Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Seven

Книга Даниїла — Номер сімдесят сім

Unveiling the Prophetic Parallel: Laodicean Adventism in 1863 and Biblical Typology

Розкриття пророчої паралелі: лаодикійський адвентизм 1863 року та біблійна типологія

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2024

Formats

PDF
Word

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the curse pronounced against rebuilding Jericho.

Бунт лаодикійського адвентизму 1863 року був типологічно представлений прокляттям, проголошеним проти відбудови Єрихона.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Того часу Ісус Навин закляв їх, кажучи: Проклятий перед Господом той чоловік, який встане та відбудує це місто, Єрихон: на своєму первістку він закладе його підвалини, а на своєму наймолодшому синові поставить його брами. Ісус Навин 6:26.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the builders rejecting the corner stone.

Бунт лаодикійського адвентизму в 1863 році був прообразно показаний тим, що будівничі відкинули наріжний камінь.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. Matthew 21:42, 43.

> Ісус каже їм: Хіба ви ніколи не читали в Писаннях: Камінь, що будівничі відкинули, той став головою кута; це від Господа, і дивне воно в очах наших? Тому кажу вам: Царство Боже буде відняте від вас і дано народові, що приносить його плоди. Матвія 21:42, 43.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Aaron’s golden calf.

Бунт лаодикійського адвентизму 1863 року був типологічно представлений золотим тельцем Аарона.

> For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:23–25.

> Бо вони сказали мені: Зроби нам богів, щоб вони йшли перед нами; бо щодо цього Мойсея, чоловіка, що вивів нас із землі Єгипетської, ми не знаємо, що з ним сталося. І я сказав їм: Хто має золото, нехай познімає його. І вони дали його мені; тоді я вкинув його у вогонь, і вийшло це теля. І коли Мойсей побачив, що народ був нагий (бо Аарон зробив їх нагими на їхній сором між їхніми ворогами). Вихід 32:23-25.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Jeroboam’s two golden calves.

Повстання лаодикійського адвентизму 1863 року мало прообраз у двох золотих тельцях Єровоама.

> If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. 1 Kings 12:27–29.

> Коли цей народ буде ходити приносити жертви в дім Господній у Єрусалимі, то серце цього народу знову навернеться до їхнього пана, до Рехав'ама, царя Юдиного, і вони вб'ють мене та повернуться до Рехав'ама, царя Юдиного. І нарадився цар, і зробив двох золотих тельців, і сказав до них: Досить для вас ходити до Єрусалиму: ось твої боги, Ізраїлю, що вивели тебе з єгипетського краю. І він одного поставив у Бет-Елі, а другого поставив у Дані. 1 Царів 12:27-29.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the prophet from Judah who died between the ass and the lion.

Бунт лаодикійського адвентизму 1863 року був прообразно представлений пророком із Юди, який помер між ослом і левом.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. 1 Kings 13:23, 24.

> І сталося, після того як він поїв хліба та напився, що він осідлав йому осла, а саме для пророка, якого він привів назад. І коли той пішов, лев зустрів його в дорозі й убив його; і його труп лежав на дорозі, а осел стояв біля нього; лев також стояв біля трупа. 1 Царів 13:23, 24.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the tenth test of ancient Israel that began their wandering in the wilderness.

Бунт лаодикійського адвентизму 1863 року був типологічно відображений у десятому випробуванні стародавнього Ізраїлю, яке започаткувало їхнє блукання пустелею.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:21–23.

> Але, як істинно Я живу, — уся земля наповниться славою Господньою. Бо всі ті люди, що бачили Мою славу й Мої чудеса, які Я вчинив у Єгипті та в пустині, і випробовували Мене вже десять разів, і не послухали Мого голосу; певно не побачать землі, яку Я присягнувся їхнім батькам, і ніхто з тих, що гнівили Мене, не побачить її: А Мій раб Халев, бо в ньому був інший дух, і він цілком пішов за Мною, — його Я введу в ту землю, куди він ходив; і його потомство заволодіє нею. Числа 14:21–23.

The apostle Paul taught:

Апостол Павло навчав:

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> А все це сталося з ними як приклади; і це написано для нашого напоумлення, на яких прийшли кінці віків. 1 Коринтян 10:11.

Commenting on that prophetic principle, Sister White said:

Коментуючи той пророчий принцип, сестра Вайт сказала:

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> «Кожен із давніх пророків говорив не стільки для свого часу, скільки для нашого, так що їхнє пророкування має силу для нас. “Усе це трапилося з ними як прообрази для нас; а написане воно нам на науку, що досягли останніх віків”. 1 Corinthians 10:11. “Їм було відкрито, що не собі самим, а нам служили вони тим, що нині звіщене вам через тих, хто проповідував вам Євангелію Духом Святим, посланим із неба; у що бажають зазирнути ангели”. 1 Peter 1:12....»

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> "Біблія накопичила й зібрала воєдино свої скарби для цього останнього покоління. Усі великі події та урочисті діяння історії Старого Заповіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні." Вибрані повідомлення, книга 3, 338, 339.

The message of the latter rain, according to Isaiah, is a message, for he identifies that the wicked will refuse to hear it, and he describes that message as “line upon line”.

Послання пізнього дощу, згідно з Ісаєю, є посланням, бо він вказує, що безбожні відмовляться слухати його, і описує це послання як «рядок до рядка».

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Кого Він навчить знання, і кому дасть зрозуміти вчення? Тим, що відлучені від молока, відведені від грудей. Бо заповідь мусить бути на заповідь, заповідь на заповідь; рядок на рядок, рядок на рядок; тут трохи, і там трохи. Бо лепечучими устами та чужою мовою говоритиме Він до цього народу. Тим, кому Він сказав: Оце той спочинок, яким ви можете дати спочити стомленому; і оце те відсвіження. Та вони не хотіли слухати. І було для них слово Господнє: заповідь на заповідь, заповідь на заповідь; рядок на рядок, рядок на рядок; тут трохи, і там трохи, — щоб вони пішли, і впали навзнак, і були розбиті, і впіймані в сіть, і схоплені. Ісая 28:9–13.

Of the six lines we have just identified, and there are of course others we have not pointed out, one emphasizes 1863, as the end of a progressive test that led to wandering in the wilderness. Two emphasize a former covenant people being passed by and replaced by a new chosen people. One marks a curse for rebuilding something that was intended to be left destroyed and abandoned under God’s curse as it was, and another marks a curse for returning where you were forbidden to go. Two provide examples of counterfeits of the two tables of the Ten Commandments, that represented Habakkuk’s two tables.

Із шести ліній, які ми щойно визначили, і, звісно, є й інші, на які ми не вказали, одна підкреслює 1863 рік як кінець поступового випробування, що привело до блукання в пустелі. Дві підкреслюють, що колишній народ завіту було обійдено стороною і замінено новим обраним народом. Одна позначає прокляття за відбудову того, що мало бути залишене зруйнованим і покинутим під Божим прокляттям, як воно було, а інша позначає прокляття за повернення туди, куди було заборонено йти. Дві наводять приклади підробок двох таблиць Десяти заповідей, які представляли дві таблиці Авакума.

The golden calves of Aaron and Jeroboam represent a counterfeit image of jealousy, that represented the counterfeit 1863 chart. When brought together, the two witnesses of Aaron and Jeroboam teach that Habakkuk’s two tables represent one table, the very same way the two tables of the Ten Commandments represent one law of God. Together they become one symbol, that is made up of two when they are brought together. The same prophetic dynamics of the two tables of the law of God exist in Habakkuk’s two tables, and together Aaron and Jeroboam’s counterfeits address that prophetic phenomenon.

Золоті тельці Аарона та Єровоама представляють підробний образ ревнощів, який представляв підроблену схему 1863 року. Коли їх поєднати, двоє свідків — Аарон і Єровоам — навчають, що дві таблиці Авакума представляють одну таблицю, так само, як дві скрижалі Десяти Заповідей представляють один Божий закон. Разом вони стають одним символом, що складається з двох, коли їх поєднують. Та сама пророча динаміка двох скрижалей Божого закону існує в двох таблицях Авакума, і разом підробки Аарона та Єровоама стосуються цього пророчого явища.

The first generation of Adventism has been typified by the image of jealousy in Ezekiel chapter eight. The vision that begins on the fifth day, of the sixth month in the sixth year in chapter eight of Ezekiel, continues into chapter nine, where the sealing of the one hundred and forty-four thousand is represented. When addressing the illustration of the sealing of chapter nine, Sister White includes the attribute of God’s character that identifies that it is in the third and fourth generation where God judges those who are disobedient. She therefore incorporates the truth associated directly with the second commandment, which is the commandment that forbids the worship of idols, as were Aaron’s and Jeroboam’s golden calves.

Перше покоління адвентизму було представлене образом ревнощів у восьмому розділі книги Єзекіїля. Видіння, яке починається п’ятого дня шостого місяця шостого року у восьмому розділі Єзекіїля, продовжується в дев’ятому розділі, де представлено запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Розглядаючи ілюстрацію запечатування дев’ятого розділу, Сестра Вайт включає рису Божого характеру, яка вказує, що саме в третьому й четвертому поколінні Бог судить непокірних. Отже, вона включає істину, безпосередньо пов’язану з другою заповіддю, тобто заповіддю, яка забороняє поклоніння ідолам, як-от золоті тельці Аарона та Єровоама.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> 'І він покликав чоловіка, зодягненого у вісон, що мав при боці каламар писаря; і Господь сказав до нього: Пройди посеред міста, посеред Єрусалима, і постав знак на чолах людей, що зітхають і стогнуть через усі мерзоти, які чиняться посеред нього. А до інших, у моєму слуху, сказав: Ідіть за ним по місту й бийте; нехай не щадить ваше око, і не майте жалю: повбивайте дощенту старих і молодих, і дівчат, і дітей малих, і жінок; але не наближайтеся до жодної людини, на якій є знак; і почніть від Мого святилища. Тоді вони почали від старших мужів, що були перед домом.'

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> Ісус ось-ось залишить престол благодаті небесного святилища, щоб зодягтися в шати помсти й виливати Свій гнів у вигляді судів на тих, хто не відгукнувся на світло, яке дав їм Бог. "Бо коли присуд за лиху справу не виконується швидко, через це серце синів людських у них повністю налаштоване чинити зло." Замість того, щоб пом’якшитися терпінням і довготерпінням, яке Господь виявляв до них, ті, хто не боїться Бога й не любить правди, зміцнюють свої серця на своєму злому шляху. Але навіть Божому довготерпінню є межі, і багато хто переступає ці межі. Вони переступили межі благодаті, і тому Бог мусить втрутитися й відстояти Свою честь.

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> Про Амореїв Господь сказав: «У четвертому поколінні вони знову прийдуть сюди, бо беззаконня Амореїв ще не сповнилося». Хоча цей народ вирізнявся своїм ідолопоклонством і розбещеністю, він ще не наповнив чашу свого беззаконня, і Бог не давав наказу про його цілковите винищення. Люди мали побачити божественну силу, явлену виразним чином, щоб у них не залишилося жодного виправдання. Співчутливий Творець був готовий терпіти їхнє беззаконня аж до четвертого покоління. Тоді, якщо не виявиться жодної зміни на краще, на них мали впасти Його суди.

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> З безпомилковою точністю Нескінченний і досі веде рахунок усіх народів. Поки Його милість пропонується із закликами до покаяння, цей рахунок залишатиметься відкритим; але коли цифри досягнуть певної межі, встановленої Богом, розпочинається служіння Його гніву. Рахунок закрито. Божественне терпіння припиняється. Більше немає благання про милість за них.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> Пророк, вдивляючись крізь віки, бачив у видінні цей час. Народи цього часу були удостоєні небувалих милостей. Найкращі небесні благословення були їм даровані, але зростаюча гординя, жадібність, ідолопоклонство, зневага до Бога і підла невдячність записані проти них. Вони швидко закривають свій рахунок перед Богом.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> Але те, що змушує мене тремтіти, — це те, що ті, хто мав найбільше світла та привілеїв, осквернилися панівною беззаконністю. Під впливом беззаконних довкола них багато хто, навіть із тих, що визнають істину, охололи, і їх несе могутня течія зла. Загальна зневага, кинута на істинну побожність і святість, веде тих, хто не перебуває в тісному зв’язку з Богом, до втрати пошани до Його закону. Якби вони йшли за світлом і корилися істині від серця, цей святий закон здавався б їм ще дорожчим, коли його так зневажають і відкидають. У міру того як неповага до Божого закону стає очевиднішою, лінія розмежування між тими, хто його дотримується, і світом стає чіткішою. Любов до божественних приписів зростає в одних тією мірою, якою в інших зростає зневага до них.

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> Криза стрімко наближається. Швидко зростаючі показники свідчать, що час Божого відвідання вже майже настав. Хоч Він і неохоче карає, проте покарає, і то швидко. Ті, хто ходить у світлі, бачитимуть ознаки наближення небезпеки; але їм не слід сидіти в тихому, байдужому очікуванні руїни, втішаючи себе вірою, що Бог укриє Свій народ у день відвідання. Аж ніяк. Вони мають усвідомити, що їхній обов’язок — старанно трудитися, щоб рятувати інших, звертаючись із твердою вірою до Бога по допомогу. 'Дієва ревна молитва праведника багато може.'

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> Закваска благочестя ще не зовсім втратила свою силу. У той час, коли небезпека і занепад церкви найбільші, невелика громада, що стоїть у світлі, зітхатиме й ридатиме через мерзоти, які чиняться в краю. Але особливо їхні молитви підноситимуться за церкву, бо її члени чинять за звичаєм світу.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> Ревні молитви цих небагатьох вірних не будуть марними. Коли Господь виступить як месник, Він також прийде як захисник усіх, які зберегли віру в її чистоті й зберегли себе незаплямованими від світу. Саме в цей час Бог обіцяв помститися за Своїх обраних, які день і ніч взивають до Нього, хоч і бариться Він щодо них.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> Повеління таке: "Пройди посеред міста, посеред Єрусалима, і постав знак на чолах людей, які зітхають і плачуть через усі гидоти, що чиняться посеред нього." Ці, що зітхали й плакали, звіщали слова життя; вони викривали, наставляли й благали. Деякі з тих, хто безчестив Бога, покаялися й упокорили свої серця перед Ним. Але слава Господня відступила від Ізраїля; хоча багато хто й далі дотримувалися форм релігії, Його сили та присутності бракувало. Свідчення, том 5, 207–210.

To rightly divide the vision of the sealing as set forth by Ezekiel, it is essential to understand the four generations of Adventism. Sister White begins the passage we selected by directly referencing Ezekiel chapter nine, and the portion we have selected also ends with a direct reference of Ezekiel chapter nine. In the passage she says of Ezekiel, “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision.” Ezekiel saw the circumstances that are occurring during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Щоб правильно витлумачити видіння про запечатування, як його виклав пророк Єзекіїль, необхідно розуміти чотири покоління адвентизму. Сестра Вайт починає обраний нами уривок прямим посиланням на дев'ятий розділ книги Єзекіїля, і вибрана нами частина також завершується прямим посиланням на дев'ятий розділ книги Єзекіїля. У цьому уривку вона говорить про Єзекіїля: "Пророк, дивлячись крізь віки, бачив перед собою цей час." Єзекіїль бачив обставини, що відбуваються під час запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

In the previous article we identified with three specific passages from the Spirit of Prophecy that Isaiah’s “drunkards of Ephraim,” who in this passage are identified as the “ancient men,” and who in both passages represent the leadership of Jerusalem (Adventism), cannot see that there is to be a mighty manifestation of the power of God as in former years. In this passage the very manifestation of God’s power that they refuse to see will occur as part of the divine judgment which is brought upon them, for it is stated that, “the people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse.”

У попередній статті ми на підставі трьох конкретних уривків із Духа пророцтва встановили, що Ісайєві «п’яниці Єфрема», які в цьому уривку названі «старцями» і які в обох уривках представляють керівництво Єрусалима (Адвентизму), не можуть побачити, що має відбутися могутній вияв Божої сили, як у давні роки. У цьому уривку саме той вияв Божої сили, який вони відмовляються бачити, відбудеться як частина божественного суду, що приходить на них, бо сказано: «народ мав побачити божественну силу, явлену у виразний спосіб, щоб вони залишилися без виправдання».

Laodicean Adventism refuses to see the manifestation of the latter rain that began sprinkling on September 11, 2001, but they will see the climax of that rainfall when the message of the Midnight Cry is repeated in the last days. That message is Islam of the third Woe. Did not the leadership of ancient Israel, who had just crucified their Messiah watch as the Holy Spirit was poured out at Pentecost?

Лаодикійський адвентизм відмовляється бачити прояв пізнього дощу, що почав накрапати 11 вересня 2001 року, але вони побачать кульмінацію того дощу, коли в останні дні буде повторено вістку Опівнічного крику. Ця вістка — це іслам третього горя. Хіба не спостерігало керівництво стародавнього Ізраїлю, яке щойно розп’яло свого Месію, як Святий Дух був вилитий у день П’ятидесятниці?

The passage is identifying the church, which by context is represented by Ezekiel as Jerusalem, and the members within the church (Jerusalem), are contrasted by a “little company,” who are also identified as those “that walk in the light,” and are the “faithful few.” The Bible teaches that “many” are called, but “few” are chosen. The subject of the passage includes the wrath of God that is brought upon His people. The people have brought their judgment upon themselves, but God is specific in emphasizing that it is His angels that accomplish the work of destruction. God never lies, and He has promised that it is He that visits the iniquity of men unto the third and fourth generation. To attribute the execution of judgment to any other than God is to deny His character, and suggest He is a liar.

Уривок ідентифікує церкву, яку в контексті Єзекіїль представляє як Єрусалим, а членам цієї церкви (Єрусалима) протиставлено «невелику спільноту», яку також ототожнюють із тими, «що ходять у світлі», тобто з «вірною меншістю». Біблія навчає, що «багато» покликані, але «небагато» обрані. Тема уривка охоплює гнів Божий, який сходить на Його народ. Люди накликали суд на самих себе, але Бог чітко підкреслює, що саме Його ангели виконують роботу знищення. Бог ніколи не бреше, і Він пообіцяв, що саме Він карає за беззаконня людей до третього і четвертого покоління. Приписувати виконання суду будь-кому іншому, а не Богові, — означає заперечувати Його характер і стверджувати, що Він — брехун.

The passage identifies that when the destroying angels of Ezekiel begin to go through Jerusalem, that it is then that, “the ministry of His wrath commences.” God’s wrath begins with Jerusalem, which is his church, which is Laodicean Adventism.

Уривок зазначає, що коли ангели-винищувачі Єзекіїля починають проходити через Єрусалим, саме тоді "починається служіння Його гніву." Божий гнів починається з Єрусалима — з його церкви, тобто лаодикійського адвентизму.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Бо час уже настав, щоб суд почався з дому Божого: а коли він спершу починається з нас, то який буде кінець тим, хто не слухається Божої Євангелії? 1 Петра 4:17.

God’s wrath is accomplished by God’s angels, and when their work begins, they are commanded to “smite,” all and to “let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.” The wrath of God is carried out by holy angels, and the point we are wishing to identify here is that the commencement of God’s ministry of wrath is accomplished in the fourth generation.

Гнів Божий здійснюється Божими ангелами, і коли їхня праця починається, їм наказано: «Бийте всіх» і «нехай око ваше не щадить, і не майте жалю: повбивайте дощенту старих і молодих, і дів, і дітей малих, і жінок; але не наближайтеся до жодного чоловіка, на якому є знак; і почніть від Мого святилища». Гнів Божий звершується святими ангелами, і думка, яку ми хочемо тут підкреслити, полягає в тому, що початок Божого служіння гніву припадає на четверте покоління.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. And it shall come to pass in that day, saith the Lord, that there shall be the noise of a cry from the fish gate, and an howling from the second, and a great crashing from the hills. Howl, ye inhabitants of Maktesh, for all the merchant people are cut down; all they that bear silver are cut off. And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will he do evil. Zephaniah 1:8–12.

> І станеться в день Господньої жертви, що Я покараю князів, і дітей царя, і всіх, хто вдягається в чужоземне вбрання. Того ж дня також покараю всіх, хто перестрибує поріг, що наповнюють доми своїх панів насильством і обманом. І станеться того дня, говорить Господь, буде крик з Рибних воріт, і голосіння з Другої частини, і великий гуркіт з пагорбів. Вийте, мешканці Мактешу, бо весь купецький люд знищений; усі, що носять срібло, вигублені. І станеться того часу, що Я обшукаю Єрусалим зі свічками і покараю людей, що осіли на своєму осаді, що кажуть у своєму серці: Господь не зробить ні добра, ні зла. Софонія 1:8-12.

Back to Articles