Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Книга Даниїла — номер сорок два

Connecting Links

З’єднувальні ланки

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word

John the Baptist was a connecting link prophet.

Іван Хреститель був пророком-сполучною ланкою.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> Пророк Іван був сполучною ланкою між двома періодами. Як Божий представник він виступив, щоб показати взаємозв’язок закону й пророків із християнським періодом. Він був меншим світлом, за яким мало прийти більше. Розум Івана був просвітлений Святим Духом, щоб він міг пролити світло на свій народ; але жодне інше світло ніколи не сяяло й ніколи не засяє так ясно на падше людство, як те, що виходило з учення та прикладу Ісуса. Христа та Його місію лише тьмяно розуміли в прообразах тіньових жертвоприношень. Навіть Іван ще не повністю осягнув майбутнє, безсмертне життя через Спасителя. Бажання віків, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Ісус також був пророком-сполучною ланкою.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> Христос проклав шлях від землі до неба. Він є сполучною ланкою між двома світами. Він приносить людині любов і снисходження Бога та підносить людину завдяки Своїм заслугам до примирення з Богом. Христос — шлях, правда і життя. Важка праця — іти слідом, крок за кроком, болісно й повільно, вперед і вгору, шляхом чистоти й святості. Але Христос щедро подбав про те, щоб на кожному наступному кроці в божественному житті дарувати нову наснагу та божественну силу. Ось це знання і досвід, яких усі працівники канцелярії потребують і повинні мати, інакше вони щодня ганьблять справу Христа. Свідчення, том 3, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Пророче служіння Івана Хрестителя включало поєднання земного порядку з небесним святилищем. Перші слова, які Іван промовив, коли уперше побачив Ісуса, були:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Наступного дня Іван бачить Ісуса, який іде до нього, і каже: Ось Агнець Божий, що забирає гріх світу. Івана 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Та хоча Іван мав вказати на перехід від стародавнього Ізраїлю до духовного Ізраїлю, його розуміння цього переходу було обмеженим.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> Сказав Христос на захист Івана: «А що ви вийшли побачити? Пророка? Так, кажу вам, і більше, ніж пророк». Іван був не лише пророком, покликаним провіщати майбутні події; він був дитям обітниці, сповненим Святим Духом від народження, і Бог призначив його виконати особливе служіння реформатора — приготувати народ до прийняття Христа. Пророк Іван був сполучною ланкою між двома завітами.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> Релігія юдеїв, внаслідок їхнього відступу від Бога, переважно зводилася до обрядовості. Іван був меншим світлом, після якого мало прийти більше світло. Він мав похитнути довіру людей до їхніх традицій, нагадати їм про їхні гріхи і привести їх до покаяння, щоб вони були готові належно оцінити діло Христа. Бог говорив до Івана через натхнення, просвічуючи пророка, щоб він усунув марновірство й темряву, що через фальшиві вчення протягом поколінь накопичувалися в умах щирих юдеїв.

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> "Найменший із учнів, який йшов за Ісусом, був свідком Його чудес, слухав Його божественні настанови й чув утішні слова, що спадали з Його уст, користувався більшими привілеями, ніж Іван Хреститель, бо мав ясніше світло. Жодне інше світло не осявало й ніколи не осяє розум грішної, падшої людини, окрім того, яке було і є передане через Того, Хто є світлом світу. Христа та Його місію лише тьмяно розуміли через тіньові жертвоприношення. Навіть Іван думав, що царювання Христа буде в Єрусалимі, і що Він встановить тимчасове царство, піддані якого будуть святими." Review and Herald, 8 квітня 1873 р.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Апостол Павло також був пророком-сполучною ланкою, покликаним окреслити пророчі застосування переходу від буквального до духовного. Він розумів, що буквальний Єрусалим більше не є Єрусалимом пророцтва, бо тоді він перейшов у Небесний Єрусалим.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Бо Агар — це гора Синай в Аравії, і відповідає нинішньому Єрусалиму, який у неволі зі своїми дітьми. А Єрусалим, що вгорі, — вільний, який є матір’ю всіх нас. Галатам 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

У другому розділі Другого послання до Солунян, який ми розглядали, Павло визначив, що буквальний язичницький Рим був силою, яка стримувала духовний папський Рим від сходження на престол до 538 року. У цьому розділі він зазначає, що «чоловік гріха», який сидить у Божому храмі, був тим самим «царем», якого Даниїл назвав в одинадцятому розділі, у тридцять шостому вірші. Доказ того, що «цар півночі» в останніх шести віршах одинадцятого розділу Даниїла — це папство, став ключем для формування структури істини, якою користується Future for America від часу збільшення знання в 1989 році.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

У тому самому розділі Павло вказав на роль язичницького Риму в стримуванні піднесення папства аж до часу, коли язичницький Рим буде усунений, і таким чином визначив, що «щоденне» в книзі Даниїла — це язичницький Рим. Ця істина стала вирішальним ключем для вибудови рамки істини, що призвела до зростання знання у 1798 році.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

В історії Вільяма Міллера звістка була проголошена тоді, коли мав відбутися перехід від Філадельфійського руху до Лаодикійського руху. В історії Future for America перехід від Лаодикійського руху до Філадельфійського руху нині відбувається.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Істина, яку Павло виклав у Другому посланні до Солунян, яка визначала перехід від буквального язичницького Риму до духовного папського Риму, стала підґрунтям пророчого розуміння Міллера. І Іван Хреститель, і Павло були покликані пояснити перехід від буквального до духовного. Іван Хреститель був прообразом Вільяма Міллера, і в служінні Міллера вкрай важливим було розпізнання ним взаємозв’язку і переходу між язичницьким і папським Римом, того переходу, який Іван був покликаний окреслити.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

У книзі Даниїла є п’ять згадок про «щоденне», і вони завжди передують символу папської влади. У контексті пророчого переходу, який ми розглядаємо, усі п’ять згадок охоплюють перехід від буквального Риму до духовного Риму. «Щоденне» в книзі Даниїла є однією з істин, представлених на двох таблицях Авакума, і тому є фундаментальною істиною, яку слід було захищати; істиною, яка зрештою опиниться прихованою під фальшивими та підробленими коштовностями і монетами. Не випадково кожна істина, представлена на двох священних таблицях, має прямі натхненні підтвердження в творах Еллен Уайт. Відкидати будь-яку з фундаментальних істин (включно з «щоденним»), означає водночас відкидати авторитет Духа Пророцтва.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Тоді я побачив щодо 'Щоденного', що слово 'жертва' було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильний погляд на нього тим, хто виголосили клич про годину суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були одностайні щодо правильного розуміння 'Щоденного'; але після 1844 року, в замішанні, були прийняті інші погляди, і за цим послідували темрява й замішання. Review and Herald, 1 листопада 1850 р.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Ті, "хто подав клич години суду", розуміли "щоденне" як символ язичництва та/або язичницького Риму. Їхнє розуміння включало усвідомлення того, що слово "жертва" не належить до уривка в книзі Даниїла, де його було додано перекладачами (на підставі людської мудрості) Біблії короля Якова. Первісне розуміння також включало, що "щоденне" завжди подавалося у зв’язку з одним із двох символів папської влади, і що язичництво ("щоденне") завжди передувало папському символу. Їх завжди ототожнювали в тій послідовності, у якій вони з’являлися в пророчій історії. Книги Даниїла й Об’явлення ніколи не відступають від історичної послідовності, де язичництво передує папізму, і коли книга Об’явлення вводить третю спустошувальну силу — лжепророка, ця послідовність завжди зберігається.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Без настанови Павла про те, що буквальні елементи пророцтв перейшли у духовні в період хреста, виникає дилема з пророцтвом Христа про руйнування Єрусалима, що міститься в усіх Євангеліях, окрім Івана. Два символи папства, пов’язані зі «щоденним» у книзі Даниїла, — це мерзота спустошення та переступ спустошення. Ці два символи означають знак звіра (мерзота) та образ звіра (переступ).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Переступ, який дозволяє папству вбивати тих, кого воно вважає єретиками, — це поєднання церкви й держави, де церква контролює цей взаємозв’язок. Отже, у Даниїла поєднання церкви й держави, що є образом папського звіра, назване переступом спустошення. Біблія визначає ідолопоклонство як мерзоту, і все ідолопоклонство папської влади представлене її ідольською суботою, яку Іван називає знаком звіра, а Даниїл — мерзотою, що чинить спустошення.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> І з одного з них вийшов малий ріг, який вельми розрісся на південь, і на схід, і до прекрасного краю. І він піднісся аж до війська небесного; і скинув на землю частину війська та зірок, і потоптав їх. Так, він звеличився навіть до Князя війська, і через нього було забрано щоденну жертву, а місце його святині було повалено. І військо було дано йому проти щоденної жертви через переступ, і він кинув правду на землю; і діяв, і мав успіх. Даниїла 8:9-12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Ми розглянемо ці вірші докладніше в іншій статті, але в одинадцятому вірші силою, що звеличилася проти Христа, був язичницький Рим, який намагався вбити його при народженні, а згодом зробив це на хресті. У вірші сказано, що «ним» (язичницьким Римом) «щоденне було забране». Єврейське слово, перекладене як «забране», — «rum», і воно означає «піднімати й звеличувати». Язичницький Рим підносив і звеличував релігію язичництва, і саме це вони й робили в історії. Ось чому їх називають «язичницьким» Римом.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Наступний вірш зазначає, що папському Риму було дано «воїнство» (військову силу), яке протистояло або мало подолати «щоденне» (язичництво). Це також є історичним фактом, адже папський Рим використовував військову силу (хоча ніколи не мав власної армії), щоб подолати стримування, накладене на його піднесення до влади. Та сила походила від язичницького Риму. Військова сила, якою він користувався, була дана йому через «переступ», бо переступ, що дозволив йому контролювати війська царів, які посадили його на трон у 538 році, був переступом союзу церкви й держави. Спочатку в одинадцятому вірші йдеться про язичницький Рим, повідомляючи дослідника, що язичницький Рим постане проти Христа та звеличуватиме релігію язичництва.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Наступний вірш описує переступ — злиття церкви й держави, — який дозволив папству подолати й зняти обмеження, які язичницький Рим накладав на нього. Історія підтверджує застосування обох цих віршів. «Щоденне» означає або язичницький Рим, владу, що протистояла Христові, або релігію язичництва, яку звеличував язичницький Рим. Потім за символом «щоденного» іде папство, адже він окреслює переступ злиття церкви й держави, який наділяє папство військом для виконання його брудної роботи. Третє вживання «щоденного» у Даниїла — це запитання, що породжує відповідь, яка є центральним стовпом адвентизму.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тоді я почув, як один святий говорив, а інший святий сказав тому святому, що говорив: Доки триватиме видіння про щоденну жертву та про беззаконня спустошення, щоб і святиня, і військо були віддані на потоптання? Даниїла 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

У цьому вірші ставиться запитання: доки триватиме видіння, тобто вимагається відповідь, що означає тривалість, а не момент часу. Питання не про те, на яку дату сповниться видіння, а про тривалість цього видіння. Вірш не запитує: «Коли?», він запитує: «Доки?» Видіння стосується спустошливих сил язичництва, представленого як «щоденне», і папства, представленого «переступом папства», який здійснюється, коли папство чинить блуд із царями землі. Оці дві спустошливі сили — спочатку язичництво, а потім папство — мали попирати святиню та військо на період «семи часів».

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Важливо усвідомити, що попирання буквального святилища, яке почалося за часів Вавилону й тривало аж до знищення Єрусалима язичницьким Римом у 70 р. н. е., здійснювалося язичницькими силами від початку історії і до кінця. Отже, саме буквальне язичництво у множині попирало буквальне святилище і буквальне воїнство (Божий народ). Але саме духовний Рим попирав духовний Єрусалим і духовний Ізраїль.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> А двір, що поза храмом, залиш і не міряй його; бо його дано язичникам; і місто святе вони топтатимуть сорок два місяці. І я дам владу двом моїм свідкам, і вони пророкуватимуть тисячу двісті шістдесят днів, зодягнені у веретище. Об’явлення 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Іван Хреститель був пророком-сполучною ланкою, який вказав на зміну диспенсації від земної святині до небесної, не усвідомлюючи повноти свого служіння. Павло був пророком-сполучною ланкою, який вказав на зміну диспенсації від буквального Ізраїлю (воїнства) до духовного Ізраїлю. Єрусалим, який попирали протягом сорока двох місяців, був духовним Єрусалимом.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> «Указані тут періоди — „сорок два місяці“, і „тисячу двісті шістдесят днів“ — однакові, обидва означають час, протягом якого церква Христа мала зазнавати утисків з боку Рима. 1260 років папського верховенства почалися у 538 р. н. е. і, отже, мали завершитися 1798 року. Тоді французька армія увійшла до Рима й узяла папу в полон, і він помер у вигнанні. Хоч невдовзі після того обрали нового папу, папська ієрархія відтоді вже ніколи не змогла здійснювати ту владу, якою володіла раніше». Велика боротьба, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Павло вказав, що під час переходу, який відбувся в історії хреста, духовний Єрусалим, який «вгорі», став містом, яке Бог обрав, щоб помістити там Своє ім’я, а буквальний Єрусалим перестав бути Єрусалимом біблійного пророцтва.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Бо Агар — це гора Синай в Аравії, і відповідає нинішньому Єрусалиму, який у неволі зі своїми дітьми. А Єрусалим, що вгорі, — вільний, який є матір’ю всіх нас. Галатам 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Цю істину необхідно правильно розуміти, а хибне застосування буквального Єрусалима як символу біблійного пророцтва є частиною обману, створеного єзуїтами, щоб підірвати істину про те, що римський папа є антихристом. Це фальшиве вчення породжує у відступницькому протестантизмі переконання, яке дозволяє їм помилково розглядати сучасну єврейську державу Ізраїль як символ пророцтва. Буквальний Єрусалим перестав бути Божим Єрусалимом за часів Хреста.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> «Місто Єрусалим більше не є святим місцем. На ньому перебуває Боже прокляття через відкинення та розп’яття Христа. Темна пляма провини лежить на ньому, і воно більше ніколи не буде святим місцем, доки не буде очищене очисними вогнями неба. У той час, коли ця проклята гріхом земля буде очищена від усякої плями гріха, Христос знову стане на Оливковій горі. Коли Його ноги стануть на ній, вона розділиться надвоє й стане великою рівниною, приготованою для міста Божого.» Review and Herald, 30 липня 1901 року.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Важливість розрізнення між буквальним Єрусалимом і духовним Єрусалимом буде розглянута, коли ми розглядатимемо пророцтво Христа про кінець світу. Вчетверте Даниїл згадує «щоденне» в одинадцятому розділі.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> І війська стануть на його боці, і вони осквернять святиню твердині, і усунуть щоденну жертву, і поставлять гидоту спустошення. Даниїла 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Цей вірш вказує на діяльність язичницького Риму в утвердженні папства на престолі землі у 538 році. «Війська» представляють військову міць язичницького Риму, яка стала на захист папства, починаючи з Хлодвіга, короля франків, у 496 році. Різні європейські королі після Хлодвіга діяли задля утвердження папства, але вірш виокремлює чотири речі, які європейські королі («війська») зробили для папства після того, як вони згрішили, утворивши союз церкви й держави з блудницею Тиру.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Коли вони стали на бік папства, вони «осквернили» або знищили місто Рим, яке було символом сили як язичницького, так і папського Риму. Осквернення, про яке йдеться у вірші, здійснювалося неодноразово протягом років, оскільки місто Рим зазнавало безперервних військових нападів. Ті європейські царі («рамена») також «забрали б щоденне». Єврейське слово, перекладене як «забрати» в цьому вірші, — не «рум», як у восьмому розділі. У цьому вірші слово, перекладене як «забрати», — «сур», і воно означає усунути. «Рамена» європейських царів усунули б язичницький опір піднесенню папства в 508 році. Потім у 538 році ті «рамена» поставили б папство на трон землі. А потім на Раді в Орлеані, в тому ж році, папство запровадило недільний закон.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Неділя як день поклоніння — це те, що сестра Вайт називає «ідольською суботою», а ідолопоклонство — це точне біблійне визначення слова «мерзота». У 538 році війська язичницького Риму поставили мерзоту спустошення.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> Усі, хто звеличуватимуть і поклонятимуться ідольській суботі, дню, який Бог не благословив, допомагають дияволу та його ангелам усією силою своїх Богом даних здібностей, які вони спотворили для неправильного використання. Натхнені іншим духом, який засліплює їхню здатність розрізняти, вони не можуть бачити, що звеличення неділі є цілковито установою Католицької Церкви. Вибрані послання, книга 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Пророцтво та історія підтверджують застосування, яке ми щойно визначили для тридцять першого вірша. Коли ми кажемо, що пророцтво підтверджує це застосування, ми маємо на увазі, що існують інші пророцтва, які стосуються цих самих фактів, не залучаючи їх до обговорення наразі. П’ятий і останній раз, коли Даниїл вживає «щоденне», зустрічається у дванадцятому розділі.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> І від часу скасування щоденної жертви та встановлення мерзоти спустошення буде тисяча двісті дев’яносто днів. Блаженний, хто чекає і дійде до тисячі трьохсот тридцяти п’яти днів. Даниїл 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Пророцтво та історія свідчать, що у 508 році опір піднесенню папства фактично припинився, коли останню з трьох географічних перешкод (готів) було вирвано з коренем, як вказує сьомий розділ книги Даниїла.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Я розглядав роги, і ось, між ними з’явився інший малий ріг; перед ним три з перших рогів були вирвані з коренем; і ось, у цьому розі були очі, як очі людські, і уста, що говорили великі слова. Даниїла 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

Три роги, які усуваються, зображені на двох священних таблицях, і коли третю з тих трьох географічних перешкод було вигнано з міста Рима у 508 році, опір піднесенню папської влади було усунуто. Встановлення, про яке йдеться в одинадцятому вірші, означає тридцять років між 508 і 538. Воно визначає тридцять років, протягом яких була завершена підготовка до утвердження людини гріха в храмі Божому.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Слово, перекладене як "забране", також є "sur", що означає "усунути", і в 508 році опір піднесенню папства було усунуто (забрано). Від тієї дати тисяча двісті дев’яносто років приводить до 1798 року і смертельної рани папства. Тисяча триста тридцять п’ять днів приводить до першого розчарування і початку часу зволікання на самому кінці 1843 року. Вірш обіцяє благословення тим, хто "cometh" до 1843 року. Слово "cometh" означає "доторкатися". Перший день 1844 року позначає перше розчарування, але останній день 1843 року торкається першої миті 1844 року. Останній день року торкається першого дня наступного року. Благословення, пов’язане з тією датою, підтверджується історією і пророцтвом.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Ми продовжимо наш розгляд значення «щоденного» як основоположної істини у наступній статті.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> Усі послання, дані у 1840–1844 роках, мають нині бути проголошені з силою, бо багато людей втратили орієнтири. Ці послання мають бути донесені до всіх церков.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Христос сказав: «Блаженні ваші очі, бо вони бачать; і ваші вуха, бо вони чують. Бо істинно кажу вам, що багато пророків і праведників бажали побачити те, що ви бачите, та не побачили; і почути те, що ви чуєте, — та не почули» [Матвія 13:16, 17]. Блаженні ті очі, що бачили те, що було побачене в 1843 і 1844 роках.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> "Звістка була дана. І не слід зволікати з повторним проголошенням звістки, бо знаки часу сповнюються; завершальна праця має бути виконана. Велика праця буде звершена за короткий час. Незабаром за Божим призначенням буде дана звістка, що переросте у гучний клич. Тоді Даниїл постане у своїй долі, щоб дати своє свідчення." Видання рукописів, том 21, 437.

Back to Articles