Article

# Panium - Number Fourteen

Паніум — число чотирнадцять

The Disappointment as the Key to the Temple Test

Розчарування як ключ до Храмового випробування

Author

Jeff Pippenger

Published

February 18, 2026

Formats

PDF
Word

The subject of the sanctuary was the “key” that unlocked the disappointment of October 22, 1844 at the beginning of the third angel’s message, and it is the subject of the disappointment that is the “key” to unlock the sanctuary message of the temple test at the end of the third angel.

Вчення про святилище було «ключем», який дав змогу зрозуміти розчарування 22 жовтня 1844 року на початку вістки третього ангела, і саме тема розчарування є «ключем», що розкриває вістку святилища про храмове випробування наприкінці вістки третього ангела.

> And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:19.

> І дам тобі ключі Царства Небесного; і що ти зв’яжеш на землі, буде зв’язане на небі; і що розв’яжеш на землі, буде розв’язане на небі. Матвія 16:19.

The fact that September 11, 2001 is understood as “9/11” in agreement with “911” being the symbol of an emergency call in the United States, was designed by the One who designed all things. Understanding the disappointment of July 18, 2020 is what allows the movement of the one hundred and forty-four thousand to be recognized as such; but only by those who wish to see that Jesus represents the spiritual with the natural today no differently than He did two thousand years ago. “20/20” vision is the best you can have, and the disappointment of 2020 is the waymark that allows the temple to be recognized in the prophetic history of the ten virgins.

Той факт, що 11 вересня 2001 року сприймається як «9/11» відповідно до того, що «911» є символом екстреного виклику у Сполучених Штатах, був задуманий Тим, Хто все спланував. Розуміння розчарування 18 липня 2020 року — це те, що дозволяє розпізнати рух ста сорока чотирьох тисяч як такий; але лише тим, хто бажає бачити, що Ісус і сьогодні являє духовне через природне не інакше, ніж Він робив це дві тисячі років тому. Зір «20/20» — найкращий з можливих, а розчарування 2020 року є віхою, яка дозволяє розпізнати храм у пророчій історії десяти дів.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> "Притча про десять дів із 25-го розділу Євангелія від Матвія також ілюструє досвід адвентистського народу." Велика боротьба, 393.

Twenty 20 vision is even better when combined with the hindsight represented by the foundational truths. Paul teaches that “the spirits of the prophets are subject to the spirits of the prophets,” and Matthew’s virgins are therefore the same virgins that John identifies as the one hundred and forty-four thousand, and John identifies them as virgins in—Revelation 144.

Зір 20/20 є ще кращим, коли поєднаний із ретроспективою, яку репрезентують засадничі істини. Павло навчає, що «духи пророків підлягають духам пророків», і тому діви у Матвія — це ті самі діви, яких Іван ототожнює зі ста сорока чотирма тисячами, і Іван називає їх дівами в Одкровенні 144.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Це ті, що не осквернилися з жінками, бо вони дівственні. Це ті, що йдуть за Агнцем, куди б Він не пішов. Вони були викуплені з-поміж людей, як первоплоди Богові та Агнцеві. Об’явлення 14:4.

The first fruits of the fall season are the virgins who follow the Lamb into the temple, and the “key” to understanding the temple is the disappointment of 2020.

Первоплоди осені — це діви, які слідують за Агнцем у храм, а «ключем» до розуміння храму є розчарування 2020 року.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> І ключ дому Давида покладу на його плече; тож він відчинить, і ніхто не зачинить; і він зачинить, і ніхто не відчинить. Ісая 22:22.

If an Adventist is to be among the 144,000, they will of prophetic necessity have suffered a disappointment that was caused by the presentation of a public prediction that failed.

Якщо адвентист має бути серед 144 000, він за пророчою необхідністю зазнав розчарування, спричиненого оприлюдненням передбачення, яке не справдилося.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Мені часто вказують на притчу про десять дів, з яких п’ять були мудрі, а п’ять — нерозумні. Ця притча вже виконалася і ще виконається до останньої літери, бо вона має особливе застосування до цього часу і, подібно до звістки третього ангела, виконалася і надалі залишатиметься нинішньою істиною аж до кінця часу. Review and Herald, 19 серпня 1890 року.

The battle of Panium in verse fifteen of Daniel eleven is the battle that leads to verse sixteen, which identifies the Sunday law in the United States.

Битва при Паніумі, згадана в п’ятнадцятому вірші одинадцятого розділу книги пророка Даниїла, є битвою, що веде до шістнадцятого вірша, який ідентифікує недільний закон у Сполучених Штатах.

> So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:15.

> І прийде цар півночі, і насипле вал, і візьме найукріпленіші міста: і війська півдня не встоять, ані його вибране військо, і не буде жодної сили, щоб встояти. Даниїла 11:15.

In this verse the United States defeats Russia, along with Russia’s chosen people. But in the next verse. No one can stand against the rise of Rome, which marks Judah and Jerusalem as the first step in its conquest of the world; as Rome rose up as the fourth kingdom of Bible prophecy. By standing in the literal glorious land in verse sixteen, the symbol of literal Rome’s authority was within the literal glorious land; thus, typifying verse forty-one, when the mark of spiritual Rome’s authority is enforced upon the spiritual glorious land of the United States.

У цьому вірші Сполучені Штати перемагають Росію разом із обраним народом Росії. А в наступному вірші ніхто не може встояти проти піднесення Риму, що визначає Юду та Єрусалим як перший крок у його завоюванні світу; бо Рим постав як четверте царство біблійного пророцтва. Перебуваючи в буквальному славному краї у шістнадцятому вірші, символ влади буквального Риму перебував у межах буквального славного краю; тим самим типологічно передображаючи сорок перший вірш, коли знак влади духовного Риму примусово накладається на духовний славний край Сполучених Штатів.

The two horns of the earth-beast of Revelation thirteen represent Republicanism and Protestantism. In verse fifteen of Daniel eleven Antiochus Magnus, known as Antiochus III and Antiochus the Great defeats the southern kingdom, represented by the Ptolemaic dynasty. Antiochus represents Donald Trump and the southern king represents Russia. The battle of Panium is the battle between the United States and Russia and Russia’s chosen people, a battle which Antiochus prevailed, but thereafter saw his kingdom conquered by literal Rome—the power of verse fourteen, that establishes the external vision of the Republican horn of the earth beast. The internal vision is represented by the Protestant horn of the earth beast. Both horns are at the battle of Panium, for Peter is there as a Protestant with his message from the book of Joel.

Два роги звіра, що виходить із землі, у тринадцятому розділі Книги Об’явлення репрезентують республіканізм і протестантизм. У п’ятнадцятому вірші одинадцятого розділу Книги Даниїла Антіох Магнус, знаний як Антіох III і Антіох Великий, перемагає південне царство, представлене династією Птолемеїв. Антіох представляє Дональда Трампа, а південний цар — Росію. Битва при Паніумі — це битва між Сполученими Штатами, з одного боку, та Росією й обраним народом Росії, з другого боку, у якій Антіох здобув перемогу, але згодом побачив, як його царство було завойоване буквальним Римом — владою чотирнадцятого вірша, яка утверджує зовнішнє видіння республіканського рогу звіра, що виходить із землі. Внутрішнє видіння представлене протестантським рогом звіра, що виходить із землі. Обидва роги присутні в битві при Паніумі, бо Петро там як протестант зі своїм посланням з Книги Йоіла.

## 250 Years

250 років

When we consider the two lines of the earth beast, we find that in 1776 the earth beast began its rise, and by 1798, (twenty-two years later) the sea beast of Revelation thirteen received its deadly wound, and the earth beast began its rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. Two hundred and fifty years later, in 2026 we have awakened to the internal temple test that began May 8, 2025.

Коли ми розглядаємо дві лінії звіра із землі, ми виявляємо, що 1776 року звір із землі розпочав своє піднесення, а до 1798 року (через двадцять два роки) морський звір із тринадцятої глави Об’явлення одержав свою смертельну рану, і звір із землі розпочав своє правління як шосте царство біблійного пророцтва. Двісті п’ятдесят років потому, у 2026 році ми усвідомили внутрішнє храмове випробування, яке почалося 8 травня 2025 року.

Those “250” years are also connected with Antiochus Magnus. Beginning with the decree in 457 BC and projecting from that decree two hundred and fifty years we arrive at 207, seven years before the battle of Panium, and ten years after Ptolemy defeated Antiochus at the battle of Raphia, which is represented in verse eleven of Daniel eleven. Daniel 11:11 is of course the external line of the Republican horn that aligns with Revelation 11:11, which is the internal line of the Protestant horn. Daniel and the Revelation are the same book, and Revelation employs the seals as symbols of external prophecy and the churches as symbols of the parallel internal prophecy.

Ті «250» років також пов’язані з Антіохом Великим. Починаючи з указу 457 р. до Р. Х. і відрахувавши від того указу двісті п’ятдесят років, ми доходимо до 207 р. до Р. Х., за сім років до битви при Паніоні й за десять років після того, як Птолемей переміг Антіоха в битві при Рафії, що відображено у вірші одинадцятому одинадцятої глави Книги Даниїла. Даниїла 11:11, звісно, є зовнішньою лінією республіканського рога, що узгоджується з Об’явленням 11:11, яке є внутрішньою лінією протестантського рога. Книга Даниїла та Об’явлення — одна й та сама книга, а Об’явлення використовує печаті як символи зовнішнього пророцтва, а церкви — як символи паралельного внутрішнього пророцтва.

Cyrus represents all three decrees, for you cannot have a third without a first and a second.

Кір уособлює всі три укази, бо не може існувати третій без першого та другого.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12–26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [“decree,” margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> «У сьомому розділі книги Ездри знаходиться цей указ. Вірші 12–26. У своїй найповнішій формі він був виданий Артаксерксом, царем Персії, 457 року до Р. Х. Але в Езд. 6:14 сказано, що дім Господній в Єрусалимі був збудований «за наказом [«указом», примітка на полях] Кіра, і Дарія, і Артаксеркса, царя Персії». Ці троє царів, започаткувавши, підтвердивши й завершивши указ, довели його до тієї досконалості, якої вимагало пророцтво, щоб позначити початок 2300 років. Прийнявши 457 рік до Р. Х., час, коли указ був завершений, за дату цього повеління, побачили, що кожна подробиця пророцтва щодо сімдесяти тижнів здійснилася». Велика боротьба, 326.

From the three decrees that are represented by Cyrus in 457 BC, “250” years concludes in the history between the battle of Raphia in 217 BC, when Ptolemy IV defeated Antiochus the Great and 200 BC when Antiochus then defeated Ptolemy at the battle of Panium in verse fifteen. The line aligns Antiochus Magnus with Donald Trump. At the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy in 1776 unto 1798 there is a period of “22” years that represent the rise of the sixth kingdom. Those “22” years also illustrate the history represented by the number “22” at the end of the history of the sixth kingdom from 2001 unto 2023. “22” is the symbol of the combination of Divinity with humanity which is accomplished within the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, who is the earth beast with an external horn of Republicanism and an internal horn of Protestantism.

Починаючи від трьох указів, представлених Кіром у 457 р. до н. е., період у «250» років завершується в історичному проміжку між битвою при Рафії в 217 р. до н. е., коли Птолемей IV переміг Антіоха Великого, і 200 р. до н. е., коли Антіох тоді переміг Птолемея в битві при Паніумі у вірші п’ятнадцятому. Ця лінія співвідносить Антіоха Великого з Дональдом Трампом. На початку шостого царства біблійного пророцтва, з 1776 по 1798 рік, існує період у «22» роки, що представляє піднесення шостого царства. Ці «22» роки також ілюструють історію, представлену числом «22», наприкінці історії шостого царства з 2001 по 2023 рік. «22» є символом поєднання Божества з людськістю, що здійснюється в історії шостого царства біблійного пророцтва, яке є звіром із землі із зовнішнім рогом Республіканізму та внутрішнім рогом Протестантизму.

The work Christ accomplishes with the union represented by “22” is the final work of Christ in the Most Holy Place, that is represented by the blotting out of sin, which according to Joel accompanied with Peter’s inspired commentary takes place during the outpouring of the latter rain.

Служіння, яке Христос звершує через єднання, позначене "22", є остаточним служінням Христа у Найсвятішому, що представлене вигладженням гріха, яке, згідно з Йоїлом, а також із натхненним коментарем Петра, відбувається під час виливання пізнього дощу.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord. Acts 3:19.

> Отож покайтеся і наверніться, щоб були стерті ваші гріхи, коли настануть часи відради від лиця Господнього. Дії Апостолів 3:19.

The blotting out of sin is the last work of the heavenly High Priest.

Згладження гріха є останнім ділом небесного Первосвященика.

> “As anciently the sins of the people were by faith placed upon the sin offering and through its blood transferred, in figure, to the earthly sanctuary, so in the new covenant the sins of the repentant are by faith placed upon Christ and transferred, in fact, to the heavenly sanctuary. And as the typical cleansing of the earthly was accomplished by the removal of the sins by which it had been polluted, so the actual cleansing of the heavenly is to be accomplished by the removal, or blotting out, of the sins which are there recorded. But before this can be accomplished, there must be an examination of the books of record to determine who, through repentance of sin and faith in Christ, are entitled to the benefits of His atonement. The cleansing of the sanctuary therefore involves a work of investigation—a work of judgment. This work must be performed prior to the coming of Christ to redeem His people; for when He comes, His reward is with Him to give to every man according to his works. Revelation 22:12.” The Great Controversy, 421.

> Як у давнину гріхи народу вірою покладалися на жертву за гріх і через її кров образно переносилися до земної святині, так у новому завіті гріхи розкаяних вірою покладаються на Христа і насправді переносяться до небесної святині. І як образне очищення земної святині звершувалося усуненням гріхів, якими вона була осквернена, так справжнє очищення небесної святині має бути звершене усуненням, або вигладженням, гріхів, що там занесені. Але перш ніж це може бути звершене, має відбутися дослідження книг записів, щоб визначити, хто, через покаяння в гріхах і віру в Христа, має право на переваги Його спокути. Очищення святині, отже, включає дослідну працю — працю суду. Ця праця має бути виконана перед приходом Христа, щоб викупити Свій народ; бо коли Він прийде, нагорода Його з Ним, щоб віддати кожному за його ділами. Об’явлення 22:12. Велика боротьба, 421.

The work that began on October 22, 1844, began at the climax of the Midnight Cry and the work is finished at the climax of the Midnight Cry, which Peter identifies as the period of the blotting out sin, which marks the period of the judgment of the living, when the “times of refreshing” arrives.

Діло, що розпочалося 22 жовтня 1844 року, бере свій початок у кульмінації Опівнічного кличу, і це діло завершується в кульмінації Опівнічного кличу, яку Петро визначає як період згладження гріха, що знаменує період суду над живими, коли настають «часи відради».

> “The work of the investigative judgment and the blotting out of sins is to be accomplished before the second advent of the Lord. Since the dead are to be judged out of the things written in the books, it is impossible that the sins of men should be blotted out until after the judgment at which their cases are to be investigated. But the apostle Peter distinctly states that the sins of believers will be blotted out ‘when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus Christ.’ Acts 3:19, 20. When the investigative judgment closes, Christ will come, and His reward will be with Him to give to every man as his work shall be.” The Great Controversy, 485.

> "Діло слідчого суду та вигладження гріхів має бути звершене перед другим пришестям Господа. Оскільки мертві мають бути суджені з того, що написано в книгах, неможливо, щоб гріхи людей були вигладжені до суду, на якому мають бути досліджені їхні справи. Але апостол Петро виразно стверджує, що гріхи віруючих будуть вигладжені 'коли настануть часи відради від лиця Господнього; і Він пошле Ісуса Христа.' Дії 3:19, 20. Коли слідчий суд завершиться, Христос прийде, і нагорода Його буде з Ним, щоб віддати кожному за ділами його." Велика боротьба, 485.

The “times of refreshing” are also the “times of the restitution of all things.”

«Часи відради» є також «часами відновлення всього».

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. Acts 3:19–21.

> Отже, покайтеся і наверніться, щоб були стерті ваші гріхи, коли прийдуть часи відради від обличчя Господа; і Він пошле Ісуса Христа, Якого вам раніше було проповідано; Якого небо мусить прийняти аж до часів відновлення всього, про що Бог говорив устами всіх Своїх святих пророків від початку світу. Дії 3:19–21.

The “times of refreshing” comes “from the presence of the Lord” that occurs when “Jesus Christ” is sent. When the angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, Sister White identified that the angel “was no less a personage than Jesus Christ.” The work Christ began on October 22, 1844 was ushered in by the history of 1840 to 1844; a history which Sister White says was “a glorious manifestation of the power of God,” while aligning that very history with the Pentecostal season in the time of Peter, and then using those two lines of prophetic history to point forward to the descent of the angel of Revelation eighteen who lightens the earth with His glory.

«Часи відради» приходять «від лиця Господнього» і настають тоді, коли посилається «Ісус Христос». Коли 11 серпня 1840 року зійшов ангел десятого розділу Об’явлення, Сестра Вайт ствердила, що той ангел «був не ким іншим, як Сам Ісус Христос». Ділу, яке Христос розпочав 22 жовтня 1844 року, передувала історія 1840–1844 років; Сестра Вайт називає ту історію «славним виявленням сили Божої», зіставляючи ту саму історію з п’ятидесятницьким періодом у часи Петра і, використовуючи ці дві лінії пророчої історії, вказує вперед на зішестя ангела вісімнадцятого розділу Об’явлення, який осяює землю Своєю славою.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.

> Ангел, що долучається до проголошення вістки третього ангела, має осяяти всю землю своєю славою. Тут передвіщено працю всесвітнього масштабу й небувалої сили. Адвентний рух 1840–1844 років був славним проявом Божої сили; вістка першого ангела була донесена до кожної місіонерської станції у світі, і в деяких країнах спостерігався найбільший релігійний інтерес, який був засвідчений у будь-якій країні від часів Реформації шістнадцятого століття; але все це буде перевершено могутнім рухом під впливом останнього попередження третього ангела.

> “The work will be similar to that of the Day of Pentecost. As the ‘former rain’ was given, in the outpouring of the Holy Spirit at the opening of the gospel, to cause the upspringing of the precious seed, so the ‘latter rain’ will be given at its close for the ripening of the harvest. ‘Then shall we know, if we follow on to know the Lord: His going forth is prepared as the morning; and He shall come unto us as the rain, as the latter and former rain unto the earth.’ Hosea 6:3. ‘Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for He hath given you the former rain moderately, and He will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain.’ Joel 2:23. ‘In the last days, saith God, I will pour out of My Spirit upon all flesh.’ ‘And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved.’ Acts 2:17, 21.

> Діло буде подібним до того, що відбувалося в День П’ятидесятниці. Як 'ранній дощ' був даний під час виливання Духа Святого на початку проповіді Євангелія, щоб викликати проростання дорогоцінного насіння, так і 'пізній дощ' буде даний наприкінці для дозрівання жатви. 'Тоді ми пізнаємо, якщо будемо прямувати до пізнання Господа: вихід Його певний, як ранок; і Він прийде до нас, як дощ, як пізній і ранній дощ для землі.' Осія 6:3. 'Тож радуйтеся, діти Сіону, і веселіться в Господі, Бозі вашому: бо Він дав вам ранній дощ помірно, і Він зішле для вас дощ — ранній дощ і пізній дощ.' Йоіл 2:23. 'В останні дні, говорить Бог, Я виллю від Мого Духа на всяке тіло.' 'І станеться, що кожен, хто покличе ім’я Господнє, спасеться.' Дії 2:17, 21.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611.

> Велике діло Євангелія не завершиться меншим проявом Божої сили, ніж той, що ознаменував його початок. Пророцтва, які сповнилися у вилитті раннього дощу на початку проголошення Євангелія, знову мають сповнитися у пізньому дощі при його завершенні. Ось «часи освіження», на які очікував апостол Петро, коли сказав: «Отож, покайтеся й наверніться, щоб стерлися ваші гріхи, коли настануть часи освіження від лиця Господнього; і Він пошле Ісуса». Дії 3:19, 20. Велика боротьба, 611.

The Advent movement of 1840 to 1844 was a glorious manifestation of the power of God that ushered in the opening of the work of Christ in cleansing His sanctuary. That history began when Jesus, represented as the first angel of Revelation fourteen, descended on August 11, 1840 as represented in chapter ten of Revelation. The manifestation of the power of God that then began escalated to the opening of the investigative judgment, and therefore typified a manifestation of the power of God which would escalate to the close of the investigative judgment. The period at the end began at 9/11, when Jesus again descended as the angel of Revelation eighteen when the great buildings of New York were brought down by the touch of God, and the work of the investigative judgment changed from the dead, unto the living. The rains arrive when Jesus is sent.

Адвентний рух 1840–1844 років був славним виявом сили Божої, який поклав початок служінню Христа щодо очищення Його Святилища. Та історія розпочалася, коли Ісус, представлений як перший ангел чотирнадцятого розділу Об’явлення, зійшов 11 серпня 1840 року, як це представлено в десятому розділі Об’явлення. Вияв сили Божої, що тоді розпочався, переріс у відкриття Слідчого суду і, отже, був типом вияву сили Божої, який мав перерости у завершення Слідчого суду. Кінцевий період розпочався 9/11, коли Ісус знову зійшов як ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, коли великі будівлі Нью-Йорка були повалені дотиком Божим, і справа Слідчого суду перейшла від мертвих до живих. Дощі приходять, коли Ісуса посилають.

Jesus taught that we are to ask in order to receive, and Zechariah says we are to ask for the latter rain, in the time of the latter rain. It is therefore evident you must know that you are in the time of the latter rain, in order to fulfill Zechariah’s direction.

Ісус учив, що ми маємо просити, щоб одержати, а Захарія каже, що ми маємо просити про пізній дощ у час пізнього дощу. Отже, очевидно, що ви повинні знати, що перебуваєте в часі пізнього дощу, щоб виконати настанову Захарії.

> Ask ye of the Lord rain in the time of the latter rain; so the Lord shall make bright clouds, and give them showers of rain, to every one grass in the field. Zechariah 10:1.

> Просіть у Господа дощу в час пізнього дощу; так Господь створить блискучі хмари і дасть їм зливи дощу, кожному — траву на полі. Захарії 10:1.

At 9/11 Jesus descended as the angel of Revelation eighteen and the latter rain began to sprinkle, but it only falls on those who meet Zechariah’s command to “ask for the latter rain,” when you have the genuine understanding that “the times of refreshing” and restoration of all things has arrived. The soul must “recognize” that the prophetic period of the latter rain has arrived.

Під час 9/11 Ісус зійшов як ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, і пізній дощ почав накрапати, але він падає лише на тих, хто виконує наказ Захарії — «просіть пізнього дощу», — коли вони мають істинне розуміння, що настали «часи освіження» і настало відновлення всього. Душа повинна «розпізнати», що настав пророчий період пізнього дощу.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. [Isaiah 61:11 quoted.] The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> «Ми не повинні чекати пізнього дощу. Він зійде на всіх, хто розпізнає і засвоїть росу і зливи благодаті, що падають на нас. Коли ми збираємо крихти світла, коли ми цінуємо вірні милості Бога, який любить, коли ми покладаємося на Нього, тоді сповниться кожна обітниця. [Цитується Ісая 61:11.] Уся земля має наповнитися славою Божою». Біблійний коментар Адвентистів сьомого дня, том 7, 984.

At 9/11 the times of refreshing began, and the blotting out of the sins of the living began. That judgment is aligned with the very first tenant of the three-step covenant of Abraham. That first tenant was that when the Lord brought Israel out of Egyptian bondage He would judge both His covenant people, and the nation where they had been living as pilgrims and strangers. The first covenant people typified the last covenant people who are the one hundred and forty-four thousand. Those prophetic people will be judged as the Protestant horn of the earth beast, while the Republican horn of the earth beast is simultaneously judged.

Від 9/11 почалися часи освіження, і розпочалося згладження гріхів живих. Цей суд узгоджується з самим першим положенням триетапного завіту Авраама. Це перше положення полягало в тому, що коли Господь вивів Ізраїля з єгипетського рабства, Він мав судити як Свій народ завіту, так і ту націю, в якій вони жили як прибульці й чужинці. Перший народ завіту був прообразом останнього народу завіту, який становить сто сорок чотири тисячі. Цей пророчий народ буде суджений як протестантський ріг звіра із землі, тоді як республіканський ріг звіра із землі буде одночасно суджений.

The judgment of the Republican horn comes at the end of its history, which is the Sunday law. The Sunday law is represented in verse sixteen’s fulfillment of Rome taking control of Judah in 63 BC—on the Day of Atonement according to some historians.

Суд над Республіканським Рогом настає наприкінці його історії; цим кінцем є Недільний закон. Недільний закон представлений у сповненні шістнадцятого вірша, де Рим узяв під контроль Юдею в 63 році до н. е. — у День спокути, за деякими істориками.

Antiochus Magnus, represents the United States in verses ten through fifteen. Ronald Reagan prevailed in the battle of verse ten, that typified verse forty’s collapse of the Soviet Union. Isaiah 8:8 identifies the same battle represented in verses ten and forty of Daniel eleven, and those three parallel verses allow Russia to be identified as the victor in verse eleven’s battle of Raphia.

Антіох Великий представляє Сполучені Штати у віршах з десятого по п’ятнадцятий. Рональд Рейган переміг у битві, описаній у десятому вірші, що стала прообразом занепаду Радянського Союзу, описаного у сороковому вірші. Ісая 8:8 вказує на ту саму битву, представлену в десятому та сороковому віршах одинадцятого розділу книги Даниїла, і ці три паралельні вірші дозволяють визначити Росію переможцем у битві при Рафії, описаній в одинадцятому вірші.

The battle of Raphia in verse eleven prefigured the war in Ukraine between the king of the south (Russia) and the papacy’s proxy power (the Ukraine). The war was initiated by the Obama Administration in the time of the first pope from the southern hemisphere, who was also the first pope from the America’s, though it was south America. “South” is a symbol of globalism, spiritualism and communism, and the first southern pope from the America’s aligned with the globalist president Obama, when the war of verse eleven arrived. Reagan as the United States in verse ten entered into a secret alliance with a conservative pope; then the Nazi’s of Ukraine were employed by a globalist president in a period of a globalist pope. The United States under Trump, is now in an open relationship with the first north American, and so-called conservative pope.

Битва при Рафії в одинадцятому вірші прообразила війну в Україні між царем півдня (Росією) та проксі-силою папства (Україною). Війну було ініційовано Адміністрацією Обами за часів першого папи з південної півкулі, який також був першим папою з Америки, хоча й з Південної Америки. «Південь» є символом глобалізму, спіритуалізму та комунізму, і перший південний папа з Америки увійшов у згоду з глобалістським президентом Обамою, коли настала війна, описана в одинадцятому вірші. Рейган, як Сполучені Штати, в десятому вірші вступив у таємний союз із консервативним папою; тоді українських нацистів було використано глобалістським президентом у період глобалістського папи. Сполучені Штати за Трампа нині перебувають у відкритих взаєминах із першим північноамериканським і так званим консервативним папою.

Reagan had a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy in the battle of verse ten, and Obama initiated the battle of verse eleven, in a period when the pope was also a globalist, like unto Obama. Trump is now in an open relationship with a parallel pope to Reagan, with the exception that the initial secret alliance, is now an open alliance. The three popes, and the three presidents, align with the three battles of verses ten, eleven and fifteen.

Рейган мав таємний союз з антихристом біблійного пророцтва у битві десятого вірша, а Обама ініціював битву одинадцятого вірша, у період, коли папа також був глобалістом, подібно до Обами. Трамп нині перебуває у відкритому союзі з папою, паралельним Рейганові, за винятком того, що первісний таємний союз тепер відкритий. Троє пап і троє президентів співвідносяться з трьома битвами у віршах десятому, одинадцятому та п’ятнадцятому.

> “Marvelous in her shrewdness and cunning is the Roman Church. She can read what is to be. She bides her time, seeing that the Protestant churches are paying her homage in their acceptance of the false sabbath and that they are preparing to enforce it by the very means which she herself employed in bygone days. Those who reject the light of truth will yet seek the aid of this self-styled infallible power to exalt an institution that originated with her. How readily she will come to the help of Protestants in this work it is not difficult to conjecture. Who understands better than the papal leaders how to deal with those who are disobedient to the church?

> Римська церква дивовижна своєю проникливістю та хитрістю. Вона бачить наперед, що має статися. Вона вичікує, бачачи, що протестантські церкви віддають їй шану, приймаючи фальшиву суботу, і що вони готуються примусово запровадити її тими самими засобами, які вона сама застосовувала в давні часи. Ті, хто відкидає світло істини, ще шукатимуть допомоги цієї самопроголошеної непомильної влади, щоб звеличити встановлення, що походить від неї. Нескладно уявити, з якою готовністю вона прийде протестантам на допомогу в цій справі. Хто краще, ніж керівники папства, знає, як чинити з тими, хто не кориться церкві?

> “The Roman Catholic Church, with all its ramifications throughout the world, forms one vast organization under the control, and designed to serve the interests, of the papal see. Its millions of communicants, in every country on the globe, are instructed to hold themselves as bound in allegiance to the pope. Whatever their nationality or their government, they are to regard the authority of the church as above all other. Though they may take the oath pledging their loyalty to the state, yet back of this lies the vow of obedience to Rome, absolving them from every pledge inimical to her interests.

> Римо-католицька церква з усіма своїми відгалуженнями по всьому світу становить єдину величезну організацію, що перебуває під контролем папського престолу і покликана служити його інтересам. Її мільйони вірян у кожній країні світу мають вважати себе пов’язаними вірністю папі. Незалежно від їхньої національності чи уряду вони мають вважати владу церкви вищою за будь-яку іншу. Хоча вони можуть приносити присягу вірності державі, та за цим стоїть обітниця послуху Риму, що звільняє їх від будь-яких зобов’язань, ворожих її інтересам.

> “History testifies of her artful and persistent efforts to insinuate herself into the affairs of nations; and having gained a foothold, to further her own aims, even at the ruin of princes and people. In the year 1204, Pope Innocent III extracted from Peter II, king of Arragon, the following extraordinary oath: ‘I, Peter, king of Arragonians, profess and promise to be ever faithful and obedient to my lord, Pope Innocent, to his Catholic successors, and the Roman Church, and faithfully to preserve my kingdom in his obedience, defending the Catholic faith, and persecuting heretical pravity.’—John Dowling, The History of Romanism, b. 5, ch. 6, sec. 55. This is in harmony with the claims regarding the power of the Roman pontiff ‘that it is lawful for him to depose emperors’ and ‘that he can absolve subjects from their allegiance to unrighteous rulers.’—Mosheim, b. 3, cent. 11, pt. 2, ch. 2, sec. 9, note 17.

> Історія свідчить про її хитромудрі й наполегливі зусилля проникнути у справи народів; і, здобувши опору, просувати власні цілі, навіть ціною руїни князів і народу. У 1204 році папа Інокентій III витребував від Петра II, короля Арагону, таку надзвичайну присягу: 'Я, Петро, король арагонців, визнаю і обіцяю бути завжди вірним і послушним моєму владиці, папі Інокентію, його католицьким наступникам і Римській Церкві, і вірно зберігати моє королівство в послусі йому, захищаючи католицьку віру і переслідуючи єретичну порочність.' — John Dowling, The History of Romanism, кн. 5, розд. 6, секц. 55. Це узгоджується з твердженнями щодо влади Римського понтифіка, 'що йому законно зміщати імператорів' і 'що він може звільняти підданих від їхнього вірнопідданства неправедним правителям.' — Mosheim, кн. 3, ст. 11, ч. 2, розд. 2, секц. 9, прим. 17.

> “And let it be remembered, it is the boast of Rome that she never changes. The principles of Gregory VII and Innocent III are still the principles of the Roman Catholic Church. And had she but the power, she would put them in practice with as much vigor now as in past centuries. Protestants little know what they are doing when they propose to accept the aid of Rome in the work of Sunday exaltation. While they are bent upon the accomplishment of their purpose, Rome is aiming to re-establish her power, to recover her lost supremacy. Let the principle once be established in the United States that the church may employ or control the power of the state; that religious observances may be enforced by secular laws; in short, that the authority of church and state is to dominate the conscience, and the triumph of Rome in this country is assured.

> І нехай пам’ятають: Рим вихваляється тим, що ніколи не змінюється. Принципи Григорія VII та Інокентія III й досі є принципами римсько-католицької церкви. І якби вона лише мала владу, то застосувала б їх на практиці з такою самою завзятістю тепер, як і в минулих століттях. Протестанти мало розуміють, що роблять, коли пропонують скористатися допомогою Риму в справі звеличення неділі. Поки вони зосереджені на досягненні своєї мети, Рим прагне відновити свою владу, повернути втрачене панування. Щойно у Сполучених Штатах буде встановлено принцип, що церква може використовувати або контролювати владу держави; що релігійні приписи можуть забезпечуватися примусом світських законів; одним словом, що влада церкви й держави має панувати над сумлінням, і тріумф Риму в цій країні гарантовано.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 580, 581.

> «Слово Боже дало застереження про неминучу небезпеку; якщо не зважити на нього, то протестантський світ дізнається, якими насправді є наміри Риму, лише тоді, коли буде надто пізно, щоб уникнути пастки. Вона непомітно нарощує свою владу. Її вчення чинять свій вплив у законодавчих палатах, у церквах і в серцях людей. Вона зводить свої високі й масивні споруди, в потаємних закутках яких буде повторено її колишні переслідування. Потай і не викликаючи підозри, вона зміцнює свої сили, щоб просувати власні цілі, коли настане час завдати удару. Усе, чого вона бажає, — це вигідне становище, і його їй уже надають. Незабаром ми побачимо й відчуємо, якою є мета римського елементу. Хто повірить і послухається Слова Божого, той тим самим накличе на себе ганьбу й переслідування.» Велика боротьба, 580, 581.

In 2016 Trump was elected, then the globalists represented by Biden stole the election of 2020, but that is only recognized by those who have 20/20 vision. In verse thirteen Donald Trump “returns” in 2024, with more power than ever, and begins his preparation for the golden age as well as the battle of Panium in verse fifteen. Then Leo the pope arrived to establish the vision in 2025, the third pope associated with the three battles of verses ten through fifteen, and also with the three presidents of those battles. The first and third popes and presidents are considered conservative, and the middle pope and president were globalists. The first alliance was secret, the last is open, for it is represented in verse fourteen as the symbol that establishes the external vision of the prophecies of the latter days.

У 2016 році було обрано Трампа, потім глобалісти, представлені Байденом, вкрали вибори 2020 року, але це визнають лише ті, хто має гостроту зору 20/20. У вірші тринадцятому Дональд Трамп «повертається» у 2024 році, із більшою владою, ніж будь-коли, і починає свою підготовку до золотого віку, а також до битви при Паніумі у вірші п’ятнадцятому. Потім прибув папа Лев, щоб утвердити видіння у 2025 році, — третій папа, пов’язаний із трьома битвами у віршах із десятого по п’ятнадцятий, а також із трьома президентами тих битв. Перший і третій з цих пап і президентів вважаються консервативними, а середній папа і президент були глобалістами. Перший союз був таємним, останній — відкритим, бо у вірші чотирнадцятому він представлений як символ, що утверджує зовнішнє видіння пророцтв останніх днів.

On December 31, 2023 the work of the first angel, as typified by the work of the first decree began laying the foundation. The foundational test was over whether William Miller was correct or incorrect in his identification that it was Rome that establishes the vision in verse fourteen. Miller’s identification of Rome as the symbol that established the prophetic vision of the latter days is in some aspects the most significant of all of Miller’s foundational truths. How Miller arrived at certain understandings can only be derived from applying sanctified logic to his time and circumstances, but with some of his prophetic discoveries there is very specific testimony as to why he came to his understandings. The most fundamental of his understandings was his identification that it is Rome that establishes the vision.

31 грудня 2023 року праця першого ангела, типологічно представлена працею першого указу, почала закладати підвалину. Основоположним випробуванням було питання, чи мав Вільям Міллер рацію, чи помилявся у своєму визначенні того, що саме Рим утверджує видіння у вірші чотирнадцятому. Ототожнення Міллером Риму як символу, що утвердив пророче видіння останніх днів, у певних аспектах є найвагомішим серед усіх основоположних істин Міллера. Як Міллер дійшов до певних розумінь, можна лише вивести, застосувавши освячену логіку до його часу та обставин, проте щодо деяких із його пророчих відкриттів існує цілком конкретне свідчення, чому він прийшов до цих розумінь. Найбільш основоположним із його розумінь було ототожнення Риму як того, хто утверджує видіння.

Miller directly testifies how he searched to understand what it was that was “taken away” in the book of Daniel. He not only identifies where he found his answer, but he speaks of his excitement when he discovered the jewel, he had been searching for. Apollos Hale records a commentary upon Miller’s own writings, and in the following passage Hale is identifying how Miller became a student of prophecy. Miller, as the messenger of the light which was unsealed in 1798, is a sacred example of those who Daniel called the “wise” who “understand” when the book is “unsealed.” Miller’s testimony of how he was led into studying the Bible is a purposeful example by the One who controls all things. Pay attention to Miller’s development, for he is the example of the wise who understand the increase of knowledge, even if they, as Miller, come out from the darkness of error.

Міллер безпосередньо свідчить, як він шукав зрозуміти, що саме було «відняте» у Книзі пророка Даниїла. Він не лише зазначає, де знайшов відповідь, але й говорить про свою радість, коли відкрив перлину, яку шукав. Аполлос Гейл подає коментар до власних писань Міллера, і в наведеному далі уривку Гейл показує, як Міллер став дослідником пророцтва. Міллер, як вісник світла, що було розпечатане 1798 року, є священним прикладом тих, кого Даниїл назвав «мудрими», які «розуміють», коли книга «розпечатана». Свідчення Міллера про те, як його було приведено до вивчення Біблії, є цілеспрямованим прикладом, даним Тим, Хто керує всім. Зверніть увагу на становлення Міллера, бо він є прикладом мудрих, які розуміють примноження знання, навіть якщо вони, як і Міллер, виходять із темряви омани.

> “‘In the month of May, 1816, I was brought under conviction, and O, what horror filled my soul! I forgot to eat. The heavens appeared like brass, and the earth like iron. Thus I continued till October, when God opened my eyes; and O, my soul, what a Saviour I discovered Jesus to be! My sins fell like a burden from my soul: and then how plain the Bible seemed to me! It all spoke of Jesus; he was in every page and every line. O, that was a happy day! I wanted to go right home to heaven; Jesus was all to me, and I thought I could make everybody else see him as I saw him, but I was mistaken.

> У травні 1816 року я був приведений до переконання, і, о, який жах наповнив мою душу! Я забув про їжу. Небеса видавалися, мов мідь, а земля — мов залізо. Так я перебував до жовтня, коли Бог відкрив мені очі; і, о, душе моя, яким Спасителем виявився Ісус! Мої гріхи спали, мов тягар, з моєї душі; і тоді якою ясною здалася мені Біблія! Уся вона говорила про Ісуса; він був на кожній сторінці й у кожному рядку. О, то був щасливий день! Я хотів одразу додому — на небо; Ісус був для мене всім, і я думав, що зможу зробити так, щоб усі інші побачили його так, як бачив його я, але я помилявся.

> “‘During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, “What do you think of this text, and that?” referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. “How long time do you want?” I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—“Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?”

> 'Протягом дванадцяти років, коли я був деїстом, я читав усі історичні праці, які міг знайти; але тепер я полюбив Біблію. Вона свідчила про Ісуса! Та все ж чимало в Біблії лишалося для мене темним. У 1818 чи 1819 році, розмовляючи з одним другом, якого я відвідав і який знав мене та чув, як я говорив, коли був деїстом, він запитав досить багатозначно: "Що ти думаєш про цей текст і про той?" — маючи на увазі ті самі тексти, проти яких я заперечував, коли був деїстом. Я зрозумів, до чого він веде, і відповів: "Якщо даси мені час, я скажу тобі, що вони означають." "Скільки часу тобі потрібно?" — "Не знаю, але я скажу тобі", — відповів я, бо я не міг повірити, що Бог дав таке одкровення, яке неможливо зрозуміти. Тоді я постановив вивчати свою Біблію, вірячи, що зможу з’ясувати, що мав на увазі Святий Дух. Але щойно я прийняв це рішення, мені спала на думку така думка: "Припустімо, ти знайдеш місце, якого не зможеш зрозуміти, що ти зробиш?"

> “This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, [purchased in 1798] which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Saviour was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could nor understand.”

> Тоді мені спав на думку такий спосіб вивчення Біблії: я візьму слова таких уривків і простежу їх по всій Біблії, і таким чином з’ясую їхнє значення. У мене була Конкорданція Крудена, [придбана 1798 року], яку я вважаю найкращою у світі; тож я взяв її і свою Біблію, сів за письмовий стіл і нічого іншого не читав, хіба що трохи газети, бо був сповнений рішучості довідатися, що означає моя Біблія. Я почав із Буття і читав далі повільно; і коли натрапляв на текст, якого не міг зрозуміти, шукав по всій Біблії, щоб з’ясувати, що він означає. Коли я пройшов Біблію в такий спосіб, о, якою ясною й славною постала істина! Я знайшов те, що проповідував вам. Я був переконаний, що «сім часів» завершилися 1843 року. Потім я дійшов до 2300 днів; вони привели мене до того самого висновку; але я й не думав з’ясувати, коли мав прийти Спаситель, і не міг у це повірити; проте світло вразило мене так сильно, що я не знав, що робити. Тепер, думав я, мушу надіти шпори й задню упряж; я не піду швидше за Біблію і не відстану від неї. Що б Біблія не навчала, я цього триматимуся. Але все ж були деякі тексти, яких я не міг зрозуміти.

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘And could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, “take away.” “He shall take away the daily,” “from the time the daily shall be taken away,” etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is “the daily!” Well, now, what does Paul mean by “he who now letteth,” or hindereth? By “the man of sin,” and “the wicked,” Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, “the daily” must mean Paganism.’” Apollos Hale, The Second Advent Manual, 66.

> Отже, стільки щодо його загального способу вивчення Біблії. Іншим разом він виклав свій спосіб встановлення значення уривка, що перед нами, — значення "щоденного". "Я читав далі, — сказав він, — і не міг знайти жодного іншого випадку його вживання, окрім як у Даниїлі. Тоді я взяв ті слова, що стояли з ним у зв’язку, — "забрати". "Він забере "щоденне"," "від часу, коли "щоденне" буде відняте", тощо. Я читав далі й думав, що не знайду світла щодо цього тексту; нарешті я дійшов до 2 Солунян 2:7, 8. "Бо вже діє таємниця беззаконня; тільки той, хто тепер стримує, буде стримувати, аж доки не буде усунений із дороги, і тоді з’явиться той беззаконник", тощо. І коли я дійшов до цього тексту, о, якою ясною й славною постала істина! Ось воно! Це й є "щоденне"! Отже, тепер, що має на увазі Павло під "тим, хто тепер стримує", або перешкоджає? Під "людиною гріха" і "беззаконником" мається на увазі папство. Отож, що ж перешкоджає виявленню папства? Це язичництво; отже, "щоденне" мусить означати язичництво." Аполлос Гейл, Посібник Другого Пришестя, 66.

The Providential guidance of Miller’s study by both human and Divine is in the record. His old friend pushed him, and the thoughts which came to him were the voice of the angel Gabriel, who Sister White identifies “line upon line” as the angel who repeatedly visited Miller. He identifies the seven times as his first discovery and then identifies the 2,300 as the second witness to the seven times, for they both ended in 1843, (he initially believed). Those two prophecies are his alpha and omega discoveries, and within the prophetic relationship to Miller they identify the mistake that would be corrected by Samuel Snow with the message of the Midnight Cry that initiated the “seventh-month movement.” The movement of the Midnight Cry was the “seventh-month movement” when it left the Exeter camp meeting, for it was identifying the coming of the Lord on the tenth day of the seventh month, which in 1844 fell on October 22.

Провидінне керівництво вивчення Міллера з боку як людського, так і Божественного, засвідчене в записах. Його давній друг спонукав його, а думки, що приходили до нього, були голосом ангела Гавриїла, якого Сестра Вайт, «рядок на рядок», ототожнює як ангела, що неодноразово відвідував Міллера. Він визначає «сім часів» своїм першим відкриттям, а 2 300 — як другого свідка «семи часів», бо обидва, як він спочатку вважав, завершилися 1843 року. Ті два пророцтва є його відкриттями «альфа» і «омега», і в пророчому відношенні до Міллера вони виявляють помилку, яку Самуїл Сноу виправив вісткою Опівнічного Крику, що започаткувала «рух сьомого місяця». Рух Опівнічного Крику був «рухом сьомого місяця», коли він вийшов із таборового зібрання в Ексетері, бо він вказував на прихід Господа десятого дня сьомого місяця, який у 1844 році припав на 22 жовтня.

The mistake that produces the empowerment of the second angel is represented by Miller’s initial understanding that the seven times and the 2,300 years concluded together in 1843. In the passage the next doctrine that is discussed is how Miller came to identify Rome as the symbol that establishes the vision. The Adventist history teachers identify that all of William Miller’s prophetic understandings were based upon his identifying two desolating powers. He understood those two desolating powers to be pagan and papal Rome, and he saw those two powers in 2 Thessalonians when he came to understand that the “daily” in the book of Daniel is pagan Rome. Every prophetic model set forth by Miller, who Sister White informs us was repeatedly visited by angels, was based upon his understanding that Rome establishes the vision. Every one!

Помилка, що призводить до посилення другого ангела, представлена початковим розумінням Вільяма Міллера, ніби «сім часів» і 2300 років завершилися разом у 1843 році. У цьому уривку наступною доктриною, що розглядається, є те, як Міллер прийшов до ототожнення Риму як символу, що утверджує видіння. Викладачі історії адвентизму стверджують, що всі пророчі розуміння Вільяма Міллера ґрунтувалися на його визначенні двох спустошувальних сил. Він розумів ці дві спустошувальні сили як язичницький і папський Рим, і побачив ці сили у Другому посланні до Солунян, коли усвідомив, що «щоденне» в книзі Даниїла — це язичницький Рим. Кожна пророча модель, викладена Міллером, якого, за свідченням Сестри Вайт, неодноразово відвідували ангели, ґрунтувалася на його розумінні, що Рим утверджує видіння. Усі до однієї!

From December 31, 2023 the Lion of the tribe of Judah has been unsealing the Revelation of Jesus Christ. From that point the foundational test had begun, and it reached its conclusion when the first pope from the United States began his reign on May 8, 2025. At that point, the temple test began.

З 31 грудня 2023 року Лев із Юдиного племені знімає печаті з Одкровення Ісуса Христа. Відтоді розпочалося основоположне випробування, і воно досягло свого завершення, коли перший Папа Римський зі Сполучених Штатів розпочав своє правління 8 травня 2025 року. Тоді розпочалося храмове випробування.

We will continue these things in the next article and employ the “250” years as a witness to uphold our identification that the foundational test ended with the current pope.

Ми продовжимо розгляд цих питань у наступній статті й використаємо «250» років як свідчення для підтвердження нашого визначення, що основоположне випробування завершилося при нинішньому Папі.

Back to Articles