Article

# The Book of Daniel - Number Seventy

Книга Даниїла - номер сімдесят

From Ancient Tables to Modern Responsibilities: Unveiling the Covenant Journey

Від давніх таблиць до сучасних обов’язків: розкриття шляху завіту

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified the responsibility of ancient Israel to present a living testimony of the two tables to the world. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified their responsibility to present a living testimony of all four tables to the world.

Коли Господь уклав завіт із давнім Ізраїлем, Він дав дві скрижалі як основу й символ завітних взаємин. Ці дві скрижалі також визначали обов’язок давнього Ізраїлю нести світові живе свідчення про дві скрижалі. Коли Господь уклав завіт із сучасним Ізраїлем, Він дав дві скрижалі як основу й символ завітних взаємин. Ці дві скрижалі також визначали їхній обов’язок нести світові живе свідчення про всі чотири скрижалі.

The two tables were given to literal ancient Israel just after God delivered them out of the literal slavery of Egyptian bondage, and brought them through the disappointment of the Red Sea crossing. The period of time that literal ancient Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as four hundred and thirty years, and while in bondage literal ancient Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Дві скрижалі були дані буквальному стародавньому Ізраїлю відразу після того, як Бог визволив їх із буквального рабства єгипетської неволі й провів їх через розчарування переходу через Червоне море. Період часу, протягом якого буквальний стародавній Ізраїль перебував у неволі, був конкретно визначений у пророцтві як чотириста тридцять років, і, перебуваючи в неволі, буквальний стародавній Ізраїль забув і перестав дотримуватися суботи сьомого дня.

The two tables were given to spiritual modern Israel just after God delivered them out of the spiritual slavery of Catholic bondage, and brought them through the great disappointment of 1844. The period of time that spiritual modern Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as twelve hundred and sixty years, and while in bondage spiritual modern Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Дві скрижалі були дані духовному сучасному Ізраїлю відразу після того, як Бог визволив їх із духовного рабства католицького поневолення і провів їх через велике розчарування 1844 року. Період часу, протягом якого духовний сучасний Ізраїль перебував у неволі, був конкретно визначений у пророцтві як тисяча двісті шістдесят років, і, перебуваючи в неволі, духовний сучасний Ізраїль забув і перестав дотримуватися суботи сьомого дня.

In the very history when God provided the two tables to Moses to take to ancient Israel, his brother Aaron was making a golden image of a calf. The two tables of the Ten Commandments identify that God is a jealous God, and His jealousy is especially manifested against idolatry, and as Moses descended the mount, ancient Israel was dancing naked around a golden image that had been produced by the one who had been chosen as God’s spokesman.

Саме в тій історії, коли Бог дав Мойсеєві дві скрижалі, щоб він приніс їх давньому Ізраїлеві, його брат Аарон виготовляв золотого тельця. Дві скрижалі десяти заповідей вказують, що Бог — ревнивий Бог, і Його ревність особливо виявляється проти ідолопоклонства, а коли Мойсей сходив з гори, давній Ізраїль у наготі танцював навколо золотого тельця, який був виготовлений тим, кого було обрано Божим речником.

> And Moses told Aaron all the words of the Lord who had sent him, and all the signs which he had commanded him. And Moses and Aaron went and gathered together all the elders of the children of Israel: And Aaron spake all the words which the Lord had spoken unto Moses, and did the signs in the sight of the people. Exodus 4:28–30.

> І Мойсей розповів Ааронові всі слова Господа, що послав його, і всі знамення, які Він звелів йому. І пішли Мойсей та Аарон і зібрали всіх старійшин синів Ізраїлевих. І промовив Аарон усі слова, що Господь говорив Мойсеєві, і вчинив знамення на очах народу. Вихід 4:28–30.

The brother of the prophet who led ancient Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of the image of jealousy. The husband of the prophetess who led modern Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of 1863, and 1863 marks the first generation of Adventism as being represented as an image of jealousy being placed at the entry of the gate of the altar.

Брат пророка, який очолював стародавній Ізраїль під час історії завіту, коли були дані дві скрижалі завіту, був лідером у бунті, пов’язаному з образом ревнощів. Чоловік пророчиці, яка очолювала сучасний Ізраїль під час історії завіту, коли були дані дві скрижалі завіту, був лідером у бунті 1863 року, а 1863 рік позначає перше покоління адвентизму як представлене образом ревнощів, поставленим при вході до воріт жертовника.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Тоді Він сказав мені: Сину людський, зведи тепер свої очі до півночі. І звів я свої очі до півночі, і ось на північному боці при брамі жертівника — цей образ ревнощів при вході. Єзекіїля 8:5.

The “altar” is a symbol of Christ.

«Вівтар» — символ Христа.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> Нам загрожує змішання святого й буденного. Святий вогонь від Бога має використовуватися в наших зусиллях. Справжній жертовник — Христос; справжній вогонь — Святий Дух. Це наше натхнення. Лише коли Святий Дух веде й скеровує людину, вона є надійним порадником. Якщо ми відвернемося від Бога і від Його обраних, щоб звертатися до чужих жертовників, ми отримаємо відповідь відповідно до наших учинків. Вибрані послання, книга 3, 300.

The “gate” is the church.

«Ворота» — це церква.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> «Для смиренної, віруючої душі Божий дім на землі є брамою неба. Пісня хвали, молитва, слова, промовлені представниками Христа, — це Богом призначені засоби, щоб приготувати народ для небесної церкви, для того вищого поклоніння, куди не може увійти ніщо, що оскверняє». Свідчення, том 5, 491.

In 1863, Laodicean Adventism became a legally registered church and ceased to be a movement. They “entered” into church history at that point. In 1863, the church of Christ entered into a legal association with the government of the United States. In that year they also introduced a counterfeit chart to replace the two sacred tables of Habakkuk. As soon as the second table was prepared, in terms of prophetic history those typified by Aaron were preparing a counterfeit image.

У 1863 році Лаодикійський адвентизм став юридично зареєстрованою церквою і перестав бути рухом. Тоді вони «увійшли» в історію церкви. У 1863 році церква Христова вступила у правові відносини з урядом Сполучених Штатів. Того року вони також запровадили підроблену таблицю, щоб замінити дві священні таблиці Авакума. Як тільки була підготовлена друга таблиця, з погляду пророчої історії ті, кого Аарон типологічно представляв, готували фальшивий образ.

The second Commandment is the most specific warning against idolatry and the worship of images. It is also where God identifies His character as a jealous God. It is also there that He sets forth the principle that He reserves judgment upon the wicked unto the third and fourth generations. The Ten Commandments are a transcript of Christ’s character.

Друга заповідь є найчіткішим застереженням проти ідолопоклонства та поклоніння образам. Саме там Бог відкриває Свій характер як ревнивий Бог. Там же Він встановлює принцип, за яким Його суд над беззаконними простягається до третього й четвертого покоління. Десять заповідей — відображення характеру Христа.

> “For the rejection of Christ, with the results that followed, they were responsible. A nation’s sin and a nation’s ruin were due to the religious leaders.

> За відкинення Христа та наслідки, що за цим послідували, вони несли відповідальність. Гріх народу і загибель народу були спричинені релігійними лідерами.

> “In our day are not the same influences at work? Of the husbandmen of the Lord’s vineyard are not many following in the steps of the Jewish leaders? Are not religious teachers turning men away from the plain requirements of the word of God? Instead of educating them in obedience to God’s law, are they not educating them in transgression? From many of the pulpits of the churches the people are taught that the law of God is not binding upon them. Human traditions, ordinances, and customs are exalted. Pride and self-satisfaction because of the gifts of God are fostered, while the claims of God are ignored.

> Хіба не діють у наші дні ті самі впливи? Хіба не багато хто з виноградарів Господнього виноградника йдуть слідами юдейських провідників? Хіба релігійні учителі не відвертають людей від ясних вимог Божого Слова? Замість того щоб виховувати їх у послуху Божому законові, хіба не навчають вони їх порушенню? Із багатьох церковних кафедр людей навчають, що Божий закон не є для них обов’язковим. Людські традиції, постанови та звичаї звеличуються. Гордість і самозадоволення через Божі дари плекаються, тоді як вимоги Бога ігноруються.

> “In setting aside the law of God, men know not what they are doing. God’s law is the transcript of His character. It embodies the principles of His kingdom. He who refuses to accept these principles is placing himself outside the channel where God’s blessings flow.” Christ’s Object Lessons, 305.

> "Відкидаючи закон Божий, люди не знають, що роблять. Закон Божий є відображенням Його характеру. Він утілює принципи Його Царства. Той, хто відмовляється прийняти ці принципи, ставить себе поза руслом, де плинуть Божі благословення." Христові наочні уроки, 305.

The character of Christ is His image, and it includes that He is a jealous God. God’s jealousy was manifested in Christ when He twice cleansed the temple. In the first temple cleansing the disciples who witnessed the work were then led to remember that the Scriptures referenced God’s jealousy.

Характер Христа — Його образ, і він включає те, що Він — Бог ревнивий. Божа ревність виявилася у Христі, коли Він двічі очистив храм. Під час першого очищення храму учні, які були свідками цього вчинку, згодом згадали, що Писання говорить про Божу ревність.

> And the Jews’ Passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. John 2:13–17.

> Наближалася юдейська Пасха, і Ісус пішов до Єрусалима. І знайшов у храмі тих, що продавали волів, овець і голубів, а також міняйл, які сиділи. І, зробивши бич із мотузочків, вигнав усіх із храму — і овець, і волів; висипав гроші міняйл і перекинув столи. І сказав тим, що продавали голубів: Заберіть ці речі звідси; не робіть дому Мого Отця домом торгівлі. І згадали Його учні, що написано: Ревність за дім Твій пожерла мене. Від Івана 2:13-17.

In the Scriptures, both the Hebrew and the Greek the word “zealous” is also the word “jealous.” They are the same word. When Christ cleansed the temple, He was manifesting God’s jealousy, which is the attribute of God’s character that is identified in the second commandment, and it is especially manifested against idolatry. When Moses descended the mount with the two tables and understood what Aaron had done and what the people were doing, he broke the two tables. The two tables were the true image of jealously, for they were physical representations that identified God as a jealous God. When Moses broke the two tables, he was manifesting the very jealousy that is identified in the second commandment.

У Писанні, як у єврейській, так і в грецькій мовах, слово, що означає «ревний», означає також «ревнивий». Це одне й те саме слово. Коли Христос очистив храм, Він виявляв Божу ревність, яка є властивістю Божого характеру, окресленою в другій заповіді, і вона особливо виявляється проти ідолопоклонства. Коли Мойсей зійшов із гори з двома скрижалями і зрозумів, що зробив Аарон і що робив народ, він розбив ті дві скрижалі. Дві скрижалі були справжнім образом ревності, бо вони були фізичними репрезентаціями, які вказували, що Бог — Бог ревнивий. Коли Мойсей розбив ті дві скрижалі, він виявляв саме ту ревність, про яку сказано в другій заповіді.

> And Moses turned, and went down from the mount, and the two tables of the testimony were in his hand: the tables were written on both their sides; on the one side and on the other were they written. And the tables were the work of God, and the writing was the writing of God, graven upon the tables. And when Joshua heard the noise of the people as they shouted, he said unto Moses, There is a noise of war in the camp. And he said, It is not the voice of them that shout for mastery, neither is it the voice of them that cry for being overcome: but the noise of them that sing do I hear. And it came to pass, as soon as he came nigh unto the camp, that he saw the calf, and the dancing: and Moses’ anger waxed hot, and he cast the tables out of his hands, and brake them beneath the mount. Exodus 32:15–19.

> І Мойсей повернувся й зійшов із гори, а в руці його були дві скрижалі свідчення: скрижалі були написані з обох боків; з одного боку і з другого були вони написані. А скрижалі були діло Боже, і письмо було письмо Боже, висічене на скрижалях. І коли Ісус Навин почув гомін народу, як вони вигукували, сказав Мойсеєві: У таборі гомін війни. А він сказав: Це не голос тих, що вигукують перемогу, і не голос тих, що волають про поразку; але гомін тих, що співають, я чую. І сталося, як тільки він наблизився до табору, побачив тельця та танці; і гнів Мойсея запалав, і він кинув скрижалі з рук своїх і розбив їх під горою. Вихід 32:15-19.

The two tables were the testimony of God’s character. The character of God is the image that is to be formed in men through the righteousness of Christ. The two tables are the true image of jealousy, and Aaron had produced a counterfeit image of jealousy at the very time that the true image of jealousy was being delivered to ancient Israel. Those who have Christ formed within have His image, and the robe of His righteousness, yet Aaron’s celebrants were dancing naked, for they were Laodiceans. Laodiceans are “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.”

Дві скрижалі були свідченням Божого характеру. Характер Бога — це образ, який має сформуватися в людях через праведність Христа. Дві скрижалі є істинним образом ревнощів, а Аарон створив підроблений образ ревнощів саме тоді, коли істинний образ ревнощів передавався давньому Ізраїлю. Ті, у кому сформовано Христа, мають Його образ і одежу Його праведності, однак святкувальники Аарона танцювали нагими, бо вони були Лаодикійцями. Лаодикійці — "жалюгідні, і нещасні, і вбогі, і сліпі, і нагі."

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:25.

> І коли Мойсей побачив, що народ був нагим; (бо Аарон зробив їх нагими на їхній сором серед їхніх ворогів). Вихід 32:25.

In 1856, seven years before the counterfeit chart was produced, both James and Ellen White identified that the movement had transitioned into the Laodicean condition. In 1863, Adventism was as spiritually “naked” as was ancient Israel literally “naked” as they danced around the counterfeit image of jealousy. The counterfeit that Aaron had made was an idol made of gold, but it was an image of a calf, which is a beast. It was an image of the beast, and also an image to the beast. The golden calf was an image of the beast, but it also had been dedicated to the gods that Aaron unrighteously declared had delivered Israel from Egyptian bondage.

У 1856 році, за сім років до того, як було створено підроблену діаграму, і Джеймс, і Еллен Вайт зазначили, що рух перейшов у лаодикійський стан. У 1863 році адвентизм був духовно "нагим" так само, як стародавній Ізраїль був буквально "нагим", коли вони танцювали навколо підробленого образу ревнощів. Підробка, яку зробив Аарон, була ідолом із золота, але це був образ тельця, тобто звіра. Це був образ звіра, а також образ для звіра. Золотий телець був образом звіра, але його також було присвячено богам, яких Аарон неправедно проголосив такими, що визволили Ізраїль з єгипетського рабства.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. And they rose up early on the morrow, and offered burnt offerings, and brought peace offerings; and the people sat down to eat and to drink, and rose up to play. Exodus 32:4–6.

> І він узяв їх із їхніх рук і, зробивши литого тельця, обробив його різцем; і вони сказали: Ось боги твої, Ізраїлю, що вивели тебе з землі Єгипетської. І, побачивши це, Аарон збудував перед ним жертовник; і Аарон проголосив та сказав: Завтра — свято для Господа. І вони встали рано наступного дня, та принесли цілопалення й мирні жертви; і народ сів, щоб їсти та пити, і підвівся бавитися. Вихід 32:4–6.

The golden calf was an image of a beast, but it was dedicated to false gods, and so it was also an image (offering) to the beast. The image was made of gold, which is the symbol of Babylon, and it was a calf, which is the highest form of offering in the sanctuary service. It was dedicated to the gods of Egypt. Mystery Babylon (for all the prophetic testimonies identify the end of the world) consists of a woman riding upon a beast. The beast the woman rides is the United Nations (ten kings), and is a symbol of the dragon, atheism and Egypt. The woman herself is a counterfeit of God’s true church. The golden calf that Aaron dedicated to the gods of Egypt typified the great whore of Revelation seventeen, who is Babylon (gold), riding upon a beast (Egypt) and a counterfeit church (calf).

Золотий телець був образом звіра, але він був присвячений лжебогам, тож він також був образом (жертвою) звірові. Образ був зроблений із золота, що є символом Вавилону, і це був телець — найвища форма жертви у служінні святилища. Його було присвячено богам Єгипту. Таємничий Вавилон (бо всі пророчі свідчення ототожнюють його з кінцем світу) постає як жінка, що їде верхи на звірі. Звір, на якому сидить жінка, — це Організація Об’єднаних Націй (десять царів) і символ дракона, атеїзму та Єгипту. Сама ж жінка є фальшивкою істинної Божої церкви. Золотий телець, якого Аарон присвятив богам Єгипту, був прообразом великої блудниці з сімнадцятого розділу Об’явлення, яка є Вавилоном (золото), що сидить на звірі (Єгипет), і є фальшивою церквою (телець).

At the same time Aaron built an altar, which, as just defined, represents Christ, the true altar. He then instituted a counterfeit system of worship, for he proclaimed a feast to the Lord on the following day. Aaron’s golden calf was an image “of” and “to” the beast, and it was set up “before” a counterfeit Christ, and a day was set aside to celebrate his false system of worship.

Водночас Аарон збудував жертовник, який, як щойно було визначено, представляє Христа, істинного жертовника. Потім він встановив фальшиву систему поклоніння, бо проголосив свято Господу наступного дня. Золотий телець Аарона був образом «з» і «для» звіра, і його було поставлено «перед» фальшивим Христом, а також було відведено день для святкування його фальшивої системи поклоніння.

The United States is the power that sets up an image to the beast and then forces the world to follow its example. The United States has power to force that system of worship upon the world, and it does so in sight of the beast “before” it.

Сполучені Штати є силою, що встановлює образ звіра, а потім змушує світ наслідувати їхній приклад. Сполучені Штати мають владу нав’язати світові ту систему поклоніння і роблять це на очах у звіра, "перед" ним.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> І я побачив іншого звіра, що виходив із землі; і мав він два роги, як у ягняти, і говорив, як дракон. І він чинив усю владу першого звіра перед ним і змушував землю та тих, що живуть на ній, поклонятися першому звірові, чия смертельна рана була загоєна. Об’явлення 13:11, 12.

The man of sin, who is the papacy, is the sea beast of Revelation thirteen. When the United States speaks as a dragon, at the soon-coming Sunday law, it then begins to force the world to set up an image to the beast “before” it. The beast before the United States (the earth beast), is the papacy (the sea beast). The papacy is a counterfeit Christ, and Aaron had set up his golden image, before a counterfeit Christ, for Christ is the true altar. Aaron then instituted a false system of worship as represented by the proclamation of the feast day that was to take place on the next day. The United States also forces a false system of worship, and it is also associated with a counterfeit day of worship.

Людина гріха, тобто папство, — це морський звір із тринадцятого розділу Об’явлення. Коли Сполучені Штати заговорять як дракон, при близькому запровадженні недільного закону, тоді вони почнуть примушувати світ встановити образ звіра «перед ним». Звір перед Сполученими Штатами (земним звіром) — це папство (морський звір). Папство — фальшивий Христос, і Аарон поставив свій золотий образ перед фальшивим Христом, бо Христос є істинний жертовник. Тоді Аарон запровадив фальшиву систему поклоніння, що було виражено проголошенням дня свята, яке мало відбутися наступного дня. Сполучені Штати також нав’язують фальшиву систему поклоніння, і вона також пов’язана з фальшивим днем поклоніння.

When Moses descended the mount, the controversy was between the true and the false image of jealousy—the image of Christ or the image of Satan. The counterfeit consisted of a counterfeit Christ (the altar), a counterfeit experience (Laodicean), a counterfeit day of worship (“tomorrow is a feast of the Lord”). The rebellion of the golden calf represents the rebellion of the soon-coming Sunday law, but it also represents the rebellion of Laodicean Adventism in 1863.

Коли Мойсей зійшов з гори, протистояння було між істинним і фальшивим образом ревнощів — образом Христа чи образом Сатани. Підробка полягала у фальшивому Христі (вівтар), фальшивому досвіді (лаодикійському), фальшивому дні поклоніння («завтра — свято для Господа»). Бунт із золотим тельцем репрезентує бунт недільного закону, що невдовзі настане, але також репрезентує бунт лаодикійського адвентизму 1863 року.

In 1863, a counterfeit table was introduced to cover up the jewels of Miller’s dream as represented upon Habakkuk’s two tables. Those two tables had been typified by the two tables Moses received on the mount. In 1863, a legal connection was made with the government of the United States, thus ending the Millerite movement and legally registering the Laodicean movement as the Seventh-day Adventist church. That relationship was represented by Aaron’s image to the beast, which prophetically is defined as the combination of Church and State, thus typifying the Millerites establishing a Church-State relationship in 1863, and also typifying the United States at the soon-coming Sunday law.

У 1863 році було запроваджено фальшиву таблицю, щоб приховати коштовності сну Міллера, представлені на двох таблицях Авакума. Їхнім прообразом були дві таблиці, які Мойсей отримав на горі. У 1863 році було встановлено юридичний зв’язок з урядом Сполучених Штатів, чим було покладено край міллеритському руху та юридично зареєстровано лаодикийський рух як Церкву адвентистів сьомого дня. Цей зв’язок був представлений Аароновим образом звіра, який у пророчому значенні визначається як поєднання Церкви й Держави, тим самим типологічно зображаючи міллеритів, що встановили зв’язок Церкви й Держави у 1863 році, а також типологічно зображаючи Сполучені Штати під час недільного закону, що незабаром настане.

Aaron’s naked dancing fools, representing the counterfeit experience of Laodicea, is just as the Millerite movement had become in 1856. The spiritual experience represented by Aaron’s dancing fools was contrasted with the experience of Moses, who was manifesting the jealousy of God’s character towards idolatry. A “dance” in prophecy is a symbol of deception, and Aaron’s dancing fools, also represented the deception that is brought about by the United States as it forces the world to “dance” to Nebuchadnezzar’s band, while the whore of Tyre sings her songs.

Нагі танцюючі безумці Аарона, що репрезентують підробний досвід Лаодикії, — це те саме, чим у 1856 році став рух міллеритів. Духовний досвід, який символізували танцюючі безумці Аарона, протиставлявся досвіду Мойсея, який проявляв Божу ревність проти ідолопоклонства. Танець у пророцтві є символом обману, і танцюючі безумці Аарона також представляли обман, який спричиняють Сполучені Штати, змушуючи світ «танцювати» під оркестр Навуходоносора, тоді як блудниця Тира співає свої пісні.

In 1863, the Laodicean Millerite movement transitioned to the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church. As identified in previous articles, in 1863, Jericho was rebuilt, for Jericho is a symbol of the affluence of Laodicea and serves as a counterfeit of the city of Jerusalem. In 1863, the introduction of a counterfeit prophetic chart represented a repetition of the history of Aaron, the golden calf and the dancing fools. The history of the Red Sea deliverance has been repeatedly employed by Sister White to illustrate the history of early Adventism, and this application aligns perfectly with the history of Moses and Aaron in the controversy over the image of jealousy.

У 1863 році лаодикійський міллеритський рух перейшов у юридично зареєстровану Лаодикійську Церкву адвентистів сьомого дня. Як було зазначено в попередніх статтях, у 1863 році Єрихон було відбудовано, адже Єрихон є символом достатку Лаодикії і слугує фальшивою копією міста Єрусалима. У 1863 році впровадження фальшивої пророчої діаграми стало повторенням історії Аарона, золотого тельця та танцюючих дурнів. Історія визволення при Червоному морі неодноразово використовувалася Сестрою Вайт для ілюстрації історії раннього адвентизму, і це застосування ідеально узгоджується з історією Мойсея та Аарона в суперечці щодо образу ревнощів.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began as an image of jealousy was placed in the gate (church), which was before the altar (Christ). That first generation then “entered” into an escalating history of abominations.

У 1863 році розпочалося перше покоління лаодикійського адвентизму, коли в брамі (церкві), що була перед жертовником (Христом), було поставлено образ ревнощів. Те перше покоління тоді "увійшло" в історію мерзот, що дедалі посилювалася.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Тоді Він сказав мені: Сину людський, зведи тепер свої очі до півночі. І звів я свої очі до півночі, і ось на північному боці при брамі жертівника — цей образ ревнощів при вході. Єзекіїля 8:5.

We will continue these considerations in the next article.

Ми продовжимо ці міркування в наступній статті.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> Який наш стан у цей страшний і урочистий час? На жаль, яка гордість панує в церкві, яке лицемірство, який обман, яка любов до вбрання, легковажності й розваг, яке прагнення до першості! Усі ці гріхи затьмарили розум, так що вічні істини не були розпізнані. Хіба ми не будемо досліджувати Писання, щоб дізнатися, де ми перебуваємо в історії цього світу? Хіба не здобудемо розуміння щодо діла, яке нині звершується для нас, і щодо становища, яке ми, як грішники, маємо займати, поки триває це діло спокути? Якщо ми маємо хоч якусь турботу про спасіння наших душ, ми повинні здійснити рішучу зміну. Ми повинні шукати Господа з істинним покаянням; ми повинні з глибоким сокрушенням душі визнавати свої гріхи, щоб вони були загладжені.

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> Ми не повинні більше залишатися на зачарованій землі. Ми швидко наближаємося до завершення нашого часу випробування. Нехай кожна душа запитає: Яке моє становище перед Богом? Ми не знаємо, як скоро Христос візьме на уста наші імена і наші справи будуть остаточно вирішені. Якими ж, о, якими будуть ці вироки! Чи будемо ми зараховані до праведних, чи будемо занесені до числа нечестивих?

> “Let the church arise, and repent of her backslidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands His servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death.

> Нехай Церква встане і покається у своєму відступництві перед Богом. Нехай сторожі прокинуться і дадуть сурмі виразний голос. Це виразне попередження, яке ми маємо проголосити. Бог наказує Своїм слугам: «Кричи голосно, не стримуйся, піднеси свій голос, як сурма, і покажи Моєму народові його переступи, а домові Якова — його гріхи» (Ісая 58:1). Потрібно здобути увагу людей; якщо цього не вдасться зробити, всі зусилля марні; навіть якби ангел з неба зійшов і заговорив до них, його слова не принесли б більше користі, ніж якби він говорив у холодне вухо смерті.

> “The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self-exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.” Selected Messages, book 1, 125, 126.

> «Церква повинна пробудитися до дії. Дух Божий ніколи не прийде, доки вона не приготує шлях. Має бути щире дослідження серця. Потрібна спільна, наполеглива молитва і через віру — присвоєння Божих обітниць. Повинно бути не вдягання тіла у волосяницю, як у давнину, а глибоке смирення душі. Ми не маємо й найменшої підстави для самовихваляння і самозвеличення. Ми маємо смиритися під міцною Божою рукою. Він з’явиться, щоб утішити й благословити щирих шукачів». Вибрані послання, книга 1, 125, 126.

Back to Articles