Article

# Parallel Warnings - Number One

Паралельні попередження - Номер один

The Revelation of Jesus Christ: Understanding the Final Warning for Mankind

Одкровення Ісуса Христа: Розуміння останнього попередження для людства

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word

The “Revelation of Jesus Christ” is opened up to God’s people when “the time is at hand.” The final warning message for mankind is given just before the close of human probation and that final message is represented in several prophetic lines in the Bible. In Revelation fourteen that final warning message is represented by three angels.

«Об’явлення Ісуса Христа» відкривається Божому народові, коли «час близько». Остаточне попереджувальне послання для людства дається незадовго до завершення періоду випробування для людства, і це остаточне послання представлене в кількох пророчих лініях у Біблії. У чотирнадцятому розділі Об’явлення це остаточне попереджувальне послання представлене трьома ангелами.

> And I saw another angel fly in the midst of heaven, having the everlasting gospel to preach unto them that dwell on the earth, and to every nation, and kindred, and tongue, and people, Saying with a loud voice, Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come: and worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.

> І я побачив іншого ангела, що летів посеред неба, маючи вічне Євангеліє, щоб благовістити тим, хто живе на землі, і кожному народові, і племені, і мові, і людові, говорячи гучним голосом: Бійтеся Бога і віддайте Йому славу, бо настала година Його суду; і поклоніться Тому, Хто створив небо й землю, і море, і джерела вод.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication.

> І слідом ішов інший ангел, кажучи: Упав, упав Вавилон, те велике місто, бо вона напоїла всі народи вином гніву своєї розпусти.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus. Revelation 14:6–12.

> І третій ангел ішов слідом за ними, промовляючи гучним голосом: Якщо хто поклоняється звірові та образу його й приймає його знак на своє чоло або на свою руку, той питиме вино гніву Божого, що без домішки налите в чашу Його обурення; і буде мучений у вогні та сірці перед святими ангелами й перед Агнцем. І дим їхніх мук підіймається на віки віків; і вони не мають спочинку ані вдень, ані вночі, ті, що поклоняються звірові та образу його, і кожен, хто приймає знак його імені. Тут терпіння святих: тут ті, що зберігають заповіді Божі та віру Ісуса. Об'явлення 14:6–12.

In chapter eighteen of Revelation the very same message announces the fall of Babylon.

У вісімнадцятому розділі Одкровення те саме послання проголошує падіння Вавилона.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:1–5.

> Після цього я побачив іншого ангела, що сходив із неба, маючи велику владу; і земля осяялася його славою. І він закликав могутнім голосом, кажучи: Упав, упав Вавилон великий, і став житлом демонів, і в’язницею кожного нечистого духа, і кліткою кожної нечистої та огидної птиці. Бо всі народи напилися вина гніву її розпусти, і царі землі чинили розпусту з нею, а купці землі збагатіли від достатку її розкошів. І почув я інший голос із неба, що говорив: Вийдіть із неї, народе Мій, щоб ви не стали учасниками її гріхів і щоб вам не прийняти її кар. Бо її гріхи сягнули до неба, і Бог згадав її провини. Одкровення 18:1–5.

The prophetic line of history, or we might say, the sequence of events represented by the angel that lightens the earth with his glory in chapter eighteen represents the events that lead to the close of judgment, the close of probation and the seven last plagues. The prophetic history represented in chapter eighteen runs “parallel” to the line of prophetic history represented by the three angels of chapter fourteen.

Пророча лінія історії, або, можна сказати, послідовність подій, представлена ангелом, який у вісімнадцятому розділі освітлює землю своєю славою, представляє події, що ведуть до завершення суду, закриття випробувального часу та семи останніх кар. Пророча історія, представлена у вісімнадцятому розділі, йде «паралельно» лінії пророчої історії, представленої трьома ангелами чотирнадцятого розділу.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> Бог надав вістям 14 розділу Об’явлення їхнє місце в послідовності пророцтв, і їхня праця не повинна припинятися до завершення історії цієї землі. Вістки першого й другого ангелів і досі є істиною для цього часу та мають іти паралельно з тією, що слідує. Третій ангел проголошує своє застереження гучним голосом. «Після цього, — сказав Іван, — я побачив іншого ангела, що сходив з неба, маючи велику владу, і земля була освітлена його славою». У цьому осяянні поєднано світло всіх трьох вісток. Матеріали 1888 року, 803, 804.

The three angels of chapter fourteen flying in the midst of heaven, symbolizes a worldwide message that concludes with the mark of the beast and the close of probation. In chapter eighteen the entire earth is lightened by the glory of the angel whose message also concludes with the close of probation.

Три ангели чотирнадцятого розділу, що летять посеред неба, символізують всесвітню вістку, яка завершується знаком звіра і закінченням часу випробування. У вісімнадцятому розділі вся земля освітлюється славою ангела, чия вістка також завершується закінченням часу випробування.

The message that is symbolically represented by three angels in chapter fourteen and that is also represented by the angel that descends in chapter eighteen are two illustrations of the same warning message. There is nothing redundant in the Bible, nothing wasted. The fact that the very same message is identified more than once by John is an emphasis on the importance of the message and it illustrates the divine method of teaching that is a biblical rule called “repeat and enlarge.” Bringing two lines of prophetic history together reveals truths that would not be recognized in either line when considered apart from the other line. Today if you brought two witnesses of the same event into court to testify, they might very well give opposite reports based upon their political or social ideology. This is not the case with Bible witnesses, they always agree, and if it appears to you that they don’t agree, then you are looking at something incorrectly.

Послання, яке символічно представлене трьома ангелами в чотирнадцятому розділі і яке також представлене ангелом, що сходить, у вісімнадцятому розділі, — це дві ілюстрації одного й того самого застережного послання. У Біблії немає нічого зайвого, нічого даремного. Той факт, що те саме послання Іван згадує більше ніж один раз, підкреслює важливість цього послання і ілюструє божественний метод навчання — біблійне правило, яке називається «повторення і розширення». Поєднання двох ліній пророчої історії відкриває істини, які не були б розпізнані в жодній з них, якби розглядати їх окремо. Сьогодні, якби ви привели до суду двох свідків однієї й тієї самої події для дачі показань, вони цілком могли б дати протилежні свідчення залежно від їхньої політичної чи соціальної ідеології. З біблійними свідками такого не буває: вони завжди узгоджуються між собою, і якщо вам здається, що вони не погоджуються, то ви розглядаєте щось неправильно.

The two illustrations we are considering are the very same warning message that the book of Malachi represents as the return of Elijah the prophet. All three of the messages arrive in advance of the close of probation—for the warning message contained in all three lines of prophecy are not simply given in advance of the close of probation, but the close of probation is the very point of reference, the subject if you will, of each of those warning messages. In fact, if any warning message is proclaimed or illustrated by any prophet, it’s the same warning as Revelation fourteen, eighteen and Malachi’s Elijah prophecy.

Два образи, які ми розглядаємо, є тим самим попереджувальним посланням, яке книга пророка Малахії представляє як повернення пророка Іллі. Усі три ці послання з’являються напередодні закінчення випробувального часу, адже попереджувальне послання, що міститься в усіх трьох пророчих лініях, не просто дається завчасно перед закінченням випробувального часу, а саме закінчення випробувального часу є точкою відліку, якщо хочете — предметом — кожного з цих попереджувальних послань. Насправді, якщо будь-яке попереджувальне послання проголошується чи ілюструється будь-яким пророком, це те саме попередження, що й у книзі Об’явлення, розділах 14 і 18, та в пророцтві Малахії про Іллю.

These three lines of prophecy can easily be shown to run parallel to each other. That being said there are two primary sources of information in biblical prophecy. One is the identification of the sequence of events that unfold at the end of the world. The other source of information is the illustration of the prophets’ activities connected with the message outlining the future events.

Легко показати, що ці три пророчі лінії йдуть паралельно одна одній. Водночас у біблійному пророцтві є два основні джерела інформації. Одне з них — визначення послідовності подій, що розгортаються наприкінці світу. Інше — опис діяльності пророків, пов’язаної зі звісткою, що окреслює майбутні події.

There are two rules worth considering in connection with these ideas. The first is that all the prophets speak about the end of the world, which is where probation closes.

Є два правила, які варто розглянути у зв’язку з цими ідеями. Перше: усі пророки говорять про кінець світу, коли закінчується час випробування.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> «Кожен із давніх пророків говорив меншою мірою для свого часу, ніж для нашого, так що їхнє пророкування має силу для нас. “Усе це трапилося з ними як прообрази для нас; і написано нам на науку, що досягли кінця віків”. 1 Коринтян 10:11. “Не їм самим, а нам служили тим, що нині звіщене вам через тих, хто благовістив вам Духом Святим, посланим із неба, — у що бажають приникнути ангели”. 1 Петра 1:12....»

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> "Біблія накопичила й зібрала воєдино свої скарби для цього останнього покоління. Усі великі події та урочисті діяння історії Старого Заповіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні." Вибрані повідомлення, книга 3, 338, 339.

All the prophetic messages of the Bible are “in force for us” “upon whom the ends of the world are come.” That rule, in conjunction with another rule that identifies “matters” which the Holy Spirit has “shaped,” “both in the giving of the prophecy and” also “in the events portrayed” add strength to the claim that prophetic events at the beginning of a prophecy typify and run parallel to the prophetic events at the end of any given prophecy.

Усі пророчі послання Біблії є «чинними для нас», «на яких прийшли кінці віків». Те правило разом з іншим правилом, що визначає «аспекти», які Святий Дух «сформував» «як у даруванні пророцтва, так і» також «у зображених подіях», підсилює твердження, що пророчі події на початку пророцтва типологічно відображають і йдуть паралельно пророчим подіям наприкінці будь-якого даного пророцтва.

> “There is need of a much closer study of the word of God; especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy; but we should call attention to what the prophets and apostles have written under the inspiration of the Holy Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and that the Lord God of heaven and His law are to be exalted. Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented.” Testimonies to Ministers, 112.

> «Потрібне набагато глибше вивчення Слова Божого; особливу увагу слід приділяти книгам Даниїла та Об’явлення, як ніколи раніше в історії нашої справи. У деяких питаннях, що стосуються римської влади та папства, ми можемо говорити менше; але ми повинні звертати увагу на те, що пророки й апостоли написали під натхненням Святого Духа Божого. Святий Дух так влаштував усе — як у даруванні пророцтва, так і в подіях, що змальовані, — щоб навчити, що людський чинник має бути усунений з поля зору, схований у Христі, а Господь Бог неба та Його закон мають бути звеличені. Читайте книгу Даниїла. Відтворіть, пункт за пунктом, історію царств, що там представлені.» Свідчення для служителів, 112.

The “Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed.” In “giving of the prophecy and in the events portrayed” “matters” have been “so shaped” by “the Holy Spirit” that both “the giving of the prophecy” and “the events portrayed,” are to be recognized as inspired and applied to the prophetic illustration of the end of the world.

«Святий Дух так сформував обставини, як у даруванні пророцтва, так і в зображених подіях». У «даруванні пророцтва та в зображених подіях» «обставини» були «так сформовані» «Святим Духом», що і «дарування пророцтва», і «зображені події» слід визнавати натхненними та застосовувати до пророчого зображення кінця світу.

John was given the prophecy from Gabriel and told to write it in a book and send it to the churches. He was then being persecuted by Rome; he was exiled in a fashion that would parallel what in the world today would call a black-site. In that history John was as isolated from mankind as is any prisoner at Guantanamo Bay.

Йоан отримав пророцтво від Гавриїла, і йому наказали записати його в книгу та надіслати церквам. Тоді його переслідував Рим; його заслали так, що це можна порівняти з тим, що сьогодні у світі назвали б таємною в’язницею. У тій історії Йоан був так само ізольований від людства, як будь-який в’язень на базі в затоці Гуантанамо.

John identifies that the vision took place when he was worshipping on the seventh-day Sabbath, which is the Lord’s Day.

Іван зазначає, що видіння відбулося, коли він поклонявся в суботу сьомого дня, яка є Господнім днем.

> For the Son of man is Lord even of the sabbath day. Matthew 12:8.

> Бо Син Людський є Господь і суботи. Матвія 12:8.

While worshipping in the Spirit, he heard a great voice behind him.

Поклоняючись у Дусі, він почув позаду себе гучний голос.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9–11.

> Я, Іван, брат ваш і співучасник у скорботі, і в царстві та терпінні Ісуса Христа, був на острові, що зветься Патмос, через Боже Слово та свідчення Ісуса Христа. Я був у Дусі в день Господній і почув позаду себе гучний голос, мов сурми, що казав: Я — Альфа й Омега, Перший і Останній; і: Що ти бачиш, напиши в книгу та пошли це до семи церков, що в Азії: до Ефесу, і до Смирни, і до Пергаму, і до Тіятири, і до Сардиса, і до Філадельфії, і до Лаодикії. Об’явлення 1:9-11.

John, his surroundings and the circumstances identified describe him as one that is being persecuted for being a seventh-day Sabbath worshipper, but one who is also being persecuted because they believe in both the Bible and the writings of Ellen White, which is the “testimony of Jesus.” He hears a great voice behind him, which he turns to see, and in so doing he represents a Seventh-day Adventist at the end of the world who hear a voice behind them saying, “this is the way, walk ye in it.”

Іван, його оточення та зазначені обставини описують його як того, кого переслідують за те, що він дотримується суботи сьомого дня, але також як того, кого переслідують за віру як у Біблію, так і в писання Еллен Вайт, які є «свідченням Ісуса». Він чує за собою великий голос, до якого обертається, щоб побачити, і, роблячи це, уособлює адвентиста сьомого дня наприкінці світу, який чує за собою голос, що каже: «Оце дорога, ходіть нею».

All the lines of prophecy parallel each other at the end of the world.

Усі лінії пророцтва паралельні одна одній наприкінці світу.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end.” Acts of the Apostles, 585.

> "В Одкровенні всі книги Біблії сходяться й завершуються." Дії апостолів, 585.

Any prophet that hears a voice behind them, aligns with John in the illustration of God’s people at the end of the world. John heard a voice behind him that gave him instructions. Isaiah also heard a voice of instruction.

Будь-який пророк, який чує голос позаду себе, узгоджується з Іваном у зображенні Божого народу наприкінці світу. Іван почув голос позаду себе, який дав йому вказівки. Ісая також почув голос настанови.

> And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him.

> Тому Господь очікує, щоб виявити вам милість, і тому Він піднесеться, щоб помилувати вас, бо Господь — Бог правосуддя: блаженні всі, що чекають на Нього.

> For the people shall dwell in Zion at Jerusalem: thou shalt weep no more: he will be very gracious unto thee at the voice of thy cry; when he shall hear it, he will answer thee. And though the Lord give you the bread of adversity, and the water of affliction, yet shall not thy teachers be removed into a corner any more, but thine eyes shall see thy teachers: And thine ears shall hear a word behind thee, saying, This is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left. Isaiah 30:18–21.

> Бо народ мешкатиме на Сіоні, в Єрусалимі: ти більше не плакатимеш; він буде дуже милостивий до тебе на голос твого волання; коли його почує, відповість тобі. І хоча Господь дасть вам хліб утиску та воду скорботи, однак твої вчителі більше не будуть усунуті в закуток, а очі твої бачитимуть твоїх учителів: і вуха твої почують слово позаду тебе, що скаже: Ось дорога, ходіть нею, коли повертаєте праворуч і коли повертаєте ліворуч. Ісая 30:18–21.

God’s remnant people hear a voice behind them identifying which way they should walk. They then need to decide if they will listen or not listen. The people represented by John and Isaiah are people at the end of the world who wait for the Lord while He tarries, and Isaiah informs us he tarries because He is a God of judgment. From the beginning of Millerite history in 1798 until the close of probation for Adventism at the Sunday law, God is accomplishing the judgment in the heavenly sanctuary. The promise is that those who wait for the Lord during the judgment period will be blessed.

Народ Божого залишку чує голос позаду себе, що вказує, яким шляхом їм слід іти. Потім їм потрібно вирішити, чи слухатимуть вони, чи ні. Люди, яких представляють Іван та Ісая, — це люди наприкінці світу, які чекають на Господа, тоді як Він зволікає, і Ісая повідомляє нам, що Він зволікає, бо Він — Бог суду. Від початку міллеритської історії у 1798 році й до закінчення часу випробування для адвентизму при недільному законі Бог звершує суд у небесній святині. Обітниця в тому, що ті, хто чекають на Господа під час суду, будуть благословенні.

God’s people who are blessed for waiting, are represented by the virgins who wait for the Bridegroom in the parable of the ten virgins. All ten fell asleep, and then at midnight a crisis arrives that separates the sleeping virgins into two classes. One class had heard a voice behind them and turned to see the voice which instructed them as to which way to proceed, and the other class refused to turn around and hear the voice—in spite of the fact that the message that runs throughout the book of Revelation is, “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Божий народ, благословенний за очікування, представлений дівами, що чекають Нареченого в притчі про десять дів. Усі десять заснули, а опівночі настає криза, яка розділяє сплячих дів на дві групи. Одна група почула голос позаду себе й обернулася, щоб побачити голос, який наставляв їх, яким шляхом іти, а інша група відмовилася обернутися й почути голос — попри те, що послання, яке лунає крізь усю книгу Об’явлення, таке: «Хто має вухо, нехай чує, що Дух говорить Церквам».

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> "Притча про десять дів із 25-го розділу Євангелія від Матвія також ілюструє досвід адвентистського народу." Велика боротьба, 393.

John represents the Adventist people who turn to the past in order to understand the future. When they “hear a word behind” them as John did, the word also includes the instruction given in Isaiah’s testimony of this identical event. Isaiah’s instruction was, “this is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left.” The wise virgins in Daniel twelve understand the increase of knowledge at the end of the world, because they had “run to and fro” in the word to understand the life-giving knowledge that was unsealed.

Іван представляє адвентистський народ, який звертається до минулого, щоб зрозуміти майбутнє. Коли вони «чують слово позаду» себе, як це зробив Іван, це слово також містить настанову, дану у свідченні Ісаї про цю ж подію. Настанова Ісаї була: «Оце дорога, ходіть нею, коли звертатиметеся праворуч і коли ліворуч». Мудрі діви в дванадцятому розділі Даніїла розуміють примноження знання наприкінці світу, бо вони «бігали туди й сюди» у слові, щоб зрозуміти життєдайне знання, яке було розпечатане.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> А ти, о Даниїле, сховай ці слова й запечатай книгу аж до часу кінця: багато хто бігатиме туди й сюди, і примножиться знання. Даниїла 12:4.

The prophets we are considering represent Seventh-day Adventists in the history where judgment comes to a conclusion and probation closes. Those represented as the wise virgins hear a voice behind them saying this is the way to walk and He promises to guide them on the path when they turn to the left or the right. “Running to and fro” as the wise virgins do when the book is unsealed is a symbol for Bible study. Nature informs us that in order to run, you first must learn to walk and Isaiah’s testimony says that if you listen to the voice behind you, he will guide you in the study of His Word whether you turn to the Old Testament (left) or the New Testament (right). Open the Bible and He will guide you by His voice. But for Seventh-day Adventists at the end of the world it also means He will guide you when you open the Bible (left) and when you open the Spirit of Prophecy (right).

Пророки, яких ми розглядаємо, представляють адвентистів сьомого дня в тій історії, де суд доходить до завершення і закривається час випробування. Ті, кого зображено як мудрих дів, чують голос позаду себе, який каже: «Ось дорога, ходіть нею», і Він обіцяє провадити їх цією стежкою, коли вони звертають ліворуч чи праворуч. "Бігати туди й сюди", як роблять мудрі діви, коли книга розпечатана, є символом вивчення Біблії. Природа навчає нас, що щоб бігти, спочатку треба навчитися ходити, а свідчення Ісаї говорить, що якщо ви слухатимете голос позаду вас, Він буде провадити вас у вивченні Його Слова, чи звернетеся ви до Старого Заповіту (ліворуч), чи до Нового Заповіту (праворуч). Відкрийте Біблію, і Він буде провадити вас Своїм голосом. Але для адвентистів сьомого дня наприкінці світу це також означає, що Він буде провадити вас, коли ви відкриваєте Біблію (ліворуч) і коли ви відкриваєте Дух пророцтва (праворуч).

The way to walk is even more specific when Jeremiah’s testimony is added.

Шлях, яким слід іти, ще конкретніший, коли додається свідчення Єремії.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах і подивіться, і запитайте про давні стежки, де є добра дорога, і ходіть нею, і знайдете спокій своїм душам. Але вони сказали: Не підемо ним. Також Я поставив над вами вартових, кажучи: Слухайте згук сурми. Але вони сказали: Не будемо слухати.

> Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Отож слухайте, народи, і знайте, громадо, що є серед них. Слухай, земле: ось Я наведу лихо на цей народ, плід їхніх думок, бо вони не послухалися Моїх слів, ані Закону Мого, а відкинули його. Єремія 6:16–19.

There are two classes of worshippers in the passage. One group considers all the “ways” and chooses the “old paths” to walk in. They were capable of selecting the “good way” from all the other possible “ways,” because they are those who listened to the voice behind them, and that voice informed them, “this is the way, walk ye in it.” John represents those that hear the voice from behind, a voice from the “old paths.”

У цьому уривку є дві категорії поклонників. Одна група розглядає всі «шляхи» й обирає «давні стежки», щоб ними ходити. Вони були спроможні вибрати «добру дорогу» з-поміж усіх інших можливих «шляхів», бо це ті, хто прислухався до голосу позаду них, а той голос говорив їм: «Оце дорога, ходіть нею». Джон представляє тих, хто чує голос позаду, голос із «давніх стежок».

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> 'Так говорить Господь: станьте на шляхах і подивіться, і спитайте про стародавні стежки, де є добра дорога, і ходіть нею.' Єремії 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Нехай ніхто не намагається зруйнувати підвалини нашої віри — підвалини, які були закладені на початку нашої праці через молитовне вивчення слова та одкровення. На цих підвалинах ми будували протягом останніх п’ятдесяти років. Люди можуть вважати, що вони знайшли новий шлях і що можуть закласти міцнішу підвалину, ніж та, яку вже закладено. Але це велика омана. Іншої підвалини ніхто не може закласти, ніж та, яку вже закладено.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> У минулому багато хто брався зводити нову віру, утверджувати нові принципи. Але чи довго простояла їхня споруда? Вона швидко впала, бо її не було зведено на Скелі.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> Хіба першим учням не доводилося мати справу з висловлюваннями людей? Хіба їм не доводилося слухати хибні теорії, а потім, зробивши все, стояти непохитно, кажучи: 'Іншої основи ніхто не може покласти, окрім тієї, що вже покладена'? 1 Коринтян 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> «Отже, ми маємо твердо триматися початку нашого уповання аж до кінця. Слова сили були послані Богом і Христом цьому народові, виводячи його зі світу, пункт за пунктом, у ясне світло теперішньої істини. Вустами, до яких торкнувся святий вогонь, Божі служителі проголосили вістку. Божественне слово поставило свою печать на справжності проголошеної істини». Свідчення, том 8, 296, 297.

But there is another group in Jeremiah’s line and that “congregation” as he identifies them, have built a house representing a new faith, and that house falls because it was not built upon the rock. That house is the Seventh-day Adventist church, or as John identifies the very same church—the synagogue of Satan.

Але є ще одна група у лінії Єремії, і та «громада», як він її називає, збудувала дім, що символізує нову віру, і той дім падає, бо його не було збудовано на скелі. Той дім — це Церква адвентистів сьомого дня, або, як Іван називає ту саму церкву, — синагога сатани.

To refuse to hear is to reject, his “words” and his “law.” Due to their rebellion against returning and walking in the old paths and also their refusal to hear the trumpet message of the watchman, God is going to bring evil upon the people Jeremiah identifies as a “evil congregation.” How God deals with the Seventh-day Adventist church of Laodicea is a subject of Bible prophecy. The prophet Hosea contributes to the characteristics of the “evil congregation” when he speaks about why they are rejected.

Відмовлятися слухати — означає відкидати його «слова» і його «закон». Через їхній бунт проти повернення й ходіння давніми стежками, а також через відмову слухати трубний заклик сторожа, Бог збирається навести лихо на народ, який Єремія називає «злою громадою». Те, як Бог поводиться з лаодикійською церквою адвентистів сьомого дня, є предметом біблійного пророцтва. Пророк Осія описує риси «злої громади», коли говорить про те, чому їх відкинуто.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мій народ гине через брак пізнання: бо ти відкинув пізнання, то й Я відкину тебе, щоб ти не був Мені священиком; бо ти забув Закон Бога свого, то й Я забуду дітей твоїх. Осія 4:6.

They are rejected for lacking knowledge, which represents a message that is unsealed at the time of the end. God is ending here His covenant relationship with His people in the passage, for He directly calls them, “My people!” Because they rejected Christ, and have forgotten His law they will be no priest for God. When God’s people enter into covenant with God, He makes them priests and kings. When God entered into covenant with ancient Israel he stated through Moses:

Їх відкинуто через брак знання, що вказує на послання, яке розкривається у час кінця. У цьому уривку Бог припиняє Свої завітні стосунки зі Своїм народом, адже Він безпосередньо називає їх: «Мій народ!» Оскільки вони відкинули Христа і забули Його закон, вони не будуть священиками для Бога. Коли Божий народ укладає завіт із Богом, Він робить їх священиками й царями. Коли Бог уклав завіт зі стародавнім Ізраїлем, Він промовив через Мойсея:

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> Отже, якщо ви справді слухатиметеся Мого голосу й берегтимете Мій заповіт, то будете Мені особливою власністю понад усі народи, бо вся земля — Моя. І будете для Мене царством священників і народом святим. Оце слова, які ти промовиш до синів Ізраїлевих. Вихід 19:5–6.

When God entered into covenant with the Christian church he stated through Peter:

Коли Бог уклав завіт із християнською церквою, він промовив через Петра:

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> А ви — вибраний рід, царське священство, народ святий, народ, узятий у власність, щоб ви звіщали чесноти Того, Хто покликав вас із темряви до Свого дивного світла; ви, що колись не були народом, а тепер — народ Божий; що колись не були помилувані, а тепер помилувані. 1 Петра 2:9, 10.

Peter in these verses addresses the transition from ancient Israel as God’s chosen covenant people unto the Christian church, when he states that “in times past were not a people, but now are the people of God.” When the Jews divorced themselves from God, the Lord entered into covenant with the Christian church. Both were considered as nations of priests while they were married to the Lord.

Петро в цих віршах говорить про перехід від давнього Ізраїлю як обраного Богом завітного народу до християнської церкви, коли він каже, що «колись не були народом, а тепер є народом Божим». Коли юдеї розлучилися з Богом, Господь уклав завіт із християнською церквою. Обидва вважалися народами священиків, доки перебували у шлюбі з Господом.

To be rejected as a priest indicates that you once were a covenant people. Seventh-day Adventists entered into covenant with the Lord at the beginning of Adventist history. The church in the wilderness came out of the Reformation but rejected the Millerite message, and thus divorced themselves from God during the history of the first and second angels’ messages. The final separation was the arrival of the second angel and the pronouncement was that they were no longer a daughter of Christ, but had become a daughter of Babylon. Immediately after, during the Midnight Cry, God called His new bride to the covenant marriage.

Бути відкиненим як священик означає, що ви колись були народом завіту. Адвентисти сьомого дня уклали завіт із Господом на початку історії адвентизму. Церква в пустелі вийшла з Реформації, але відкинула міллеритське послання і тим самим розлучилася з Богом впродовж історії вістей першого й другого ангелів. Остаточним розділенням став прихід другого ангела, і було проголошено, що вони вже не були дочкою Христа, а стали дочкою Вавилона. Відразу після цього, під час Опівнічного крику, Бог покликав свою нову наречену до шлюбного завіту.

The two tables that were the symbol of the covenant for ancient Israel were the two tables of the Ten Commandments, and the two tables for spiritual modern Israel are the two tables of Habakkuk as represented by the 1843 and 1850 charts. The covenant people that inspiration has identified repeatedly as Laodicea rejected the old paths, refused to listen to the voice behind them, and they therefore repeat the ending history of ancient Israel as they are spewed out of the mouth of the Lord. Why does this happen to those He calls, “My people?”

Символом завіту для давнього Ізраїлю були дві скрижалі Десяти Заповідей, а дві таблиці для духовного сучасного Ізраїлю — це дві таблиці Авакума, представлені діаграмами 1843 і 1850 років. Народ завіту, який натхнення неодноразово називало Лаодикією, відкинув стародавні стежки, відмовився слухати голос, що лунає позаду нього, і тому повторює завершальну історію давнього Ізраїлю, коли його буде вивергнуто з уст Господа. Чому це трапляється з тими, кого Він називає «Мій народ»?

The parable of the ten virgins, which illustrates the experience of Adventism is twice fulfilled, once at the beginning and then at the ending of Adventism. Sister White teaches that the parable has been and will be fulfilled to the very letter, and also that the parable is always to be understood as present truth, just as is the third angel.

Притча про десять дів, яка ілюструє досвід адвентизму, двічі сповнюється: один раз на початку, а потім у кінці адвентизму. Сестра Вайт навчає, що ця притча сповнилася і сповниться до останньої літери, а також що її завжди слід розуміти як теперішню істину, так само, як і третій ангел.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Мені часто вказують на притчу про десять дів, з яких п’ять були мудрі, а п’ять — нерозумні. Ця притча вже виконалася і ще виконається до останньої літери, бо вона має особливе застосування до цього часу і, подібно до звістки третього ангела, виконалася і надалі залишатиметься нинішньою істиною аж до кінця часу. Review and Herald, 19 серпня 1890 року.

Millerite Adventism fulfilled the waiting of the parable between their failed prediction of 1843 and the correct prediction of October 22, 1844. The prophetic details of this history are many and important, but I simply wish to identify that the parable of the ten virgins is directly connected to the third angel as Sister White just stated.

У міллеритському адвентизмі очікування, описане в притчі, знайшло своє виконання між їхнім помилковим передбаченням 1843 року та вірним передбаченням 22 жовтня 1844 року. Пророчих деталей цієї історії багато, й вони важливі, але я лише хочу зазначити, що притча про десять дів безпосередньо пов’язана з третім ангелом, як щойно сказала Сестра Вайт.

From 1798 until October 22, 1844, the message of the first angel announced the opening of the judgment. Just before the judgment began the Midnight Cry of the parable of the ten virgins was fulfilled. Therefore, when the third angel announces the close of judgment, the announcement of the Midnight Cry will once again be repeated.

З 1798 року до 22 жовтня 1844 року звістка першого ангела сповіщала про відкриття суду. Незадовго до початку суду здійснився опівнічний крик із притчі про десять дів. Отже, коли третій ангел оголосить про закінчення суду, проголошення опівнічного крику знову буде повторено.

The recognition that the Protestant churches had rejected God’s message, thus becoming the daughters of Babylon, was the arrival of the second angel’s message and the beginning of the tarrying time in the parable that was being “fulfilled to the very letter.” The Lord did not return in 1843, He tarried to test and bless the virgins. The announcement of the second angel identifying the Protestant churches as daughters of Babylon was a call for those still in those fallen churches to come out and stand with the Millerites and their understanding of the prophecies. At the Exeter camp meeting Samuel Snow provided the evidence necessary to confirm the Lord’s coming on October 22, 1844, and the message of the Midnight Cry swept across the land like a tidal wave. Then the third angel arrived at the Great Disappointment of October 22, 1844.

Усвідомлення того, що протестантські церкви відкинули Божу вістку, тим самим ставши доньками Вавилону, означало прихід вістки другого ангела і початок періоду зволікання в притчі, яка "сповнювалася буквально, до літери". Господь не прийшов 1843 року; Він зволікав, щоб випробувати й благословити дів. Вістка другого ангела, що ототожнювала протестантські церкви з доньками Вавилону, була закликом для тих, хто ще перебував у тих занепалих церквах, вийти з них і стати на бік міллеритів та їхнього розуміння пророцтв. На таборовому зібранні в Ексетері Самуель Сноу навів необхідні докази, щоб підтвердити прихід Господа 22 жовтня 1844 року, і вістка Опівнічного кличу прокотилася по всій країні, мов приливна хвиля. Тоді під час Великого розчарування 22 жовтня 1844 року надійшла вістка третього ангела.

This was a brief summation of a beginning history that I have left out many points, in order to isolate a few points that seem more relevant to what we are addressing.

Це був короткий підсумок передісторії, у якому я опустив багато моментів, щоб виокремити кілька, які здаються більш доречними стосовно того, що ми розглядаємо.

We will continue these thoughts in the next article.

Ми продовжимо ці міркування у наступній статті.

Back to Articles