчує, що колишній вибраний народ тоді було обійдено стороною, адже Бог тоді перебував у процесі передання Свого виноградника чоловікам і жінкам, які принесуть задумані плоди виноградника. Те виноградне послання — це послання до Лаодикії, яке було представлене Джонсом і Ваггонером під час повстання 1888 року.

On September 11, 2001, the latter rain began, and in the debate of Habakkuk chapter two it identifies a class who presented the message of the two tables, for they had returned to Jeremiah’s old paths and were receiving the “rest and refreshing,” that Isaiah identifies is brought upon those whose methodology is “line upon line.” The debate they were involved in was in opposition to a false latter rain message, represented by the “women weeping for Tammuz,” which encouraged the sleeping Laodicean people with a peace and safety message.

11 вересня 2001 року розпочався пізній дощ, і в полеміці другого розділу Авакума визначено групу, яка представила вістку двох таблиць, бо вони повернулися до стародавніх стежок Єремії й отримували «відпочинок і освіження», які, як визначає Ісая, приходять на тих, чия методологія — «рядок за рядком». Суперечка, в якій вони брали участь, була спрямована проти фальшивої вістки про пізній дощ, яку представляли «жінки, що плакали за Таммузом», і яка підбадьорювала сплячий лаодикійський народ звісткою «мир і безпека».

The peace and safety message claims that it is impossible for men and women not to sin, and therefore God can and will only justify them “in” their sins. The scornful men claim their peace and safety message is the true message of justification by faith, that Jones and Waggoner presented, but it leaves off the truth that he who God justifies, He also sanctifies, for God did not die to save people in their sins, but from their sins.

Послання про мир і безпеку стверджує, що чоловікам і жінкам неможливо не грішити, і тому Бог може і буде виправдовувати їх лише «в» їхніх гріхах. Насмішники стверджують, що їхнє послання про мир і безпеку є справжнім посланням виправдання вірою, яке представляли Джонс і Ваггонер, але воно замовчує істину, що того, кого Бог виправдовує, Він також освячує, бо Бог не помер, щоб спасати людей в їхніх гріхах, а від їхніх гріхів.

September 11, 2001, marked the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand that concludes with one class receiving the seal of God, as represented by those who sigh and cry for the abominations in the church and in the land, and another class that have turned their backs upon the temple, where the final work of the third angel is being accomplished, and they are bowing to the sun. The history of the Millerites illustrates the history of the movement of the third angel, and in so doing the climax is about the message of the latter rain, and the experience it produces in those who choose to eat.

11 вересня 2001 року ознаменувало початок періоду запечатування ста сорока чотирьох тисяч, який завершується тим, що одна група отримує печать Божу — як це представлено тими, хто зітхає й плаче за гидотами в церкві та в країні, — а інша група відвернулася від храму, де здійснюється завершальна праця третього ангела, і поклоняється сонцю. Історія міллеритів ілюструє історію руху третього ангела, і таким чином кульмінація стосується вістки пізнього дощу та досвіду, який вона породжує в тих, хто обирає її споживати.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “An unwillingness to yield up preconceived opinions, and to accept this truth, lay at the foundation of a large share of the opposition manifested at Minneapolis against the Lord’s message through Brethren Waggoner and Jones. By exciting that opposition Satan succeeded in shutting away from our people, in a great measure, the special power of the Holy Spirit that God longed to impart to them. The enemy prevented them from obtaining that efficiency which might have been theirs in carrying the truth to the world, as the apostles proclaimed it after the day of Pentecost. The light that is to lighten the whole earth with its glory was resisted, and by the action of our own brethren has been in a great degree kept away from the world.” Selected Messages, book 1, 235.

> Небажання відмовитися від заздалегідь сформованих поглядів і прийняти цю істину лежало в основі значної частини опору, виявленого в Міннеаполісі проти Господнього послання через братів Ваггонера і Джонса. Розпалюючи цей опір, Сатана зумів значною мірою відгородити наш народ від особливої сили Святого Духа, яку Бог прагнув їм дарувати. Ворог перешкодив їм здобути ту дієвість, яка могла б належати їм у несенні істини світові, як апостоли проголошували її після дня П’ятидесятниці. Тому світлу, яке має осяяти всю землю своєю славою, противилися, і через дії наших власних братів його значною мірою було стримано від світу. Вибрані послання, книга 1, 235.

Back to Articles