Article

# Книга Даниїла - Номер сто дев’яносто два

Розкриття прихованої історії: Пророчі відповідності з 11-го розділу книги Даниїла та запечатування 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

April 22, 2024

Formats

PDF
Word

Ми розглядаємо «приховану історію» сорокового вірша одинадцятого розділу книги Даниїла — від моменту, коли він припиняє своє писане свідчення в час кінця у 1989 році, і аж до недільного закону, згаданого у вірші сорок першому. Ця прихована історія слугує структурою для узгодження всіх пророчих ліній останніх днів, адже саме в її межах відбувається запечатання ста сорока чотирьох тисяч. У тій історії відбувається випробування, пов’язане з формуванням образу звіра. Отже, це та історія, де знімається печать із прихованого сну Навуходоносора про образ звірів. У цій прихованій історії також завершується прихована історія з першого президентського терміну Дональда Трампа у другому вірші одинадцятого розділу Даниїла, узгоджуючись із третім віршем. Ця прихована історія є тією частиною пророцтва Даниїла, що стосується останніх днів, і це є Об’явлення Ісуса Христа, яке розкривається безпосередньо перед закриттям часу випробування при недільному законі. Усі ці лінії істини представлені як зняття сьомої й останньої печаті.

Вірші з десятого по п’ятнадцятий одинадцятого розділу книги Даниїла слід узгодити з тією прихованою історією, а останні три з тих віршів подають три пророчі лінії. Вони вказують, коли папство знову втручається в історію, як це сталося у 200 році до н. е., коли язичницький Рим уперше увійшов у пророчу історію, представлену в одинадцятому розділі книги Даниїла, у вірші чотирнадцятому. Той вірш і сповнення того вірша в історії язичницького Риму утвердили видіння, бо язичницький Рим був символом сили, що звеличилася, пограбувала Божий народ, а потім пала. Відступницький протестантизм застосував цей вірш до Антіоха Епіфана, але міллеріти застосували його до язичницького Риму, визначивши цей вірш як випробувальну істину в історії міллеритів. Сьогодні богослови сучасного лаодикійського адвентизму знову навчають, що це Антіох Епіфан, тож це знову випробувальна істина.

Це не лише випробувальна істина, але сам вірш і його сповнення у 200 р. до н. е. визначають, коли блудниця Тира (сучасний Рим) починає співати свої сатанинські пісні, і вказують на входження папства в історію останніх днів, а отже, являють собою головну випробувальну істину останніх днів, яка узгоджується з випробувальною істиною, представленою дискусією в історії міллеритів.

Три вірші також представляють лінію республіканського рога звіра із землі та окреслюють пророчі кроки Дональда Трампа, коли він вступає на свій другий термін як восьмий президент, що є з-поміж семи президентів, у ряду президентів, який розпочався з Рональда Рейгана в час кінця у 1989 році. Після битви при Рафії, описаної у дванадцятому вірші, «Антіох» спершу придушує повстання всередині Сполучених Штатів, а потім готується до війни проти глобалізму, представленого Єгиптом у битві при Паніоні. Трамп виграє ту війну, але вона започатковує Третю світову війну (Актіум). Ці дії були проілюстровані Антіохом III Великим, який зазнав поразки від Єгипту в битві при Рафії, але переможно взяв реванш у битві при Паніоні.

У тринадцятому вірші, "після кількох років," Антіох Магнус, як стверджує Урія Сміт, "Антіох," "пригнітивши повстання у своєму царстві та підкоривши й упорядкувавши східні частини в їхній покорі, був вільний для будь-якого підприємства, коли молодий Епіфан зійшов на престол Єгипту; і, вважаючи цю нагоду надто доброю для розширення своїх володінь, щоб її упустити, він зібрав величезне військо "більше, ніж попереднє". Трамп спершу придушить повстання у своєму царстві, а потім підготує більшу армію, ніж мав, коли зазнав попередньої поразки. Трампа було переможено у 2020 році, на виконання одинадцятого розділу Одкровення, коли звір атеїзму, що представляє світовий глобалізм, і глобалісти як Демократичної, так і Республіканської партій вкрали вибори, і як основна проксі-армія блудниці Тиру це також буде поразкою, коли Путін здобуде перемогу над Україною.

Третя пророча лінія у трьох віршах, які ми розглядаємо, — це лінія відступницького протестантизму, як це представлено лінією Маккавеїв та їхнім повстанням проти спроб Антіоха Епіфана нав’язати юдеям релігію Греції. Лінія Трампа і лінія відступницького протестантизму представляють дві сили, які зрештою зіллються в ріг, представлений як образ звіра. Вірші з тринадцятого по п’ятнадцятий представляють історію, що веде до недільного закону, а дві лінії відступницького протестантизму та відступницького республіканізму ілюструють взаємодію двох сил у процесі їх зближення та злиття Церкви й Держави напередодні недільного закону.

У попередніх статтях ми встановили, що три події, позначені датами 1776, 1789 і 1798 років, а саме Декларація незалежності, Конституція та Закони про іноземців і підбурювання до заколоту, окреслюють період, який привів до початку звіра із землі як шостого царства біблійного пророцтва. З цієї причини ці три віхи є орієнтирами, що ведуть до завершення шостого царства біблійного пророцтва. Ми встановили, що двадцять два роки, які охоплюють період від 1776 до 1798, символізують час запечатування ста сорока чотирьох тисяч, бо число двадцять два є символом поєднання божественного з людським.

Ми розпізнали цю історію як таку, що має печатку «Істини», бо перша й остання віха означають встановлення незалежності та її втрату. Усі три віхи репрезентують основний символ звіра із землі, оскільки всі вони виражають «говоріння» Сполучених Штатів, адже «говоріння нації — це дія органів законодавчої та судової влади». Середня віха — 1789 рік, коли Конституцію ратифікували тринадцять колоній, а середня літера в івритському слові «Істина» — тринадцята. Двадцять два роки від 1776 до 1798 також узгоджуються з двадцятьма двома літерами, що становлять алфавіт івриту.

Ми також встановили, що Закони про іноземців та підбурювання до заколоту 1798 року означають момент, коли Сполучені Штати говорять як дракон. Історія союзу юдеїв із Римом, яка є частиною лінії відступницького протестантизму у віршах 13–15 одинадцятого розділу Даниїла, представляє період, коли формується образ звіра, а формування цього образу є остаточним випробуванням для ста сорока чотирьох тисяч. Це випробування, яке вони повинні пройти, перш ніж будуть запечатані. Отже, союз юдеїв у 161–158 роках до н. е. є серйозним елементом цього випробування, у якому звершується покликання тих, хто покликаний бути серед ста сорока чотирьох тисяч.

Прийняти, що з 161 по 158 р. до н. е. — це період, символізований союзом євреїв, — означає суперечити історичній науці, адже історики твердять, що цей союз датується 161 р. до н. е., тоді як міллерити датували його 158 р. до н. е., і їхнє переконання в цьому факті відображене на обох священних картах.

Питання не лише в тому, чи мають рацію історики, датуючи союз юдеїв 161 р. до н. е., або чи мають рацію міллеріти, визначаючи 158 р. до н. е. У будь-якому з цих двох варіантів знайдеться група, яка погодиться з вашим вибором. Питання в тому, чи мають рацію і історики, і міллеріти, і чи полягає істина щодо союзу з юдеями в тому, що йдеться про період часу, а не про один із двох можливих окремих моментів історії.

У попередніх статтях ми навели те, що, на нашу думку, є обґрунтованою освяченою логікою, згідно з якою союз між Римом і юдеями представляє період від 161 до 158 року до н. е., і що цей період слугує прообразом формування образу звіра. Виходячи з цього, навіть рішення визнати, що союз юдеїв з Римом є періодом часу, стає випробуванням, і в цьому пророчому сенсі це узгоджується з фактом, що формування образу звіра є «великим випробуванням для Божого народу».

Попри це, 158 р. до н. е. позначає час, коли союз між відступницькими юдеями, відомими як Маккавеї, та Римом був міцно закріплений, і таким чином типологічно представляє недільний закон, бо Біблія ставить риторичне запитання: «Чи можуть двоє йти разом, якщо не погодилися?» 158 р. до н. е. позначає, де і коли відступницький протестантизм поєднається з папською владою, а період, що почався 161 р. до н. е. і привів до 158 р. до н. е., позначає відтинок часу, який представляє формування образу звіра. Важливо усвідомити, що цей період указує на час, коли відступницький протестантизм поєднається з відступницьким республіканізмом. Обидві ці відступницькі сили представлені у віршах з тринадцятого по п’ятнадцятий, тож вони мають спільні віхи.

Коректно застосувати 1776, 1789 і 1798 роки як такі, що типізують 11 вересня 2001 року, за якими йдуть судові процеси Пелосі щодо руху під хибним прапором, пов’язаного з 6 січня 2021 року, та інавгураційний період вкрадених виборів Байдена, що веде до недільного закону. У цьому застосуванні Закон «Патріот» 2001 року, що узгоджується з Декларацією незалежності, становить віху, яка позначає початок ліквідації незалежності. Друга віха — фіктивний суд Пелосі та Шиффа, що співвідноситься з ратифікацією Конституції, таким чином типізуючи початок скасування Конституції, за якою слідує третя віха — Закони про іноземців і підбурювання, що представляють Сполучені Штати, які говорять як дракон. Застосувати ці віхи в такий спосіб — означає ідентифікувати віхи відступницького протестантизму, представленого Маккавеями.

На іншому рівні, визначення трьох віх у зв’язку з відступницьким республіканізмом приводить до дещо іншого застосування. 11 вересня 2001 року узгоджується з 1776 роком, але 1789-й, для відступницького республіканізму, узгоджується з Актами про іноземців і підбурювання та встановлює відмінність між тими «актами» та мовленням дракона, представленим примусовим дотриманням неділі. Коли ці дві лінії розміщено разом у контексті випробування образом звіра, вони формують пророчу структуру встановлення образу звіра, і велике випробування для Божого народу — це формування образу звіра. Для Божого народу формування образу звіра спершу має бути розпізнане так, як воно представлене (сформоване) у Божому Слові, щоб люди останніх днів могли впізнати це формування в політичному та релігійному світі.

То як судові процеси Пелосі 6 січня 2021 року могли б узгоджуватися з Актами про іноземців і підбурювання до заколоту? Судові процеси Пелосі означають святкування звіра з безодні, який щойно вбив багатого президента, що збурив глобалізм. Ця історія святкування почалася в період інавгурації Байдена і позначає період, що завершується другою інавгурацією Трампа. Слід зазначити, що Трамп тричі веде кампанію на посаду президента, і в першій та останній він перемагає, але посередині його перемогу було вкрадено силою, яку Писання називає батьком брехні. Судові процеси Пелосі, що почалися з вкрадених виборів, окреслюють другу серію помстливих судових процесів Пелосі, які починаються, коли Трампа інавгурують 20 січня 2025 року.

Термін президентства Джо Байдена починається серією судових процесів Пелосі й завершується серією судових процесів Пелосі. Обидві серії є політичними процесами, але в другій серії переслідують тих, хто очолював перші процеси. На другій інавгурації Трампа відзначено рік 164 до н. е. Друга інавгурація Трампа типологічно співвідноситься з 164 роком до н. е., а переосвячення юдейського храму символізує переосвячення політичного храму вдруге.

Саме того року помер Антіох Епіфан, і він був тією владою, яка нав’язувала юдеям релігійні практики Греції, що призвело до Маккавейського повстання 167 р. до н. е. Під час другої інавгурації Трампа у 2025 році релігія Греції (глобалізм) буде повністю підкорена у Сполучених Штатах, і сатанинські чудеса почнуть підсилювати роботу з об’єднання церкви і держави. У цей момент Трамп підпише виконавчі укази, які подібні до Актів про іноземців і підбурювання, тим самим позначаючи початок формування образу звіра (161 р. до н. е.), і він розпочне другу серію судових процесів над Пелосі. Акти про іноземців і підбурювання позначають початок періоду формування образу звіра, і цей період завершується на недільному законі, як це типологічно показано 158 р. до н. е.

Отже, період формування образу звіра починається з «актів», які дозволяють Трампу закрити основні засоби масової інформації, видворити нелегальних іммігрантів і заарештувати та віддати під суд тих, хто причетний до змови Демократичної партії. Початок цього періоду позначений політичними переслідуваннями, здійсненими Трампом, а завершується він релігійними переслідуваннями.

У цьому сенсі середньою віхою 1789 року та Конституції є судові процеси Пелосі 2021 року, які позначають період, що завершується тією самою історією, що й на початку, але остання серія судових процесів Пелосі є політичним розворотом щодо тих, кого нині судово переслідують та ув’язнюють. Другою віхою в лінії відступницького протестантизму є судові процеси Пелосі, що охоплюють президентство Джо Байдена, і цей період завершується у січні 2025 року, коли віха 1789 року, в лінії відступницького республіканізму, настає 20 січня 2025 року, разом із виконавчими указами, що негайно послідують за другою інавгурацією Трампа. Це розпочинає період, коли нація говорить як дракон (Акти про іноземців і підбурювання), що веде до недільного закону, де нація говорить як дракон. У цей період Конституцію, представлену 1789 роком, поступово скасовують.

На другій інавгурації Трампа він стає восьмим президентом, який є з числа семи, а формування образу звіра показує, як відступницькі роги протестантизму та республіканізму поєднуються в один ріг, причому протестанти контролюють цей союз. У тій самій історії ті, кого покликано увійти до числа ста сорока чотирьох тисяч, запечатуються заздалегідь, перед тим як бути піднесеними як ріг істинного протестантизму під час недільного закону, що незабаром настане.

Звістка запечатання, яка є Одкровенням Ісуса Христа, що розпечатується безпосередньо перед закриттям випробувального часу, — це та частина книги Даниїла, яка стосується останніх днів. Та частина, яка розпечатується, — це прихована історія Даниїла 11:40, а вірші 13–15 узгоджуються з цією прихованою історією. Тому звістка, що розпечатується безпосередньо перед закриттям випробувального часу, яка була прообразно представлена прихованою пророчою звісткою про образ звірів Навуходоносора, є саме звісткою про з’єднання двох палиць відступницьких рогів протестантизму та республіканізму, представленою Макавеями та Антіохом III у віршах з тринадцятого по п’ятнадцятий.

Повідомлення, яке ідентифікує формування образу звіра, — це повідомлення, що передає освячення, яке запечатує істинний протестантський ріг.

У чотирнадцятому вірші, у 200 році до н. е., язичницький Рим уперше вводиться в пророчу оповідь, коли він піднявся, щоб захистити новонародженого царя Єгипту від союзу проти Єгипту, укладеного Антіохом III та Філіпом Македонським. Того року відбулася битва при Паніоні, яку Антіох III повів проти Птолемея V. Згадка про «грабіжників твого народу», які утверджують видіння, союз між Антіохом і Філіпом та битва при Паніоні — усе це сталося того року. Отже, ця віха вказує на союз між Антіохом, який уособлює республіканський ріг звіра із землі, і Філіпом Македонським (де Македонія — давня назва Греції), який уособлює Організацію Об’єднаних Націй.

На пророчому рівні під час битви при Паніумі відбувається союз між драконом (Македонією) та лжепророком (США). Основною мотивацією цього союзу було розділити володіння Єгипту, які мали б представляти Росію, що розпадається.

Коли Ісус повів Своїх учнів до Паніума, тоді його називали Кесарією Філіпповою. Онук Ірода Великого, Ірод Филип, завершив відбудову міста й назвав його на честь Цезаря Августа та себе самого — Кесарією Філіпповою. Їхні взаємини уособлюють Рим із Римом, але Филип щодо Цезаря є меншим Римом, а на пророчому рівні Ірод Филип представляє Саломію, дочку Іродіади. Отже, у назві Кесарії Філіппової ми бачимо, що Ірод Филип уособлює лжепророка, а Цезар — папство.

Отже, пророча історія Паніуму описує два союзи: один, у якому лжепророк (Трамп) об’єднується з драконом (Організацією Об’єднаних Націй), і інший, у якому лжепророк (Трамп) об’єднується з папством (Цезарем). У шістнадцятому вірші представлено недільний закон, і саме там здійснюється потрійний союз, але насправді цю домовленість було укладено раніше за недільний закон, у п’ятнадцятому вірші та в битві при Паніумі.

> «Декретом, що узаконює установу Папства всупереч Божому закону, наша нація повністю відступить від праведності. Коли Протестантизм простягне свою руку через прірву, щоб схопити руку Римської влади, коли він сягне через безодню, щоб потиснути руку Спіритизмові, коли під впливом цього потрійного союзу наша країна зречеться кожного принципу своєї Конституції як протестантського і республіканського правління та створить умови для поширення папських неправд і оман, тоді ми знатимемо, що настав час для дивовижної діяльності Сатани і що кінець близько». Свідчення, том 5, 451.

Ми продовжимо це дослідження у нашій наступній статті.

> Одкровення — це не творення чи винахід чогось нового, а виявлення того, що, доки не було відкрите, залишалося невідомим для людей. Великі й вічні істини, що містяться в Євангелії, відкриваються через старанні пошуки та упокорення себе перед Богом. Божественний Учитель веде розум смиренного шукача істини; і під керівництвом Святого Духа істини Слова відкриваються йому. І не може бути певнішого й дієвішого шляху пізнання, ніж бути так веденим. Обітниця Спасителя була така: «Коли прийде Він, Дух істини, то попровадить вас до всієї правди». Саме через дар Святого Духа ми стаємо здатними розуміти Боже Слово.

> Псалмоспівець пише: «Чим юнак очистить свою дорогу? Бережучи її згідно з Твоїм словом. Усім серцем я шукав Тебе; не дай мені блудити від Твоїх заповідей. . . . Відкрий мої очі, щоб я бачив чудеса з Твого Закону».

> Нас наставляють шукати істину, як прихований скарб. Господь відкриває розуміння щирому шукачеві істини; а Святий Дух дає йому змогу осягнути істини одкровення. Саме це має на увазі псалмоспівець, коли просить, щоб відкрилися його очі, аби бачити чудесні речі із Закону. Коли душа прагне досконалостей Ісуса Христа, розум стає здатним осягнути слави кращого світу. Лише за допомогою Божественного Учителя ми можемо зрозуміти істини Божого Слова. У Христовій школі ми навчаємося бути лагідними й покірними, бо нам дається розуміння таїн благочестя.

> "Той, хто дав натхнення Слову, був істинним тлумачем Слова. Христос ілюстрував свої вчення, звертаючи увагу своїх слухачів на прості закони природи та на звичні предмети, які вони щодня бачили й тримали в руках. Так він спрямовував їхні думки від природного до духовного. Багато хто не відразу розумів зміст його притч; але, з дня на день стикаючись із тими предметами, з якими Великий Учитель пов’язав духовні істини, деякі розпізнавали уроки божественної істини, які він прагнув прищепити, і переконувалися в істинності його місії та наверталися до Євангелія." Працівник суботньої школи, 1 грудня 1909 року.

Back to Articles