Article

# The Book of Daniel - Number Ninety

Книга Даниїла — Номер дев’яностий

Unraveling the Daily: A Historical Examination of Controversies and Contradictions

Розкриття the Daily: історичне дослідження суперечок і протиріч

Author

Jeff Pippenger

Published

February 23, 2024

Formats

PDF
Word

If you looked closely at the last passage in the previous article, you will have looked at the original source of the passage that is found in the book Early Writings, which A. G. Daniells claims to have taken with him in his interview on the subject of “the daily” with Sister White in 1910. Those who were working to establish the “lie” that “the daily,” represents Christ’s sanctuary ministry needed to undermine Sister White’s direct and clear endorsement of the correct view being given to those who gave the judgment hour cry. The “lie” they invented was that the only warning Sister White was being specific about was the warning of time setting. That is what Arthur White works to establish in his biography, and it is what his father, Ellen White’s son, and Daniells were trying to prove by the invented interview.

Якщо ви уважно придивилися до останнього уривка в попередній статті, то звернулися й до його першоджерела — уривка, що міститься в книзі «Ранні твори», яку, за твердженням А. Г. Данієлса, він узяв із собою на інтерв’ю з Сестрою Вайт у 1910 році щодо «щоденного». Ті, хто працював над утвердженням «брехні», ніби «щоденне» означає служіння Христа у святині, мусили підірвати пряме й чітке схвалення Сестри Вайт правильного погляду, який було дано тим, хто виголошував клич години суду. Вигадана ними «брехня» полягала в тому, що єдиним застереженням, щодо якого Сестра Вайт була конкретною, було застереження проти визначення часу. Саме це намагається обґрунтувати Артур Вайт у своїй біографії, і саме це його батько, син Еллен Вайт, та Данієлс намагалися довести вигаданим інтерв’ю.

As already noted, there is no record of any interview between Sister White and Daniells on the subject of “the daily.” The supposed interview was proposed in 1931. If Sister White had endorsed Daniells fallen view of “the daily” at an interview in 1910, why would he, someone Sister White identified was zealous to promote his view, keep silent about her endorsement for twenty-one years? It wasn’t an interview, it was an invention.

Як уже зазначалося, не існує жодного запису про будь-яке інтерв’ю між сестрою Вайт і Данієлсом щодо «щоденного». Про нібито інтерв’ю заговорили у 1931 році. Якби сестра Вайт під час інтерв’ю 1910 року схвалила хибний погляд Данієлса щодо «щоденного», то чому він, якого сестра Вайт називала ревним у просуванні своєї думки, мовчав про її схвалення протягом двадцяти одного року? Це було не інтерв’ю, а вигадка.

The invention of the interview sought to place the context of her statement of “the daily” as if it was something that was incidental to her warning against time setting, and Arthur White placed his fingerprints on the lie in the fashion he presented in the history of 1931. As a Christian he should have simply reported the history, and left historical revisionism out of the equation. We ended the last article with the passage from 1850, that the passage in Early Writings is derived from. The statement first appeared in 1850, in the Review, and then again in the book Experience and Views. The third time it appears is in the book Early Writings, but in its evolution to the book Early Writings certain changes occurred. However, we would not say that many of the Spirit of Prophecy writings have been changed as some claim in their effort to discredit her work.

Вигадка інтерв’ю намагалася подати контекст її висловлювання про «щоденне» так, нібито це було чимось другорядним щодо її застереження проти встановлення часу, а Артур Вайт залишив свої відбитки на цій брехні тим, як він представив це в історії 1931 року. Як християнин, він мав би просто викласти історію і залишити історичний ревізіонізм за дужками. Ми завершили останню статтю уривком з 1850 року, від якого походить уривок у «Early Writings». Це твердження вперше з’явилося 1850 року в «Review», а потім знову — у книзі «Experience and Views». Втретє воно з’являється у книзі «Early Writings», але під час його включення до цієї книги відбулися певні зміни. Однак ми б не сказали, що багато творів Духа пророцтва були змінені, як дехто стверджує, намагаючись дискредитувати її працю.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Господь показав мені, що таблиця 1843 року була керована Його рукою і що жодну її частину не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів. Що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Він не відняв Свою руку.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Тоді я побачив щодо 'Щоденного', що слово 'жертва' було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильний погляд на нього тим, хто виголосили клич про годину суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були одностайні щодо правильного розуміння 'Щоденного'; але після 1844 року, в замішанні, були прийняті інші погляди, і за цим послідували темрява й замішання. Review and Herald, 1 листопада 1850 р.

This passage was originally in the publication titled The Present Truth from 1849, but it was printed in the Review and Herald in November, 1850. In the original manuscript Sister White directly states that she is writing out several things which the Lord had recently shown her, and as you read the entire article you will see many subjects addressed. There are about twenty various subjects that she was shown. The point is that in the original article the subject of “the daily,” and the subject of “time setting” were two different revelations of things she was shown.

Цей уривок спочатку був опублікований у виданні The Present Truth за 1849 рік, але його надрукували в Review and Herald у листопаді 1850 року. В оригінальному рукописі Сестра Вайт прямо зазначає, що вона записує кілька речей, які Господь нещодавно показав їй, і, читаючи всю статтю, ви побачите, що розглянуто багато тем. Їй було показано близько двадцяти різних тем. Суть у тому, що в оригінальній статті тема «the daily» і тема «time setting» були двома різними одкровеннями того, що їй було показано.

In the original manuscript they were identified in different paragraphs. When the passage was reprinted in Experience and Views the editors combined the paragraph where Sister White upholds the pioneer view of “the daily,” with the following paragraph that warns against time setting. As you read the original, take note that emphasis is placed upon some subjects through Capitalization. In the paragraph where she endorses the pioneer view of “the daily,” she Capitalizes the word Daily, and in the next paragraph she Capitalizes the word Time, thus marking a direct distinction between the two subjects she was shown.

В оригінальному рукописі їх було подано в різних абзацах. Коли уривок було передруковано в «Experience and Views», редактори об’єднали абзац, де Сестра Вайт підтримує піонерський погляд на «щоденне», із наступним абзацом, який застерігає від визначення часу. Читаючи оригінал, зверніть увагу, що на деякі теми робиться наголос шляхом написання слів із великої літери. В абзаці, де вона схвалює піонерський погляд на «щоденне», вона пише слово Щоденне з великої літери, а в наступному абзаці вона пише слово Час з великої літери, тим самим позначаючи чітке розмежування між двома темами, які їй було показано.

> “Dear Brethren and Sisters,

> Дорогі браття і сестри,

> “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision. I was shown the loveliness of Jesus, and the love that the angels have for one another. Said the angel—Can ye not behold their love?—follow it. Just so God’s people must love one another. Rather let blame fall on thyself than on a brother. I saw that the message ‘sell that ye have and give alms’ had not been given, by some, in its clear light; that the true object of the words of our Saviour had not been clearly presented. I saw that the object of selling was not to give to those who are able to labor and support themselves; but to spread the truth. It is a sin to support and indulge those who are able to labor, in idleness. Some have been zealous to attend all the meetings; not to glorify God, but for the ‘loaves and fishes.’ Such had much better been at home laboring with their hands, ‘the thing that is good,’ to supply the wants of their families, and to have something to give to sustain the precious cause of present truth.

> Я бажаю дати вам короткий нарис того, що Господь нещодавно показав мені у видінні. Мені було показано красу Ісуса і любов, яку ангели мають один до одного. Ангел сказав: «Хіба ви не бачите їхньої любові? — наслідуйте її». Так само Божий народ має любити один одного. Краще нехай осуд упаде на тебе самого, ніж на брата. Мені було показано, що звістка «продавайте те, що маєте, і подавайте милостиню» деякими не була подана у своєму ясному світлі; що справжня мета слів нашого Спасителя не була ясно представлена. Мені було показано, що мета продажу полягала не в тому, щоб давати тим, хто здатний працювати і утримувати себе, а в тому, щоб поширювати істину. Гріх підтримувати і потурати тих, хто здатний працювати, у ледарстві. Дехто ревно відвідував усі зібрання; не щоб прославити Бога, а заради «хлібів і риб». Таким набагато краще було б залишатися вдома, працюючи своїми руками — «те, що добре» — щоб забезпечити потреби своїх родин і щоб мати що дати на підтримку дорогоцінної справи теперішньої істини.

> “Some, I saw, had erred in praying for the sick to be healed before unbelievers. If any among us are sick, and call for the elders of the church to pray over them, according to James 5:14, 15, we should follow the example of Jesus. He put unbelievers out of the room, then healed the sick; so we should seek to be separated from the unbelief of those who have not faith, when we pray for the sick among us.

> Мені довелося бачити, що деякі помилилися, молячись про зцілення хворих перед невіруючими. Якщо хтось із нас хворіє і кличе пресвітерів церкви, щоб вони помолилися над ним, відповідно до Якова 5:14–15, ми повинні наслідувати приклад Ісуса. Він вивів невіруючих із кімнати, а потім зцілив хворих; тому ми маємо прагнути відділитися від невір’я тих, хто не має віри, коли молимося за хворих серед нас.

> “Then I was pointed back to the time that Jesus took his disciples away alone, into an upper room, and first washed their feet, and then gave them to eat of the broken bread, to represent his broken body, and juice of the vine to represent his spilled blood. I saw that all should move understandingly, and follow the example of Jesus in these things, and when attending to these ordinances, should be as separate from unbelievers as possible.

> Тоді мою увагу було звернено до того часу, коли Ісус відвів своїх учнів наодинці до горниці і спершу вмив їм ноги, а потім дав їм спожити переламаний хліб — як символ його переламаного тіла, і виноградний сік — як символ його пролитої крові. Мені було показано, що всі повинні чинити з розумінням і наслідувати приклад Ісуса в цих речах, і, коли дотримуються цих установлень, повинні бути, наскільки це можливо, відокремленими від невіруючих.

> “Then I was shown that the seven last plagues will be poured out, after Jesus leaves the Sanctuary. Said the angel—It is the wrath of God and the Lamb that causes the destruction or death of the wicked. At the voice of God the saints will be mighty and terrible as an army with banners; but they will not then execute the judgment written. The execution of the judgment will be at the close of the 1000 years.

> Тоді мені було показано, що сім останніх кар будуть вилиті після того, як Ісус покине Святилище. Ангел сказав: Це гнів Бога та Агнця спричиняє знищення або смерть нечестивих. На голос Бога святі будуть могутні та грізні, як військо з прапорами; але тоді вони не виконають написаного суду. Звершення суду буде наприкінці тисячі років.

> “After the saints are changed to immortality, and are caught up together, and receive their harps, crowns, &c., and enter the Holy City, Jesus and the saints set in judgment. The books are opened, the book of life and the book of death; the book of life contains the good deeds of the saints, and the book of death contains the evil deeds of the wicked. These books were compared with the Statute book, the Bible, and according to that they were judged. The saints in unison with Jesus pass their judgment upon the wicked dead. Behold ye! said the angel, the saints sit in judgment, in unison with Jesus, and mete out to each of the wicked, according to the deeds done in the body, and it is set off against their names what they must receive, at the execution of the judgment. This, I saw, was the work of the saints with Jesus, in the Holy City before it descends to the earth, through the 1000 years. Then at the close of the 1000 years, Jesus, and the angels, and all the saints with him, leaves the Holy City, and while he is descending to the earth with them, the wicked dead are raised, and then the very men that ‘pierced him,’ being raised, will see him afar off in all his glory, the angels and saints with him, and will wail because of him. They will see the prints of the nails in his hands, and in his feet, and where they thrust the spear into his side. The prints of the nails and the spear will then be his glory. It is at the close of the 1000 years that Jesus stands upon the Mount of Olives, and the Mount parts asunder, and it becomes a mighty plain, and those who flee at that time are the wicked, that have just been raised. Then the Holy City comes down and settles on the plain.

> Після того, як святі перемінені у безсмертних і разом узяті вгору, і одержують свої арфи, вінці тощо, та входять у Святе Місто, Ісус і святі сідають на суд. Розкриваються книги — книга життя і книга смерті; у книзі життя записані добрі вчинки святих, а в книзі смерті — злі вчинки нечестивих. Ці книги порівнювали з Книгою Закону, Біблією, і згідно з нею їх судили. Святі в єдності з Ісусом виносять свій суд над мертвими нечестивцями. Дивіться! — сказав ангел, — святі сидять на суді, в єдності з Ісусом, і відмірюють кожному з нечестивих згідно з учинками, вчиненими в тілі, і напроти їхніх імен занотовується, що вони мають одержати під час виконання вироку. Це, як я бачив, була праця святих з Ісусом у Святому Місті, перед тим як воно зійде на землю, протягом тисячі років. Потім, у кінці тисячі років, Ісус разом з ангелами і всіма святими, що з Ним, залишає Святе Місто, і коли Він спускається на землю разом із ними, мертві нечестивці воскресають, і тоді самі ті, що «прокололи Його», воскреснувши, побачать Його здалека у всій Його славі, з ангелами й святими з Ним, і будуть ридати через Нього. Вони побачать сліди від цвяхів на Його руках і на Його ногах, і місце, де вони встромили спис у Його бік. Сліди від цвяхів і від списа тоді будуть Його славою. Саме наприкінці тисячі років Ісус стане на Оливній горі, і гора розділиться, і стане величезною рівниною, а ті, хто тікають у той час, — це нечестивці, щойно воскреслі. Тоді Святе Місто спускається і зупиняється на рівнині.

> “Then Satan imbues the wicked, that have been raised, with his spirit. He flatters them that the army in the City is small, and that his army is large, and that they can overcome the saints and take the City. While Satan was rallying his army, the saints were in the City, beholding the beauty and glory of the Paradise of God. Jesus was at their head, leading them. All at once the lovely Saviour was gone from our company; but soon we heard his lovely voice, saying, ‘Come ye blessed of my Father inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ We gathered about Jesus, and just as he closed the gates of the City, the curse was pronounced upon the wicked. The gates were shut. Then the saints used their wings and mounted to the top of the wall of the City. Jesus was also with them; his crown looked brilliant and glorious. It was a crown within a crown, seven in number. The crowns of the saints were of the most pure gold, decked with stars. Their faces shone with glory, for they were in the express image of Jesus; and as they arose, and moved all together to the top of the City, I was enraptured with the sight.

> Тоді Сатана наповнює воскреслих нечестивців своїм духом. Він лестить їм, що військо в Місті мале, а його військо велике, і що вони можуть подолати святих і взяти Місто. Поки Сатана збирав своє військо, святі були в Місті, споглядаючи красу та славу Божого Раю. Ісус був на їхньому чолі, провадячи їх. Раптом прекрасний Спаситель зник із нашого гурту; але скоро ми почули Його прекрасний голос, що промовляв: «Прийдіть, благословенні Мого Отця, успадкуйте царство, приготоване для вас від заснування світу». Ми зібралися навколо Ісуса, і щойно Він замкнув брами Міста, над нечестивцями було проголошено прокляття. Брами були зачинені. Тоді святі розгорнули свої крила й піднялися на верхівку муру Міста. Ісус також був із ними; Його корона виглядала блискучою і славною. Це була корона в короні — їх було сім. Вінці святих були з найчистішого золота, оздоблені зорями. Їхні обличчя сяяли славою, бо вони були в точній подобі Ісуса; і коли вони піднялися й усі разом рушили до вершини Міста, мене переповнив захват від цього видовища.

> “Then the wicked saw what they had lost; and fire was breathed from God upon them, and consumed them. This was the Execution of the Judgment. The wicked then received according as the saints in unison with Jesus had meted out to them during the 1000 years. The same fire from God that consumed the wicked, purified the whole earth. The broken ragged mountains melted with fervent heat, the atmosphere, also, and all the stubble was consumed. Then our inheritance opened before us, glorious and beautiful, and we inherited the whole earth made new. We all shouted with a loud voice, Glory, Alleluia.

> Тоді нечестиві побачили, що вони втратили; і від Бога на них зійшов вогонь і спалив їх. Це було звершення присуду. Тоді нечестиві одержали відповідно до того, як святі в єдності з Ісусом відміряли їм протягом тисячі років. Той самий вогонь від Бога, що спалив нечестивих, очистив усю землю. Зруйновані, зубчасті гори розтопилися від палкого жару; так само й атмосфера, і вся стерня була спалена. Тоді перед нами відкрилася наша спадщина, славна й прекрасна, і ми успадкували всю оновлену землю. Усі ми гучним голосом вигукнули: Слава, Алілуя.

> “I also saw that the shepherds should consult those in whom they have reason to have confidence, those who have been in all the messages, and are firm in all the present truth, before they advocate any new point of importance, which they may think the Bible sustains. Then the shepherds will be perfectly united, and the union of the shepherds will be felt by the church. Such a course I saw would prevent unhappy divisions, and then there would be no danger of the precious flock being divided, and the sheep scattered, without a shepherd.

> Мені також було показано, що пастирі мають радитися з тими, кому вони мають підстави довіряти, з тими, хто були причетні до всіх звісток і тверді в усій теперішній істині, перш ніж відстоювати будь-яке нове важливе положення, яке, на їхню думку, підтримує Біблія. Тоді пастирі будуть цілковито єдині, і єдність пастирів відчує церква. Мені було показано, що такий шлях запобіг би прикрим поділам, і тоді не було б небезпеки, що дорогоцінне стадо буде розділене, а вівці будуть розсіяні без пастиря.

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.

> 23 вересня Господь показав мені, що Він вдруге простягнув Свою руку, щоб повернути останок Свого народу, і що в цей час збирання треба подвоїти зусилля. У час розсіяння Ізраїль був уражений і роздертий; але тепер, у час збирання, Бог зцілить і перев’яже Свій народ. У час розсіяння зусилля, спрямовані на поширення істини, мали мало впливу, досягали малого або й нічого; але в час збирання, коли Бог простяг Свою руку, щоб зібрати Свій народ, зусилля для поширення істини матимуть задуманий ефект. Усі повинні бути єдині й ревні в цій праці. Я побачила, що соромно комусь звертатися до часу розсіяння по приклади, які мають керувати нами тепер, у час збирання; бо якщо Бог зробить для нас тепер не більше, ніж Він робив тоді, Ізраїль ніколи не буде зібраний. Так само необхідно, щоб істина публікувалася в газеті, як і проповідувалася.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Господь показав мені, що таблиця 1843 року була керована Його рукою і що жодну її частину не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів. Що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Він не відняв Свою руку.

> “Then I saw in relation to the “Daily,” that the word “sacrifice” was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.

> Тоді я побачив щодо «Щоденного», що слово «жертва» було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильне розуміння цього тим, хто виголошував звістку про годину суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були єдині щодо правильного розуміння «Щоденного»; але від 1844 року, у сум’ятті, були прийняті інші погляди, і настали темрява та замішання.

> “The Lord showed me that Time had not been a test since 1844, and that time will never again be a test.

> Господь показав мені, що з 1844 року час не був випробуванням і що час ніколи більше не буде випробуванням.

> “Then I was pointed to some who are in the great error, that the saints are yet to go to Old Jerusalem, &c., before the Lord comes. Such a view is calculated to take the mind and interest from the present work of God, under the message of the third angel; for if we are to go to Jerusalem, then our minds will naturally be there, and our means will be withheld from other uses, to get the saints to Jerusalem. I saw that the reason why they were left to go into this great error, is because they have not confessed and forsaken their errors, that they have been in for a number of years past.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Тоді мені було вказано на деяких, хто перебуває у великій омані, ніби святі ще мають іти до Старого Єрусалиму тощо, перш ніж прийде Господь. Такий погляд розрахований на те, щоб відвернути думки та увагу від теперішнього Божого діла за звісткою третього ангела; бо якщо нам належить іти до Єрусалиму, то наші думки природно будуть там, а наші кошти будуть утримані від іншого використання, щоб доправити святих до Єрусалиму. Я побачила, що причина, чому їх залишили зайти в цю велику оману, полягає в тому, що вони не визнали й не покинули своїх помилок, у яких перебували протягом низки минулих років. Review and Herald, 1 листопада 1850 р.

The passage begins by stating, “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision.” There were several subjects presented, and she did not combine the paragraph addressing “the daily,” with the next paragraph. That was done later by editors who placed the passage in Experience and Views, and thereafter in Early Writings. In Experience and Views, the editors left off the first eight paragraphs, and combined the paragraphs addressing what she was shown of “the daily” and of time setting. Experience and Views was published in 1851, and then Early Writings was published in 1882.

Уривок починається словами: «Я бажаю подати вам короткий нарис того, що Господь нещодавно показав мені у видінні». Було представлено кілька тем, і вона не поєднувала абзац, що стосувався «the daily», з наступним абзацом. Це було зроблено пізніше редакторами, які помістили цей уривок у Experience and Views, а згодом — у Early Writings. У Experience and Views редактори опустили перші вісім абзаців і об’єднали абзаци, що стосувалися того, що їй було показано про «the daily», та про визначення часу. Experience and Views було опубліковано 1851 року, а Early Writings — 1882 року.

Early Writings was essentially the same four paragraphs that had appeared in Experience and Views, but with one significant exception. In Experience and Views, the one sentence paragraph that addressed time setting was combined with the previous paragraph that addressed “the daily.” Then the paragraph that originally followed the paragraph addressing time setting was included. In Early Writings a paragraph that came from a different passage in Experience and Views, was placed between the paragraph that now addresses both “the daily,” and time setting, which was originally followed by a paragraph identifying why it was wrong to make pilgrimages to old Jerusalem.

Early Writings по суті складався з тих самих чотирьох абзаців, що з’явилися в Experience and Views, але з одним істотним винятком. У Experience and Views абзац з одного речення, який стосувався визначення часу, було об’єднано з попереднім абзацом, що стосувався «щоденного». Потім було включено абзац, який спочатку йшов після абзацу про визначення часу. У Early Writings між абзацом, який тепер стосується і «щоденного», і визначення часу, та абзацом, що спочатку йшов після нього і пояснював, чому неправильно здійснювати паломництва до старого Єрусалима, було розміщено абзац, узятий з іншого місця в Experience and Views.

The paragraph that was removed from a different page of Experience and Views, and then was inserted into the passage of Early Writings, only added to the confusion about “the daily” that had begun since 1844. The paragraph was not in Sister White’s original narrative of her vision.

Абзац, який було вилучено з іншої сторінки Experience and Views, а потім вставлено в уривок Early Writings, лише додав до плутанини щодо «щоденного», що почалася з 1844 року. Цього абзацу не було в оригінальній розповіді Сестри Вайт про її видіння.

> “The Lord has shown me that the message of the third angel must go, and be proclaimed to the scattered children of the Lord, and that it should not be hung on time; for time never will be a test again. I saw that some were getting a false excitement arising from preaching time; that the third angel’s message was stronger than time can be. I saw that this message can stand on its own foundation, and that it needs not time to strengthen it, and that it will go in mighty power, and do its work, and will be cut short in righteousness.” Experience and Views, 48.

> "Господь показав мені, що вістка третього ангела має йти і бути проголошена розсіяним дітям Господнім, і що її не слід прив’язувати до часу; бо час більше ніколи не буде випробуванням. Я бачила, що деякі впадають у фальшиве збудження, яке виникає від проповіді про час; що вістка третього ангела сильніша за час. Я бачила, що ця вістка може стояти на власній основі, і що їй не потрібен час, щоб її зміцнити, і що вона піде в могутній силі, звершить свою працю і буде скорочена в праведності." Досвід і видіння, 48.

The paragraph from page forty-eight of Experience and Views, was inserted after the paragraph in Early Writings, that had been created by combining two different paragraphs, and it placed an emphasis upon time setting that did not exist in the original narrative.

Абзац із сорок восьмої сторінки «Experience and Views» було вставлено після абзацу в «Early Writings», який було створено шляхом поєднання двох різних абзаців, і в ньому було зроблено наголос на визначенні часу, якого не було в оригінальному викладі.

In 1931, the ancient men that ruled the people of Jerusalem invented a story which claimed Daniells had interviewed Sister White in 1910, and in the testimony that Daniells provided he refers to the 1843 chart, and says he pointed to the non-existent sanctuary on the chart, as he interviewed Sister White. He supposedly had the book Early Writings with him, and as he asked her about what she meant, and based upon her responses he could only conclude that the passage endorsing the pioneer view of “the daily,” in Early Writings, was actually a warning against time setting. Twenty-one years after the invented interview and sixteen years after the death of the persons supposedly interviewed, Daniells places the testimony into the history of the third generation.

У 1931 році старійшини, які керували народом Єрусалима, вигадали історію, у якій стверджувалося, що Даніелс у 1910 році брав інтерв’ю у сестри Вайт, і в наданому Даніелсом свідченні він посилається на діаграму 1843 року та каже, що під час інтерв’ю з сестрою Вайт він вказав на неіснуюче святилище на цій діаграмі. Нібито в нього була з собою книга «Ранні твори», і коли він запитував її, що вона мала на увазі, то, з огляду на її відповіді, він міг лише дійти висновку, що уривок у «Ранніх творах», який підтримує піонерський погляд на «the daily», насправді був застереженням проти визначення часу. Через двадцять один рік після вигаданого інтерв’ю і через шістнадцять років після смерті осіб, у яких нібито брали інтерв’ю, Даніелс вміщує це свідчення в історію третього покоління.

F. C. Gilbert was a Hebrew scholar and he did not simply support the correct view of the “daily” as Paganism because the pioneers and Ellen White said it was so. He defended it based upon an understanding of the Hebrew text that Daniel the prophet had employed. He was the prominent Adventist Hebrew scholar during the time period. As the controversy about “the daily” that Daniells and Prescott were pushing continued to grow, Gilbert was one of the prominent scholars who stood in defense of the pioneer position. He had an interview with Ellen White on June 8, 1910, and he later recorded what he and Sister White discussed. Daniells’ testimony is completely contrary to F. C. Gilbert’s.

Ф. С. Ґілберт був знавцем єврейської мови і підтримував правильний погляд на «щоденне» як язичництво не просто тому, що піонери та Еллен Вайт так казали. Він обстоював його, спираючись на розуміння єврейського тексту, яким користувався пророк Даниїл. Він був провідним адвентистським знавцем єврейської мови того часу. Коли суперечка щодо «щоденного», яку просували Даніеллс і Прескотт, продовжувала загострюватися, Ґілберт був одним із провідних учених, що стали на захист позиції піонерів. 8 червня 1910 року він мав зустріч із Еллен Вайт і згодом занотував те, про що вони з сестрою Вайт говорили. Свідчення Даніеллса цілком протилежне свідченню Ф. С. Ґілберта.

In volume twenty, pages seventeen through twenty-two, of Manuscript Releases, Sister White’s addresses Daniells’ and Prescott’s position on the “daily”. The phrases that you find in F. C. Gilbert’s report of his interview with Ellen White are almost identical to what Sister White herself stated in the passage from Manuscript Releases. So, for many years before Manuscript Releases were published and released, there was no concrete inspired testimony to refute or uphold Daniells’ claim about the content of the interview he supposedly had with Sister White. More importantly, there was no inspired endorsement for his flawed view of the “daily”. Even more importantly, now that Manuscript Releases are available—there still isn’t an inspired endorsement for his flawed view of “the daily!”

У двадцятому томі Manuscript Releases, на сторінках з сімнадцятої по двадцять другу, Сестра Вайт розглядає позицію Данієлса та Прескотта щодо «щоденного». Фрази, які ви знаходите у звіті Ф. С. Гілберта про його інтерв’ю з Еллен Вайт, майже ідентичні тому, що сама Сестра Вайт зазначила в уривку з Manuscript Releases. Отже, багато років до того, як Manuscript Releases були опубліковані та випущені, не було жодного конкретного натхненного свідчення, яке б спростувало або підтвердило твердження Данієлса щодо змісту інтерв’ю, яке він нібито мав із Сестрою Вайт. Що важливіше, не було натхненного схвалення його хибного погляду на «щоденне». Ще важливіше — тепер, коли Manuscript Releases доступні, усе ще немає натхненного схвалення його хибного погляду на «щоденне»!

And yet today, Laodicean Adventism is taught that Sister White has no position on the “daily”, except that it is not a “test question” and we should “keep quiet on this subject”. Something is reversed today, and what is reversed is that the true position of “the daily” is now in the minority opinion among God’s people. In 1910, the minority view was Conradi’s view that was being pushed by Daniells and Prescott, and the majority view was the pioneer position.

І все ж сьогодні у лаодикійському адвентизмі навчають, що Сестра Вайт не має позиції щодо "щоденного", окрім того, що це не "випробувальне питання" і ми повинні "мовчати на цю тему". Щось сьогодні перевернулося, і перевернулося те, що істинна позиція щодо "щоденного" тепер є поглядом меншості серед Божого народу. У 1910 році погляд меншості був поглядом Конраді, який просували Деніеллс і Прескотт, а погляд більшості був піонерською позицією.

The following is F. C. Gilbert’s statement about his interview with Sister White, that should be compared with Manuscript Releases, that has been placed in its entirety, in the eighty-first article of this The Book of Daniel series.

Нижче подано заяву Ф. К. Ґілберта про його інтерв’ю з сестрою Вайт; її слід порівняти з виданням Manuscript Releases, яке повністю вміщено у вісімдесят першій статті цієї серії «Книга Даниїла».

> “Daniells and Prescott . . . would not give the older brethren in the cause any chance to say anything. . . . Daniells was here to see me, and I would not see him. . . . I would not have anything to say to him about anything. About the ‘daily’ that they are trying to work up, there is nothing to it. . . . When I was in Washington there seemed to be something that just encased their minds, and I could not seem to touch them. We are to have nothing to do with this subject of the ‘daily’ . . . I knew they would work against my message, and then the people would not think there was anything to my message. I have written to him and told him that he was showing himself not fit to be president of the General Conference. . . . not the man to keep the Presidency.

> Даніелс і Прескотт . . . не давали старшим братам у справі жодного шансу щось сказати. . . . Даніелс був тут, щоб побачитися зі мною, а я не став із ним зустрічатися. . . . Я не збирався говорити з ним ні про що. Щодо 'щоденного', яке вони намагаються роздути, — у цьому немає нічого. . . . Коли я був у Вашингтоні, здавалося, ніби щось просто скувало їхні уми, і я, здається, не міг до них достукатися. Ми не повинні мати нічого спільного з цією темою 'щоденного' . . . Я знав, що вони працюватимуть проти моєї звістки, і тоді люди вважали б, що моя звістка нічого не варта. Я написав йому і сказав, що він виявляє себе непридатним бути президентом Генеральної Конференції. . . . не та людина, щоб залишатися на посаді президента.

> “If this message of the ‘daily’ were a testing message the Lord would have shown me. These people do not see the end from the beginning in this thing. . . .I utterly refuse to see any of them who are engaged in this work.

> Якби це послання про «щоденне» було випробувальним посланням, Господь показав би мені. Ці люди не бачать кінця від початку в цій справі. . . .Я категорично відмовляюся бачитися з жодним із них, хто займається цією справою.

> “The light that was given me of God is that Brother Daniells has stood in the Presidency long enough. . . . and I was told not to have any more conversation with him about any of these things. I would not see Daniells about the matter, and I would not have one word with him. They pled with me to give him an interview, but I would not. . . . I was told to warn our people not to have anything to do with this thing they are teaching. . . . I was forbidden of the Lord to listen to it. I have expressed myself as not having a particle of confidence in it. . . . This whole thing they are doing is a scheme of the devil.” F. C. Gilbert’s report of an interview given him by Ellen White on June 8, 1910.

> "Світло, яке було дано мені Богом, полягає в тому, що брат Деніелс перебував на посаді президента достатньо довго. . . . і мені було сказано більше не розмовляти з ним про жодне з цих питань. Я не стала зустрічатися з Деніелсом з цього приводу і не сказала йому ані слова. Вони благали мене дати йому зустріч, але я відмовилася. . . . Мені було сказано застерегти наш народ, щоб не мав нічого спільного з тим, чого вони навчають. . . . Господь заборонив мені це слухати. Я висловилася, що не маю до цього ані крихти довіри. . . . Уся ця справа, яку вони роблять, — це підступ диявола." Звіт Ф. С. Гілберта про інтерв’ю, яке Еллен Вайт дала йому 8 червня 1910 року.

We will continue this subject in the next article.

Ми продовжимо цю тему в наступній статті.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ ‘Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> "Той, хто бачить глибше, хто читає серця всіх людей, каже про тих, хто мали велике світло: 'Вони не засмучені й не приголомшені через свій моральний і духовний стан.' 'Так, вони вибрали свої власні дороги, і їхня душа тішиться своїми мерзотами. І Я також виберу їхні омани й наведу на них їхні страхи; бо коли Я кликав, ніхто не відповів; коли Я говорив, вони не чули; але робили зло перед Моїми очима та вибрали те, в чому Я не мав уподобання.' 'Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили брехні,' бо вони не прийняли любові до правди, щоб їм спастися,' 'але мали задоволення в неправедності.' Ісаї 66:3, 4; 2 до Солунян 2:11, 10, 12."

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Небесний Учитель запитав: «Яка ще більша омана може обдурити розум, ніж удавання, ніби ти будуєш на належній основі і Бог приймає твої діла, тоді як насправді ти провадиш багато справ згідно зі світською доцільністю і грішиш проти Єгови? О, це велике ошуканство, полонлива омана, що оволодіває розумами, коли люди, які колись пізнали істину, плутають вигляд благочестя з його духом і силою; коли вони вважають, що багаті й розбагатіли і ні в чому не мають потреби, тоді як насправді потребують усього»."

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> Бог не змінився щодо своїх вірних слуг, які зберігають свої одежі незаплямованими. Але багато хто вигукує: «Мир і безпека», тоді як на них насувається раптова погибель. Якщо не буде глибокого покаяння, якщо люди не впокорять свої серця сповіддю і не приймуть істину такою, якою вона є в Ісусі, вони ніколи не ввійдуть у небо. Коли очищення відбудеться в наших рядах, ми більше не будемо спочивати безтурботно, вихваляючись, ніби ми багаті й розбагатіли, і ні в чому не маємо потреби.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? “How is the faithful city become an harlot!” My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’

> Хто може правдиво сказати: «Наше золото випробуване у вогні; наші шати незаплямовані світом»? Я побачив, як наш Учитель вказував на шати так званої праведності. Зірвавши їх, Він оголив скверну під ними. Тоді Він сказав мені: «Хіба ти не бачиш, як вони лицемірно прикрили свою скверну й гнилизну свого характеру? „Як стало вірне місто блудницею!” Дім Мого Отця зроблено домом торгівлі, місцем, звідки відійшли Божа присутність і слава! Через це — слабкість, і бракує сили.»

> “Unless the church, which is now being leavened with her own backsliding, shall repent and be converted, she will eat of the fruit of her own doing, until she shall abhor herself. When she resists the evil and chooses the good, when she seeks God with all humility and reaches her high calling in Christ, standing on the platform of eternal truth and by faith laying hold upon the attainments prepared for her, she will be healed. She will appear in her God-given simplicity and purity, separate from earthly entanglements, showing that the truth has made her free indeed. Then her members will indeed be the chosen of God, His representatives.” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Якщо ж церква, яку нині заквашує її власне відступництво, не покається і не навернеться, вона споживатиме плоди своїх учинків, доки не зненавидить себе. Коли вона противитиметься злу й обиратиме добро, коли шукатиме Бога з усією покорою і досягне свого високого покликання у Христі, стоячи на платформі вічної істини і вірою осягаючи приготовані для неї досягнення, вона буде зцілена. Вона постане у своїй Богом даній простоті й чистоті, відокремлена від земних тенет, показуючи, що істина справді зробила її вільною. Тоді її члени справді будуть обранцями Божими, Його представниками. Свідчення, том 8, 249, 250.

Back to Articles