Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Книга Даниїла — номер сімдесят один

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Пророчий гобелен: розкриття чотирьох мерзот восьмого розділу книги пророка Єзекіїля та їхнє значення в сучасну добу

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Чотири мерзоти восьмого розділу книги Єзекіїля представляють чотири покоління сучасного Ізраїлю, а початок сучасного Ізраїлю мав свій прообраз у початку стародавнього Ізраїлю. Обидві ті початкові історії свідчать про кінець сучасного Ізраїлю під час недільного закону, який невдовзі настане. Два початки Ізраїлю — як давній буквальний, так і сучасний духовний — засвідчені початковою історією північного царства Ізраїлю, коли воно відокремилося від Юди.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Коли давній Ізраїль зробив золотого тельця, він щойно вийшов з Єгипту на виконання пророцтва, яке вказувало, що Бог зробить їх царством. Історія Єровоама, першого царя північного царства Ізраїлю, містить ті самі риси. Єровоам утік до Єгипту від гніву Соломона. Він отримав від пророка Ахії пророчу обітницю, що його зроблять царем над десятьма з дванадцяти племен. Перш ніж пророцтво сповнилося, Єровоам утік до Єгипту, щоб віддалитися від Соломона, аж поки Соломон не помер.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> І сталося того часу, коли Єровоам виходив з Єрусалима, пророк Ахія Шілонець зустрів його в дорозі; а на ньому була нова одежа, і вони обидва були самі в полі. І Ахія взяв нову одежу, що була на ньому, та розірвав її на дванадцять частин. І сказав він до Єровоама: Візьми собі десять частин, бо так говорить Господь, Бог Ізраїля: Ось Я вирву царство з руки Соломона й дам тобі десять колін. (Але йому залишу одне коліно заради Мого раба Давида і заради Єрусалима, міста, яке Я вибрав з-поміж усіх колін Ізраїля.) Тому що вони покинули Мене й поклонялися Ашторет, богині сидонян, Кемошу, богові моавитян, і Мілкому, богові аммонітян, і не ходили Моїми шляхами, щоб чинити те, що праведне в Моїх очах, і берегти Мої устави та Мої постанови, як робив Давид, його батько. Одначе не заберу всього царства з руки його; але поставлю його князем по всі дні життя його заради Мого раба Давида, якого Я вибрав, бо він зберіг Мої заповіді та Мої устави. А царство візьму з руки сина його й дам його тобі — десять колін. А синові його дам одне коліно, щоб Мій раб Давид мав світильника завжди переді Мною в Єрусалимі, місті, яке Я вибрав, щоб там покласти Ім’я Моє.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> І візьму тебе, і ти царюватимеш відповідно до всього, чого бажає твоя душа, і будеш царем над Ізраїлем. І буде: якщо ти будеш слухати всього, що я наказую тобі, і ходитимеш моїми шляхами, і чинитимеш те, що праведне в моїх очах, дотримуючись моїх постанов і моїх заповідей, як робив Давид, мій слуга, то я буду з тобою, і збудую тобі міцний дім, як я збудував Давидові, і дам тобі Ізраїля. І за це я покараю потомство Давида, але не назавжди. Тому Соломон шукав убити Єровоама. І Єровоам устав і втік до Єгипту, до Шишака, царя єгипетського, і перебував у Єгипті аж до смерті Соломона. А решта діл Соломона, і все, що він зробив, і його мудрість — хіба не записані в книзі діл Соломона? А час, що Соломон царював у Єрусалимі над усім Ізраїлем, був сорок років. І заснув Соломон із батьками своїми, і був похований у місті Давида, батька свого; а замість нього зацарював його син Ровоам. 1 Царів 11:28–43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

Після смерті царя Соломона царство мало бути розділене, і Єровоам мав стати царем над десятьма північними колінами, а син Соломона, Ровоам, мав бути царем у Єрусалимі. Ще до того, як стався поділ колін, Єровоам мав вийти з Єгипту.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> І прийшов Рехав’ам до Сихему, бо весь Ізраїль прийшов до Сихему, щоб поставити його царем. І сталося, коли Єровоам, син Невата, що був іще в Єгипті, почув про це, (бо він утік від лиця царя Соломона, і Єровоам жив у Єгипті), що послали й покликали його. І прийшли Єровоам та все зібрання Ізраїля й сказали Рехав’амові: Твій батько зробив наше ярмо тяжким; тож тепер полегши тяжку службу твого батька та його важке ярмо, яке він поклав на нас, — і ми будемо служити тобі. А він сказав їм: Відійдіть ще на три дні, тоді поверніться до мене. І народ розійшовся. 1 Царів 12:1-5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Історія про те, як нерозумно діяв Ровоам протягом тих трьох днів, покладає провину на його нерозумне відкидання поради старців, але розділення племен було провіщене, тож воно сталося б так чи інакше. Варто зазначити тут для майбутньої статті, що сам процес розділення був чітко визначений як три дні. Два царства знову стають одним царством в історії мілеритів. А коли північні та південні племена стають одним царством в історії мілеритів, це є період приходу трьох ангелів із чотирнадцятого розділу Об’явлення. Ті три ангели в історії мілеритів були прообразно представлені трьома днями рішення Ровоама. Ті сорок шість років, коли три ангели прийшли від 1798 до 1844 року, були також трьома символічними днями, про які Христос сказав у другому розділі Євангелія від Івана, що вони будуть потрібні Йому, щоб відбудувати зруйнований храм, але та частина дослідження призначена для майбутньої статті.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Коли Ровоам наприкінці трьох днів виголосив свою безглузду заяву, царства розділилися.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> І побачив увесь Ізраїль, що цар їх не послухав, і відповів народ цареві, кажучи: Яка нам частка в Давиді? Немає у нас спадщини в синові Єссея. По наметах, Ізраїлю! А тепер, Давиде, дбай про свій дім. І розійшовся Ізраїль по своїх наметах. А над тими ізраїльтянами, що жили в містах Юди, Ровоам царював. Тоді цар Ровоам послав Адорама, що був над даниною; і весь Ізраїль закидав його камінням так, що він помер. Тому цар Ровоам поспішив, сів у свою колісницю та втік до Єрусалима. Так Ізраїль повстав проти дому Давида аж до цього дня. І сталося, коли весь Ізраїль почув, що Єровоам повернувся, вони послали й покликали його до громади та поставили його царем над усім Ізраїлем; не було нікого, хто тримався дому Давида, тільки плем’я Юди. 1 Царів 12:16-20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

Пророцтво про те, що Єровоам отримає царство, здійснилося, і здійснилося воно тоді, коли він вийшов із Єгипту. Заздрячи тому, що Боже святилище було в місті Єрусалимі, місті, яке Бог обрав, щоб там перебувало Його ім’я, Єровоам узявся підробляти святилище, священство й богослужіння, які було постановлено звершувати лише в Єрусалимі. Діяльність Єровоама зі встановлення підробної системи поклоніння серед північних десяти племен є прямою паралеллю до бунту Аарона та золотого тельця і, таким чином, дає ще одне свідчення не лише про недільний закон, який незабаром буде запроваджений, але й про бунт 1863 року.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> І сказав Єровоам у серці своєму: Тепер повернеться царство до дому Давидового. Якщо цей народ буде ходити приносити жертви в домі Господньому в Єрусалимі, то серце цього народу знову навернеться до їхнього пана, до Ровоама, царя Юдиного; і вони вб’ють мене та повернуться до Ровоама, царя Юдиного. І порадився цар, і зробив двох золотих тельців, та й сказав до них: Досить вам ходити до Єрусалима; ось боги твої, Ізраїлю, що вивели тебе з землі Єгипетської. І поставив одного в Бетелі, а другого поставив у Дані. І стало це гріхом, бо народ ходив поклонятися перед одним із них, аж до Дана. І зробив він дім для узвиш та настановив священиків із найнижчого люду, що не були з синів Левія. І встановив Єровоам свято у восьмому місяці, п’ятнадцятого дня місяця, подібне до свята, що в Юді, і приносив на жертовнику. Так він учинив у Бетелі, приносячи жертви тельцям, яких зробив; і поставив у Бетелі священиків на узвишшях, які він зробив. І приносив він на жертовнику, який зробив у Бетелі, п’ятнадцятого дня восьмого місяця, у місяці, який він надумав у своєму серці; і встановив свято для синів Ізраїлевих, і приносив на жертовнику жертви та кадив. 1 Царів 12:26–33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Відступ Єровоама дає ще одну лінію істини, яку можна накласти на відступ Аарона, відступ протестантського рога 1863 року та відступ республіканського рога під час незабаром прийдешнього недільного закону, і тим самим розширює пророче свідчення. Під час відступу із золотим тельцем Аарона Господь змінив установлений спосіб обрання священства.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

До бунту первістки кожного племені мали ставати частиною священства. Але під час ааронового бунту із золотим тельцем лише плем’я Леві стало на бік Мойсея. З цієї причини Бог змінив встановлений порядок поповнення священства, і відтоді священство складалося лише з роду Левія.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> І коли Мойсей побачив, що народ був нагий (бо Аарон зробив їх нагими на їхню ганьбу серед їхніх ворогів), тоді Мойсей став у воротах табору й сказав: Хто на боці Господа? Нехай прийде до мене. І всі сини Левія зібралися до нього. І він сказав їм: Так говорить Господь, Бог Ізраїлів: нехай кожен припереже свій меч при боці, і нехай ходить від воріт до воріт по всьому табору, та нехай уб’є кожен свого брата, кожен свого друга і кожен свого ближнього. І сини Левія зробили за словом Мойсея; і того дня з народу впало близько трьох тисяч мужів. Вихід 32:25–28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Єровоам підробив діло, яке Бог звершив під час бунту Аарона, коли Бог підніс нове священство з племені Левія, бо Єровоам «поставив священиками людей з найнижчих верств народу, які не були з синів Левія». Бунт на початку царства північних десяти племен подібний до бунту Аарона та танцюючих нерозумних. Бунт стався після виходу з Єгипту, на виконання пророцтва, яке обіцяло встановлення царства. В обох випадках було встановлено нове священство, що стало зміною попереднього порядку обрання священиків.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Відступництво Аарона із золотим тельцем повторилося, але Єровоам подвоїв його, бо зробив двох золотих тельців і поставив їх у двох містах. Місто Дан символізує державне управління, адже «Дан» означає «судити», а місто Вефіль символізує церковне управління, бо «Вефіль» означає «дім Божий». Золоті тельці мали ту саму символіку, що й теля Аарона, але з додатковим свідченням про союз церкви й держави, представлений двома містами. Теля було найвищою формою язичницької жертви, і тому становить фальшиву жертву Христа. Золото є символом Вавилона, а теля було образом звіра. Подібно до того, як Аарон установив фальшивий день поклоніння, Єровоам також установив свято і подбав, щоб дата цього свята не збігалася з часом істинного поклоніння в Єрусалимі.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Усі елементи недільного закону, що незабаром настане, представлені у свідченні бунту Єровоама; фальшива жертва (теля), фальшивий Христос (жертовник), образ звіра (поєднання церкви і держави), фальшивий день поклоніння (неділя) і лжесвященство.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Початок давнього Ізраїлю, початок десяти північних племен як царства та початок адвентизму мають ті самі пророчі елементи і разом визначають пророчі елементи недільного закону, що незабаром настане. Давній Ізраїль вийшов із єгипетського рабства, Єровоам вийшов з Єгипту, куди втік, щоб уникнути переслідування з боку Соломона, а міллеритський адвентизм щойно вийшов із рабства папства.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Левітське священство було встановлено під час заколоту Аарона, фальшиве священство з-поміж найнікчемніших людей було запроваджене у свідченні Єровоама, і коли Господь уклав завіт із міллеритським адвентизмом, то, за словами Петра, міллерити були «обраним родом, царським священством, святим народом, особливим народом; щоб ви звіщали чесноти Того, Хто покликав вас із темряви до Свого дивного світла». Світло, до якого були покликані міллерити, було світлом Міллерових коштовностей, представлених на двох таблицях Авакума, які були прообразно зображені в історії заколоту Аарона двома скрижалями Десяти Заповідей. Темрява, з якої їх покликали, — це Темні Віки папського панування, для яких прообразом була темрява єгипетського рабства.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Коли Христос відновив храм, який було потоптано як язичництвом, так і папством, Він зробив це за сорок шість років — з 1798 по 1844 рік. Коли Він спорудив храм, тоді, як Посланець Заповіту, Він раптово прийшов у Свій храм 22 жовтня 1844 року, бо Він спорудив храм, який був потоптаний і зруйнований, а також очистив священство, представлене левітським племенем.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Але хто витримає день Його приходу? і хто встоїть, коли Він з’явиться? Бо Він — як вогонь плавильника і як луг пральників. І сяде Він як плавильник і очищувач срібла, і очистить синів Левія, і переплавить їх, як золото й срібло, щоб вони приносили Господеві жертву в праведності. Тоді буде приємна Господу жертва Юди та Єрусалима, як за давніх днів і як у попередні роки. Малахії 3:2–4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

22 жовтня 1844 року Христос раптово прийшов до Свого храму й уклав завіт із народом, представленим левітським священством, однак до 1863 року вони повторили бунт Аарона, і міллеритське священство перейшло до лаодикійського священства, як це було представлено священством Єровоама з простолюду та аароновими танцюючими безумцями. Проте свідчення бунту Єровоама ще ширше свідчить про бунт 1863 року. Коли Єровоам запровадив свою фальшиву систему богослужіння, з Єрусалима був посланий пророк, щоб викрити бунт Єровоама, як прообразом цього стало те, що міллеритський адвентизм був приведений до прийняття Суботи з Десяти Заповідей як дня відпочинку.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Коли адвентизм прийняв світло третього ангела і святилище, це стало докором тим протестантам, які відкинули зростаюче світло розпечатання, що розпочалося у час кінця у 1798 році. Подібно до того, як стародавній Ізраїль, перебуваючи в єгипетському рабстві, забув суботу, так і церква в пустелі до 1798 року забула про суботу. Зростаюче світло звістки години суду, принесеної міллеритами, зрештою привело до святилища та закону Божого.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Те світло прийшло 22 жовтня 1844 року і було докором хибному поклонінню для тих, кого було покликано повністю вийти з помилкових вчень католицизму. Поклоніння сонцю є знаком влади католицизму над церквами, які повернулися до її лона. Цей докір відображено в запровадженні Єровоамом своєї хибної системи поклоніння.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> І Єровоам установив свято восьмого місяця, п’ятнадцятого дня місяця, подібне до свята, що в Юді, і приносив на жертівнику жертви. Так він учинив у Бет-Елі, жертвуючи тельцям, яких він зробив; і поставив у Бет-Елі священиків висот, які він спорудив. І приніс на жертівнику, що його зробив у Бет-Елі, п’ятнадцятого дня восьмого місяця, саме в місяці, який він задумав у своєму серці; і установив свято для синів Ізраїлевих; і приносив на жертівнику жертви та кадив. І ось прийшов з Юди до Бет-Елу муж Божий за словом Господнім; а Єровоам стояв при жертівнику, щоб кадити. І він закликав проти жертівника словом Господнім і сказав: О жертівнику, жертівнику! Так говорить Господь: Ось домові Давидовому народиться дитя, на ім’я Йосія; і на тобі він принесе в жертву священиків висот, що кадять на тобі, і людські кості будуть на тобі спалені. І він дав того ж дня знамення, говорячи: Оце знамення, про яке сказав Господь: Ось жертівник роздереться, і попіл, що на ньому, буде висипаний. І сталося, як цар Єровоам почув слово мужа Божого, що закликав проти жертівника в Бет-Елі, то простягнув руку від жертівника, кажучи: Схопіть його.

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> І рука його, яку він простяг проти нього, всохла, так що він не міг повернути її назад до себе. І жертовник також розламався, і попіл висипався з жертовника, відповідно до знамення, яке муж Божий дав за словом Господнім. І відповів цар і сказав до мужа Божого: Умоли ж тепер обличчя Господа, Бога твого, і помолися за мене, щоб моя рука була мені знову відновлена. І муж Божий благав Господа, і рука царя була йому знову відновлена, і стала, як була раніше. І сказав цар до мужа Божого: Ходи зі мною додому та підкріпися, і я дам тобі нагороду. І муж Божий сказав цареві: Якщо ти даси мені половину дому твого, я не ввійду з тобою, ані не їстиму хліба, ані не питиму води в цьому місці, бо так було мені наказано словом Господнім, кажучи: Не їж хліба, і не пий води, і не повертайся тією самою дорогою, якою прийшов. І він пішов іншою дорогою і не повернувся тією дорогою, якою прийшов до Бетела. 1 Царів 12:32–13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Разом із відступництвом із золотими тельцями у свідченні Аарона та Єровоама, у свідченні Єровоама також міститься саме започаткування фальшивої системи поклоніння, яку він встановив. Це започаткування представляє розмежування між поклонінням, яке мало здійснюватися в Єрусалимі, та фальшивою системою Єровоама. Від 1798 року і до 1844 року Господь виводив Свій народ із темряви папського панування до дивовижного пророчого світла, представленого трьома ангелами з чотирнадцятого розділу Об’явлення. Протестантські церкви відкинули те світло і тим самим у 1844 році стали дочками католицизму.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Поклоніння Єровоама слугувало прообразом католицької системи поклоніння, а в його історії північне царство Ізраїля представляє хибну систему католицизму, у якій протестанти в історії міллерітизму вирішили залишитися. Символом тієї системи є поклоніння сонцю.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Вірні й мудрі діви, які 22 жовтня 1844 року увійшли у Святе святих, були докором протестантам, що щойно повернулися під вплив католицизму і стали дочками Риму. Під час запровадження Єровоамової підробної системи поклоніння з Юдеї прийшов пророк і докорив Єровоаму, тим самим уособлюючи вірних дів, які увійшли у Святе святих і були приведені до визнання Божого закону. Розповідь про того пророка і його докір Єровоаму є надзвичайно повчальною, коли мова йде про повстання 1863 року; втім, цю розповідь слід відкласти, доки до початку не буде додано завершення.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Початки стародавнього Ізраїлю, царство Єровоама та сучасний Ізраїль узгоджуються між собою, і разом вони є трьома свідками кінця земної звірини з тринадцятого розділу Об’явлення, під час недільного закону, що незабаром настане. Вірні мілеритського адвентизму 22 жовтня 1844 року стали справжнім протестантським рогом земної звірини, і зробили це в історичний період, який почався в час кінця — у 1798 році. 1798 рік став початком шостого царства біблійного пророцтва — Сполучених Штатів, а також утвердження справжнього протестантського рогу адвентизму у Сполучених Штатах. Та початкова історія відображає завершальну історію Сполучених Штатів, бо Ісус завжди показує кінець чогось через його початок.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Три початкові свідки давнього, сучасного та Ізраїлю Єровоама ілюструють кінець звіра із землі, але є ще одне завершення, яке потрібно заздалегідь встановити перед викладенням свідчення пророка, що прийшов із Юди та докорив Єровоаму. Історія завершення, яку слід включити, — це завершення північного та південного царств Ізраїлю, представлене пророком Єзекіїлем.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Не слід забувати, що ми зараз показуємо, що відступ 1863 року позначений першою мерзотою восьмого розділу книги Єзекіїля, а саме образом ревнощів. Щойно ми розглянемо завершення північного й південного царств, як це представлено у Єзекіїля, ми матимемо більш ніж достатньо доказів, щоб підтвердити, що відступ 1863 року був проілюстрований відступом Аарона та Єровоама, і що він позначає початок першого з чотирьох поколінь лаодикійського адвентизму.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> І знову було до мене слово Господнє, говорячи: Ти ж, сину людський, візьми собі один жезл і напиши на ньому: Для Юди і для синів Ізраїля, його товаришів; потім візьми ще один жезл і напиши на ньому: Для Йосипа, жезл Єфрема, і для всього дому Ізраїля, його товаришів; і з’єднай їх один з одним в один жезл, і стануть вони одним у руці твоїй. А коли сини народу твого заговорять до тебе, кажучи: Хіба не покажеш нам, що ти маєш на увазі цим? — скажи їм: Так говорить Господь Бог: Ось Я візьму жезл Йосипів, що в руці Єфрема, і племена Ізраїля, його товаришів, і приєднаю їх до нього, до жезла Юдиного, і зроблю їх одним жезлом, і будуть вони одним у руці Моїй. І жезли, на яких ти пишеш, будуть у твоїй руці перед їхніми очима. І скажи їм: Так говорить Господь Бог: Ось Я візьму синів Ізраїлевих з-поміж народів, куди вони пішли, і зберу їх звідусіль, і введу їх у їхню землю:

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> І вчиню їх одним народом у землі, на горах Ізраїлевих; і один цар буде царем для всіх них; і вони вже не будуть двома народами, і більше ніколи не будуть поділені на два царства. І не будуть більше занечищувати себе своїми ідолами, ані своїми мерзотами, ані жодними своїми переступами; але Я спасу їх з усіх їхніх місць перебування, де вони згрішили, і очищу їх; і вони будуть Моїм народом, а Я буду їхнім Богом. І Давид, Мій слуга, буде царем над ними; і всі вони матимуть одного пастиря; вони також будуть ходити в Моїх присудах, і дотримуватися Моїх постанов, і виконувати їх. І житимуть у землі, яку Я дав Якову, Моєму слузі, де жили ваші батьки; і житимуть у ній вони, і їхні діти, і діти їхніх дітей навіки; і Мій слуга Давид буде їхнім князем навіки. І укладу з ними завіт миру; це буде вічний завіт з ними; і Я поселю їх і розмножу їх, і поставлю Мою святиню посеред них навіки. І Моя скинія буде з ними: так, Я буду їхнім Богом, а вони будуть Моїм народом. І пізнають народи, що Я, Господь, освячую Ізраїля, коли Моя святиня буде посеред них навіки. Єзекіїля 37:15-28.

Back to Articles