Article

# Future for America and July 18, 2020 - Number Two

Майбутнє для Америки і 18 липня 2020 року — Номер два

Eating the Message

З'їдання повідомлення

Author

Jeff Pippenger

Published

August 24, 2023

Formats

PDF
Word

Just before probation closes a command is made to “seal not the sayings of the prophecy of this book.”

Безпосередньо перед тим, як завершиться час випробування, лунає повеління: «Не запечатуй слів пророцтва цієї книги».

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> І він каже мені: Не запечатуй слів пророцтва цієї книги, бо час близький. Неправедний нехай і далі чинить неправду; і нечистий нехай і далі скверниться; і праведний нехай і далі чинить праведність; і святий нехай і далі освячується. Об’явлення 22:10–11.

In chapter five of Revelation, God the Father is seated upon His throne and He has a book in His hand that is sealed with seven seals.

У п'ятому розділі книги Об'явлення Бог Отець сидить на Своєму престолі, і в Його руці книга, запечатана сімома печатями.

> And I saw in the right hand of him that sat on the throne a book written within and on the backside, sealed with seven seals. Revelation 5:1.

> І я бачив у правиці Того, Хто сидів на престолі, книгу, написану всередині й на звороті, запечатану сімома печатками. Об’явлення 5:1.

As the narrative from verse one, continues on through to chapter seven, we find that Jesus, represented as the Lion of the tribe of Judah is the One who takes the book from His Father’s hand and begins to progressively open the seals. When He opens the sixth seal and presents the message represented by the seal, chapter six ends. It ends with a question that leads into chapter seven, where we find the answer to the question raised in the last verse of chapter six.

У міру того, як оповідь від першого вірша простягається до сьомого розділу, ми бачимо, що Ісус, представлений як Лев із племені Юди, є тим, хто бере книгу з руки свого Отця і починає поступово відкривати печатки. Коли він відкриває шосту печатку і проголошує послання, символізоване цією печаткою, шостий розділ закінчується. Він закінчується запитанням, яке веде до сьомого розділу, де ми знаходимо відповідь на запитання, поставлене в останньому вірші шостого розділу.

> For the great day of his wrath is come; and who shall be able to stand? Revelation 6:17.

> Бо настав великий день Його гніву; і хто може встояти? Об'явлення 6:17.

Chapter seven introduces the one hundred and forty-four thousand and the “great multitude.” After God’s people are presented in chapter seven, then we find the seventh and final of the seals being removed. The only other prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the seven thunders of chapter ten. The simple point is that the only prophecy in the book of Revelation that is sealed up and can be unsealed before probation closes is the “seven thunders.”

Сьомий розділ представляє сто сорок чотири тисячі та «великий натовп». Після того як у сьомому розділі представлено Божий народ, ми бачимо, що знімається сьома й остання печать. Єдине інше пророцтво в книзі Об’явлення, яке було запечатане, — це сім громів десятого розділу. Суть проста: єдине пророцтво в книзі Об’явлення, яке запечатане і може бути розпечатане перед тим, як завершиться час випробування, — це «сім громів».

For years, if not decades Future for America has identified what the “seven thunders” represent. The “seven thunders” represent the history of the Millerite movement from August 11, 1840 through to October 22, 1844. Sister White confirms this fact and adds that the “seven thunders” also represent “future events that will be disclosed in their order.” A detailed presentation of these facts can be found in Habakkuk’s Tables, for any that are unfamiliar with these prophetic realities.

Протягом багатьох років, якщо не десятиліть, Future for America визначає, що являють собою «сім громів». «Сім громів» представляють історію руху міллеритів від 11 серпня 1840 року до 22 жовтня 1844 року. Сестра Вайт підтверджує цей факт і додає, що «сім громів» також представляють «майбутні події, які будуть розкриті у своєму порядку». Детальний виклад цих фактів можна знайти у «Таблицях Авакума» для тих, хто не знайомий із цими пророчими реаліями.

The truth of the seven thunders that has been presented in the past is still truth, but since August of this year the Lord has removed His hand from these subjects and more understanding has been revealed. We will begin with chapter ten of Revelation, then consider Sister White’s commentary on the chapter. Before we do this, we must identify two points unrelated to the consideration of the seven thunders.

Істина про сім громів, яка була представлена в минулому, залишається істиною, але з серпня цього року Господь забрав Свою руку з цих тем, і було відкрито більше розуміння. Ми почнемо з десятого розділу Об'явлення, потім розглянемо коментар Сестри Вайт до цього розділу. Перш ніж це зробити, ми повинні визначити два пункти, не пов'язані з розглядом семи громів.

The first point is that the identification of the truth of the seven thunders that is now opened up requires several lines of truth to put everything the seven thunders represent in place. Here I pray, is the patience of the saints. The second point connected with this is that the program that produces the audio presentation of these articles has a limitation on the amount of time it can read and speak. The articles must each fit within that period of time. From the outset of this study, I am informing you that it will require a few articles to establish the truth represented by the seven thunders. Now to chapter ten.

Перший момент полягає в тому, що визначення істини семи громів, яке тепер відкрилося, потребує кількох напрямів істини, щоб розставити по місцях усе, що представляють сім громів. Тут, молю, — терпіння святих. Другий пов’язаний із цим пункт полягає в тому, що програма, яка створює аудіопрезентацію цих статей, має обмеження щодо часу, протягом якого вона може читати й говорити. Кожна стаття повинна вкладатися в цей проміжок часу. Від самого початку цього дослідження повідомляю вам, що для встановлення істини, представленої сімома громами, знадобиться кілька статей. Тепер — до десятого розділу.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:1–11.

> І я побачив іншого могутнього ангела, що сходив з неба, зодягненого у хмару; і райдуга була над його головою, і обличчя його було, мов сонце, а ноги його — як стовпи вогню. І в руці його була відкрита маленька книжечка; і поставив він праву свою ногу на море, а ліву — на землю, і закричав гучним голосом, як лев ричить; і коли він закричав, сім громів подали свої голоси. І коли сім громів подали свої голоси, я збирався писати; та почув голос із неба, що говорив мені: Запечатай те, що сказали сім громів, і не пиши цього. І ангел, якого я бачив стоячого на морі й на землі, підняв руку свою до неба і присягнув Тим, Хто живе на віки вічні, Хто створив небо і все, що в ньому, і землю і все, що на ній, і море і все, що в ньому, що часу більше не буде; але в днях голосу сьомого ангела, коли він почне трубити, звершиться таємниця Божа, як Він звістив Своїм рабам, пророкам. І голос, який я чув з неба, знову говорив до мене і сказав: Іди, візьми книжечку, що відкрита в руці ангела, який стоїть на морі й на землі. І я підійшов до ангела та сказав йому: Дай мені ту маленьку книжечку. І він сказав мені: Візьми її та з'їж; і вона зробить твоє черево гірким, але в устах твоїх буде солодкою, як мед. І я взяв книжечку з руки ангела і з'їв її; і в устах моїх вона була солодкою, як мед; але щойно я її з'їв, черево моє стало гірким. І сказав він мені: Тобі належить знову пророкувати перед багатьма народами, і племенами, і мовами, і царями. Одкровення 10:1-11.

Commenting on chapter ten, Sister White states:

Коментуючи десятий розділ, сестра Вайт зазначає:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> Могутній ангел, який наставляв Івана, був не ким іншим, як самим Ісусом Христом. Поставивши праву ногу на море, а ліву — на суходіл, Він показує ту роль, яку виконує в завершальних сценах великої боротьби з Сатаною. Це положення означає Його верховну владу та силу над усією землею. Ця боротьба з віку у вік посилювалася і ставала дедалі рішучішою, і так триватиме до завершальних сцен, коли майстерна діяльність сил темряви досягне свого апогею. Сатана, об’єднавшись із злими людьми, зведе увесь світ і церкви, які не прийняли любові до істини. Але могутній ангел вимагає уваги. Він кличе гучним голосом. Він має показати силу й владу Свого голосу тим, хто об’єднався з Сатаною, щоб протистояти істині.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> Після того як ці сім громів промовили своїми голосами, до Івана надходить повеління, як і до Даниїла, щодо книжечки: «Запечатай те, що промовили сім громів». Вони стосуються майбутніх подій, які будуть відкриті у належній послідовності. Даниїл постане у свою долю наприкінці днів. Іван бачить розпечатану книжечку. Тоді пророцтва Даниїла займають належне місце у вістках першого, другого й третього ангелів, які мають бути дані світові. Розпечатання книжечки було вісткою щодо часу.

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Книги Даниїла та Об’явлення становлять одне ціле. Одна — пророцтво, інша — об’явлення; одна — книга запечатана, інша — книга відкрита. Іван почув таємниці, які промовили громи, але йому було наказано не записувати їх.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed. The first and second angels’ messages were to be proclaimed, but no further light was to be revealed before these messages had done their specific work. This is represented by the angel standing with one foot on the sea, proclaiming with a most solemn oath that time should be no longer.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> "Особливе світло, дане Іванові, що було виражене у семи громах, було описом подій, які мали відбутися під час першої і другої ангельської вістки. Було не на краще, щоб люди знали про ці речі, бо їхню віру необхідно було випробувати. У Божому порядку мали бути проголошені найдивовижніші й передові істини. Перша і друга ангельські вістки мали бути проголошені, але подальше світло не мало відкриватися, доки ці вістки не звершать своєї визначеної роботи. Це зображено ангелом, який стоїть однією ногою на морі, проголошуючи найурочистішою клятвою, що часу більше не буде." Біблійний коментар адвентистів сьомого дня, том 7, 971.

The “mighty angel” who descended on August 11, 1840 was Christ, and he had a message in his hand that John was told to eat. What John ate was a message, but it was distinctly a message that was to be taken to God’s people, and not the world. It is important to recognize who the target audience is in the passage, for even though Christ descended on August 11, 1840, marking the empowerment of the first angel’s message, and thus identifying when the first angel’s message would be carried to the entire world, the little book that John was to eat is identifying when Protestantism surrendered the mantle of Protestantism unto the Millerites. When Christ descended with the little book, He was terminating His covenant relationship with the church from the wilderness and simultaneously identifying the Millerite people as His new chosen covenant people. The Millerites were a people who had formerly not been the people of God. The prophets never contradict each other.

«Могутній ангел», який зійшов 11 серпня 1840 року, був Христос, і в Його руці була звістка, яку Івану було велено з’їсти. Те, що з’їв Іван, було звісткою, але це була саме звістка, яку слід було донести Божому народові, а не світові. Важливо усвідомлювати, хто є адресатами цього уривка, бо хоча Христос зійшов 11 серпня 1840 року, позначаючи посилення першої ангельської звістки і тим самим визначаючи, коли перша ангельська звістка буде понесена всьому світові, книжечка, яку Іван мав з’їсти, вказує на те, коли протестантизм передав свою мантію мілеритам. Коли Христос зійшов із цією книжечкою, Він припиняв Свої завітні стосунки з церквою, що була в пустелі, і водночас визначав народ мілеритів як Свій новий вибраний завітний народ. Мілерити були народом, який раніше не був Божим народом. Пророки ніколи не суперечать один одному.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me wh en he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. And he said unto me, Son of man, I send thee to the children of Israel, to a rebellious nation that hath rebelled against me: they and their fathers have transgressed against me, even unto this very day. For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. And thou, son of man, be not afraid of them, neither be afraid of their words, though briers and thorns be with thee, and thou dost dwell among scorpions: be not afraid of their words, nor be dismayed at their looks, though they be a rebellious house. And thou shalt speak my words unto them, whether they will hear, or whether they will forbear: for they are most rebellious. But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel. So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. And he said unto me, Son of man, go, get thee unto the house of Israel, and speak with my words unto them. For thou art not sent to a people of a strange speech and of an hard language, but to the house of Israel; Not to many people of a strange speech and of an hard language, whose words thou canst not understand. Surely, had I sent thee to them, they would have hearkened unto thee. But the house of Israel will not hearken unto thee; for they will not hearken unto me: for all the house of Israel are impudent and hardhearted. Behold, I have made thy face strong against their faces, and thy forehead strong against their foreheads. As an adamant harder than flint have I made thy forehead: fear them not, neither be dismayed at their looks, though they be a rebellious house. Moreover he said unto me, Son of man, all my words that I shall speak unto thee receive in thine heart, and hear with thine ears. Ezekiel 2:1–3:10.

> І сказав він до мене: Сину людський, встань на ноги свої, і я говоритиму до тебе. І дух увійшов у мене, коли він говорив до мене, і поставив мене на ноги мої, і я почув того, хто говорив до мене. І сказав він мені: Сину людський, я посилаю тебе до синів Ізраїля, до бунтівного народу, що повстав проти мене: вони і батьки їхні переступали проти мене аж до цього дня. Бо вони діти зухвалі й твердосерді. Я посилаю тебе до них; і ти їм скажеш: Так говорить Господь Бог. І вони, чи послухають, чи відмовляться (бо вони дім бунтівний), однак знатимуть, що пророк був серед них. А ти, сину людський, не бійся їх і не лякайся їхніх слів, хоч би колючки й терни були з тобою, і хоч між скорпіонами ти живеш; не бійся їхніх слів і не жахайся їхніх поглядів, бо вони дім бунтівний. І говоритимеш до них мої слова: чи послухають, чи відмовляться — бо вони дуже бунтівні. А ти, сину людський, послухай, що я кажу тобі; не будь бунтівним, як той дім бунтівний: відкрий уста свої і з’їж те, що я даю тобі. І коли я подивився, ось рука була простягнута до мене, і в ній сувій книги; і він розгорнув його переді мною; і він був написаний зсередини й ззовні, і було там написано: плачі, стогін і горе. І сказав він мені: Сину людський, їж те, що знайдеш; їж цей сувій і йди, говори до дому Ізраїля. І я відкрив уста, і він дав мені з’їсти той сувій. І сказав мені: Сину людський, дай своєму череву їсти і наповни нутро своє цим сувоєм, що я даю тобі. І я з’їв його, і був він в устах моїх солодкий, як мед. І сказав мені: Сину людський, іди, прямуй до дому Ізраїля й говори до них моїми словами. Бо не до народу з незрозумілою мовою і тяжкою говіркою ти посланий, а до дому Ізраїля; не до багатьох народів з незрозумілою мовою і тяжкою говіркою, слів яких ти не розумієш. Направду, якби я послав тебе до них, вони послухали б тебе. Але дім Ізраїля не послухає тебе, бо вони мене не слухають; увесь бо дім Ізраїля зухвалий і твердосердий. Ось я зробив твоє лице міцним проти їхніх лиц, і чоло твоє — твердим проти їхніх чіл. Наче діамант, твердіший за кремінь, зробив я твоє чоло; не бійся їх і не жахайся їхніх поглядів, хоч вони дім бунтівний. І ще сказав мені: Сину людський, усі мої слова, що я говоритиму до тебе, прийми в своє серце і слухай своїми вухами. Єзекіїль 2:1–3:10.

When Christ descended with the little book which John took and ate, it was in his “mouth as honey for sweetness.” John the Revelator and Ezekiel, both take a message from Christ’s “hand.” Ezekiel, and therefore John had a message to deliver to “the house of Israel,” not to those outside of Israel. If those outside Israel would have heard the message, they would have accepted it, but not Israel, for “all the house” of Israel “are impudent and hardhearted.” The complete house of Israel (all the house) was totally rebellious. Israel in 1840 was represented in Revelation chapter ten as the church in the wilderness. They had filled the cup of their probationary time.

Коли Христос зійшов із книжечкою, яку Іван узяв і з’їв, вона була в його «вустах як мед — на солодкість». Іван Богослов і Єзекіїль обидва беруть звістку з Христової «руки». Єзекіїль, а отже й Іван, мали звістку, щоб передати «домові Ізраїля», а не тим, хто поза Ізраїлем. Якби ті, хто поза Ізраїлем, почули цю звістку, вони б її прийняли, але не Ізраїль, бо «весь дім» Ізраїля «твердолобі та жорстокосерді». Увесь дім Ізраїля (весь дім) був цілковито бунтівний. Ізраїль у 1840 році був представлений у десятому розділі Об’явлення як церква в пустелі. Вони сповнили міру свого часу випробування.

Though the message would not be heard by Israel, the prophet was still commanded to take them the message of the little book, for the purpose of holding them accountable for rejecting the light of the first angel. In the books of judgment, they were to be held accountable for refusing to hear the message of the “prophet” that had been “among them.” Rejecting the prophet is to reject the message that had been given to the prophet by the angel Gabriel, who had himself received that message from Christ, who had received it from the Father. When Christ descended with the message of the little book in His hand it paralleled when the Holy Spirit descended at His baptism. That had been prefigured by Moses at the burning bush, and that very same waymark that exists in every reformatory movement.

Хоча послання не було б почуте Ізраїлем, пророку все ж було наказано донести їм послання з малої книжечки, щоб їх було визнано відповідальними за відкинення світла першого ангела. У книгах суду їх мали визнати відповідальними за відмову слухати послання "пророка", який був "серед них". Відкинути пророка — означає відкинути послання, яке ангел Гавриїл дав пророкові, а сам він отримав це послання від Христа, який отримав його від Отця. Коли Христос зійшов із посланням малої книжечки в Своїй руці, це відповідало тому, як Святий Дух зійшов під час Його хрещення. Це було прообразлено у досвіді Мойсея біля палаючого куща, і та сама віха існує в кожному реформаторському русі.

> “The work of God in the earth presents, from age to age, a striking similarity in every great reformation or religious movement. The principles of God’s dealing with men are ever the same. The important movements of the present have their parallel in those of the past, and the experience of the church in former ages has lessons of great value for our own time.” The Great Controversy, 343.

> "Боже діло на землі від віку до віку виявляє разючу подібність у кожній великій реформації чи релігійному русі. Принципи Божого поводження з людьми завжди ті самі. Важливі рухи сучасності мають свої паралелі в минулому, а досвід церкви минулих віків містить уроки великої цінності для нашого часу." Велика боротьба, 343.

The demise of the Ottoman supremacy on August 11, 1840, (which is when John and Ezekiel ate the little book that was in Christ’s “hand,”) marks the “empowerment” of the first angel’s message that had “arrived” at the “time of the end” in 1798. It was “empowered” by the confirmation of the premier prophetic rule of the Millerites; the year for a day principle. Christ then began to erect the Millerite temple foundation, as He had done at His baptism.

Крах османського панування 11 серпня 1840 року (тобто тоді, коли Іван і Єзекіїль з’їли книжечку, що була в Христовій «руці»,) означає «набуття сили» вістки першого ангела, яка «надійшла» в «час кінця» 1798 року. Вона була «посилена» підтвердженням головного пророчого правила міллеритів: принципу «день за рік». Тоді Христос почав закладати підвалини міллеритського храму, як Він учинив під час Свого хрещення.

> “Nathanael’s wavering faith was now strengthened, and he answered and said, ‘Rabbi, thou art the son of God; thou art the King of Israel. Jesus answered and said unto him, Because I said unto thee, I saw thee under the fig tree, believest thou? Thou shalt see greater things than these. And he saith unto him, Verily, verily, I say unto you, Hereafter ye shall see Heaven open, and the angels of God ascending and descending upon the Son of Man.’

> Хитка віра Натанаїла тепер зміцнилася, і він відповів та сказав: «Равві, Ти Син Божий; Ти — Цар Ізраїлів». Ісус відповів і сказав йому: «Через те, що Я сказав тобі, що бачив тебе під смоківницею, ти віриш? Ти побачиш більше, ніж оце». І каже йому: «Істинно, істинно кажу вам: відтепер побачите небо відкрите, і ангелів Божих, що піднімаються та спускаються на Сина Людського».

> “In these first few disciples the foundation of the Christian church was being laid by individual effort. John first directed two of his disciples to Christ. Then one of these finds a brother, and brings him to Christ. He then calls Philip to follow him, and he went in search of Nathanael.” Spirit of Prophecy, volume 2, 66.

> У цих перших кількох учнях основа християнської церкви закладалася особистими зусиллями. Іван спочатку спрямував двох своїх учнів до Христа. Потім один із них знайшов свого брата і привів його до Христа. Потім Він покликав Филипа йти за Ним, і той пішов шукати Нафанаїла. Дух пророцтва, том 2, 66.

When Christ descended on August 11, 1840 with the little book open in His hand, it had been prefigured in the reform movement of Christ’s earthly history, for every reform movement possesses the identical waymarks. Moses and the reformatory movement he led out in had the same waymark. The experience of Moses at the burning bush typified the Holy Spirit descending at Christ baptism, that in turn typified 1840, which in turn typifies September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen descended.

Коли Христос зійшов 11 серпня 1840 року з відкритою книжечкою у своїй руці, це вже було прообразно показано в реформаторському русі земної історії Христа, бо кожен реформаторський рух має однакові віхи. Мойсей і реформаторський рух, який він очолив, мали ту саму віху. Досвід Мойсея біля палаючого куща був прообразом зішестя Святого Духа під час хрещення Христа, що, своєю чергою, було прообразом 1840 року, який, у свою чергу, є прообразом 11 вересня 2001 року, коли зійшов могутній ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення.

The “arrival” of the first angel’s message, and the “arrival” of the second angel’s message and the “arrival” of the third angel’s message are all represented by angels. The first angel has a little book in his hand, the second had a writing in his hand and the third had a parchment in his hand. Upon the testimony of two or three a truth is established. All three angels, whether at their arrival or empowerment have a message in their hand.

«Прихід» послання першого ангела, «прихід» послання другого ангела та «прихід» послання третього ангела — усі вони представлені ангелами. Перший ангел має в руці невеличку книжечку, другий мав у руці письмо, а третій мав у руці пергамент. На підставі свідчення двох чи трьох істина стверджується. Усі три ангели, чи при їхньому приході, чи при наділенні силою, мають у руці послання.

John and Ezekiel represent those that ate the message when the first angel’s message was “empowered,” which is a different historical waymark than when the first angel’s message “arrived” in 1798.

Іван і Єзекіїль представляють тих, які з’їли вістку, коли вістка першого ангела була "посилена", що є іншою історичною віхою, ніж час, коли вістка першого ангела "прибула" у 1798 році.

The difference between the “arrival” of a message and its “empowerment” is an extremely important distinction to note. As we consider the following passage take note that the purpose of the first angel is identical to the purpose of the angel in Revelation eighteen that lightens the earth with his glory. Also note that each message causes a division producing two classes of worshippers.

Різниця між «приходом» вістки та її «посиленням» — надзвичайно важлива відмінність, яку слід зауважити. Розглядаючи наступний уривок, зверніть увагу, що мета першого ангела ідентична меті ангела у вісімнадцятому розділі Об'явлення, який освітлює землю своєю славою. Також зауважте, що кожна вістка спричиняє поділ, утворюючи дві групи поклонників.

> “I was shown the interest which all heaven had taken in the work going on upon the earth. Jesus commissioned a mighty angel [the first angel] to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God. Multitudes received the light. Some of these seemed to be very solemn, while others were joyful and enraptured. All who received the light turned their faces toward heaven and glorified God. Though it was shed upon all, some merely came under its influence, but did not heartily receive it. Many were filled with great wrath. Ministers and people united with the vile and stoutly resisted the light shed by the mighty angel. But all who received it withdrew from the world and were closely united with one another.

> Мені було показано, яку зацікавленість виявило все небо до праці, що звершувалася на землі. Ісус доручив могутньому ангелові [першому ангелові] зійти і попередити мешканців землі, щоб вони приготувалися до Його другого пришестя. Коли ангел вийшов із присутності Ісуса на небі, надзвичайно яскраве і славне світло йшло перед ним. Мені було сказано, що його місія — осяяти землю своєю славою і попередити людей про майбутній гнів Божий. Безліч людей прийняли це світло. Дехто з них здавався дуже урочистим, тоді як інші були радісними й у захопленні. Усі, хто прийняв світло, звернули обличчя до неба і прославили Бога. Хоч воно було пролите на всіх, дехто лише опинився під його впливом, але щиро його не прийняв. Багато хто сповнився великим гнівом. Служителі й народ об’єдналися з нечестивими і вперто противилися світлу, яке пролив могутній ангел. Але всі, хто прийняв його, відійшли від світу і тісно об’єдналися між собою.

> “Satan and his angels were busily engaged in seeking to attract the minds of as many as possible from the light. The company who rejected it were left in darkness. I saw the angel of God watching with the deepest interest His professed people, to record the character which they developed as the message of heavenly origin was presented to them. And as very many who professed love for Jesus turned from the heavenly message with scorn, derision, and hatred, an angel with a parchment in his hand made the shameful record. All heaven was filled with indignation that Jesus should be thus slighted by His professed followers.

> Сатана та його ангели невтомно намагалися відвернути уми якнайбільшої кількості людей від світла. Ті, хто відкинули його, залишилися в темряві. Я бачила ангела Божого, який з найглибшою увагою спостерігав за тими, хто називає себе Його народом, щоб записати характер, який вони виявляли, коли їм представляли послання небесного походження. І коли дуже багато тих, хто заявляв про любов до Ісуса, відвернулися від небесного послання зі зневагою, глузуванням і ненавистю, ангел із пергаментом у руці зробив ганебний запис. Усе небо було сповнене обуренням через те, що Ісуса так зневажають ті, хто називає себе Його послідовниками.

> “I saw the disappointment of the trusting ones, as they did not see their Lord at the expected time. It had been God’s purpose to conceal the future and to bring His people to a point of decision. Without the preaching of definite time for the coming of Christ, the work designed of God would not have been accomplished. Satan was leading very many to look far in the future for the great events connected with the judgment and the end of probation. It was necessary that the people be brought to seek earnestly for a present preparation.

> Я бачила розчарування тих, хто довіряв, коли вони не побачили свого Господа в очікуваний час. Це було Божим наміром — приховати майбутнє й довести Свій народ до моменту прийняття рішення. Без проповідування визначеного часу пришестя Христа діло, задумане Богом, не було б звершене. Сатана спонукав дуже багатьох дивитися далеко в майбутнє на великі події, пов’язані із судом та закінченням випробувального часу. Потрібно було, щоб народ був приведений до того, аби ревно приготуватися тепер.

> “As the time passed, those who had not fully received the light of the angel united with those who had despised the message, and they turned upon the disappointed ones with ridicule. Angels marked the situation of Christ’s professed followers. The passing of the definite time had tested and proved them, and very many were weighed in the balance and found wanting. They loudly claimed to be Christians, yet in almost every particular failed to follow Christ. Satan exulted at the state of the professed followers of Jesus.

> З плином часу ті, хто не цілком прийняв світло ангела, об’єдналися з тими, хто зневажив звістку, і накинулися на розчарованих з глузуванням. Ангели відзначили становище тих, хто називав себе послідовниками Христа. Минання визначеного часу випробувало й виявило їх, і дуже багатьох було зважено на вагах і знайдено легкими. Вони голосно заявляли, що є християнами, але майже в усьому не йшли за Христом. Сатана торжествував з приводу стану тих, хто називав себе послідовниками Ісуса.

> “He had them in his snare. He had led the majority to leave the straight path, and they were attempting to climb up to heaven some other way. Angels saw the pure and holy mixed up with sinners in Zion and with world-loving hypocrites. They had watched over the true disciples of Jesus; but the corrupt were affecting the holy. Those whose hearts burned with an intense desire to see Jesus were forbidden by their professed brethren to speak of His coming. Angels viewed the scene and sympathized with the remnant who loved the appearing of their Lord.

> Він тримав їх у своїх тенетах. Він збив більшість з прямого шляху, і вони намагалися піднятися на небо іншим способом. Ангели бачили, що чисті й святі опинилися впереміш із грішниками в Сіоні та зі світолюбними лицемірами. Вони стерегли істинних учнів Ісуса; але зіпсуті впливали на святих. Тим, чиї серця палали палким бажанням побачити Ісуса, їхні так звані брати забороняли говорити про Його пришестя. Ангели споглядали цю картину й співчували останку, який любив явлення Свого Господа.

> “Another mighty angel [the second angel] was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.

> Ще одному могутньому ангелові [другому ангелові] було доручено зійти на землю. Ісус поклав йому в руку письмо, і коли він зійшов на землю, він вигукнув: 'Впав, упав Вавилон.' Тоді я побачив, як розчаровані знову звели очі до неба, з вірою й надією очікуючи явлення свого Господа. Але чимало, здавалося, перебували в стані заціпеніння, наче спали; однак я бачив на їхніх обличчях слід глибокого смутку. Розчаровані з Писання побачили, що вони перебувають у часі зволікання, і що їм слід терпляче чекати сповнення видіння. Ті самі докази, які спонукали їх чекати свого Господа в 1843 році, спонукали їх очікувати Його в 1844 році. Проте я бачив, що більшість не мали вже того запалу, який вирізняв їхню віру в 1843 році. Їхнє розчарування охолодило їхню віру.

> “As the people of God united in the cry of the second angel, the heavenly host marked with the deepest interest the effect of the message. They saw many who bore the name of Christians turn with scorn and derision upon those who had been disappointed. As the words fell from mocking lips, ‘You have not gone up yet!’ an angel wrote them. Said the angel, ‘They mock God.’ I was pointed back to a similar sin committed in ancient times. Elijah had been translated to heaven, and his mantle had fallen upon Elisha. Then wicked youth, who had learned from their parents to despise the man of God, followed Elisha, and mockingly cried, ‘Go up, thou bald head; go up, thou bald head.’ In thus insulting His servant, they insulted God and met their punishment then and there. In like manner, those who have scoffed and mocked at the idea of the saints’ going up, will be visited with the wrath of God, and will be made to feel that it is not a light thing to trifle with their Maker.

> Коли народ Божий об’єднався в заклику другого ангела, небесне воїнство з найглибшою увагою спостерігало за впливом цього послання. Вони бачили, як багато тих, що носили ім’я християн, обернулися з презирством і глумом на тих, хто зазнав розчарування. Коли з насмішкуватих уст спадали слова: «Ви ще не вознеслися!», ангел їх записував. І сказав ангел: «Вони глузують із Бога». Мені було вказано на подібний гріх, учинений у давнину. Ілля був перенесений на небо, і його плащ упав на Єлисея. Тоді злі юнаки, які від своїх батьків навчилися зневажати чоловіка Божого, пішли за Єлисеєм і глузливо кричали: «Підіймайся, лисоголовий; підіймайся, лисоголовий». Ображаючи таким чином Його слугу, вони образили Бога і тоді ж на місці зазнали кари. Так само ті, хто насміхався й глузував із самої думки про вознесіння святих, зазнають гніву Божого і відчують, що легковажити своїм Творцем — не дрібниця.

> “Jesus commissioned other angels to fly quickly to revive and strengthen the drooping faith of His people and prepare them to understand the message of the second angel and the important move which was soon to be made in heaven. I saw these angels receive great power and light from Jesus and fly quickly to earth to fulfill their commission to aid the second angel in his work. A great light shone upon the people of God as the angels cried, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ Then I saw these disappointed ones rise and in harmony with the second angel proclaim, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ The light from the angels penetrated the darkness everywhere. Satan and his angels sought to hinder this light from spreading and having its designed effect. They contended with the angels from heaven, telling them that God had deceived the people, and that with all their light and power they could not make the world believe that Christ was coming. But notwithstanding Satan strove to hedge up the way and draw the minds of the people from the light, the angels of God continued their work….

> Ісус доручив іншим ангелам швидко полетіти, щоб оживити й зміцнити ослаблу віру Свого народу та приготувати їх до розуміння послання другого ангела і важливої дії, яка невдовзі мала звершитися на небі. Я бачив, як ці ангели отримали від Ісуса велику силу й світло і швидко полетіли на землю, щоб виконати своє доручення — допомогти другому ангелу в його праці. Велике світло засяяло над Божим народом, коли ангели вигукували: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому». Тоді я бачив, як ці розчаровані підвелися і, у згоді з другим ангелом, проголошували: «Ось, Жених іде; виходьте назустріч Йому». Світло від ангелів проникало в темряву всюди. Сатана та його ангели намагалися перешкодити поширенню цього світла й тому, щоб воно справило задуманий вплив. Вони сперечалися з небесними ангелами, кажучи їм, що Бог обдурив народ, і що попри все їхнє світло та силу вони не зможуть змусити світ повірити, що Христос гряде. Але, незважаючи на те, що Сатана намагався загородити шлях і відвернути думки людей від світла, Божі ангели продовжували свою працю....

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man. This message was designed to put the children of God upon their guard, by showing them the hour of temptation and anguish that was before them. Said the angel, ‘They will be brought into close combat with the beast and his image. Their only hope of eternal life is to remain steadfast. Although their lives are at stake, they must hold fast the truth.’ The third angel closes his message thus: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ As he repeated these words, he pointed to the heavenly sanctuary. The minds of all who embrace this message are directed to the most holy place, where Jesus stands before the ark, making His final intercession for all those for whom mercy still lingers and for those who have ignorantly broken the law of God. This atonement is made for the righteous dead as well as for the righteous living. It includes all who died trusting in Christ, but who, not having received the light upon God’s commandments, had sinned ignorantly in transgressing its precepts.” Early Writings, 245–254.

> «Коли служіння Ісуса завершилося у Святому місці, і Він увійшов у Святе Святих та став перед ковчегом, що містив закон Божий, Він послав іншого могутнього ангела з третім посланням до світу. В руку ангела було вкладено пергаментний сувій, і, коли він сходив на землю в силі та величі, він проголосив страшне застереження з найжахливішою погрозою, яку коли-небудь було донесено до людей. Це послання було призначене, щоб поставити дітей Божих на сторожі, показавши їм годину спокуси й скорботи, що була перед ними. Ангел сказав: «Їх буде втягнуто в безпосередню боротьбу зі звіром та його образом. Їхня єдина надія на вічне життя — залишатися непохитними. Хоч на кону їхнє життя, вони повинні міцно триматися істини». Третій ангел завершує своє послання так: «Тут терпіння святих: тут ті, що додержують заповідей Божих і віру Ісуса». Повторюючи ці слова, він указав на небесне святилище. Думки всіх, хто приймає це послання, спрямовані до Святого Святих, де Ісус стоїть перед ковчегом, звершуючи Своє останнє заступництво за всіх, для кого милість ще триває, і за тих, хто з незнання порушив закон Божий. Це спокутування звершується як за праведних померлих, так і за праведних живих. Воно охоплює всіх, хто помер, довіряючи Христу, але, не одержавши світла щодо Божих заповідей, з незнання згрішив, порушуючи їхні приписи». Ранні твори, 245–254.

A few pages later in the same book, addressing the same concepts just referred to, Sister White identifies that the rejection of the three messages in Millerite history had been typified in the history of Christ. She there provides two witnesses that identify a progressive testing process that requires victory at each test in order to proceed to the next test.

Кількома сторінками пізніше в тій самій книзі, розглядаючи ті самі щойно згадані поняття, сестра Вайт зазначає, що відкинення трьох вісток у міллеритській історії мало свій прообраз в історії Христа. Там вона наводить двох свідків, які окреслюють поступовий випробувальний процес, що вимагає перемоги в кожному випробуванні, щоб перейти до наступного.

> “I saw a company who stood well-guarded and firm, giving no countenance to those who would unsettle the established faith of the body. God looked upon them with approbation. I was shown three steps—the first, second, and third angels’ messages. Said my accompanying angel, ‘Woe to him who shall move a block or stir a pin of these messages. The true understanding of these messages is of vital importance. The destiny of souls hangs upon the manner in which they are received.’ I was again brought down through these messages, and saw how dearly the people of God had purchased their experience. It had been obtained through much suffering and severe conflict. God had led them along step by step, until He had placed them upon a solid, immovable platform. I saw individuals approach the platform and examine the foundation. Some with rejoicing immediately stepped upon it. Others commenced to find fault with the foundation. They wished improvements made, and then the platform would be more perfect, and the people much happier. Some stepped off the platform to examine it and declared it to be laid wrong. But I saw that nearly all stood firm upon the platform and exhorted those who had stepped off to cease their complaints; for God was the Master Builder, and they were fighting against Him. They recounted the wonderful work of God, which had led them to the firm platform, and in union raised their eyes to heaven and with a loud voice glorified God. This affected some of those who had complained and left the platform, and they with humble look again stepped upon it.

> Я побачила громаду, яка стояла добре захищеною й непохитною, не виявляючи жодної підтримки тим, хто прагнув розхитати усталену віру громади. Бог дивився на них зі схваленням. Мені було показано три ступені — перше, друге і третє послання ангелів. Ангел, який супроводжував мене, сказав: «Горе тому, хто пересуне камінь або ворухне цвях у цих посланнях. Правильне розуміння цих послань має життєво важливе значення. Доля душ залежить від того, як їх приймають». Мене знову провели через ці послання, і я побачила, якою дорогою ціною Божий народ здобув свій досвід. Він був набутий через багато страждань і тяжку боротьбу. Бог вів їх крок за кроком, доки не поставив їх на міцну, непорушну платформу. Я бачила, як окремі люди підходили до платформи й оглядали фундамент. Дехто з радістю негайно ступав на неї. Інші почали шукати вади у фундаменті. Вони бажали, щоб внесли удосконалення, і тоді платформа була б досконалішою, а люди — значно щасливішими. Дехто сходив із платформи, щоб оглянути її, і заявляв, що її закладено неправильно. Але я побачила, що майже всі твердо стояли на платформі й закликали тих, хто зійшов, припинити свої нарікання; бо Бог був Головним Будівничим, а вони боролися проти Нього. Вони розповідали про дивовижні діла Божі, які привели їх на міцну платформу, і разом підносили очі до неба та гучним голосом прославляли Бога. Це вплинуло на декого з тих, хто нарікав і залишив платформу, і вони зі смиренним виглядом знову ступили на неї.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah [typifying the first angel’s message] to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus [typifying the second angel’s message]. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ [typifying the third angel’s message]. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, [typifying the angel of Revelation eighteen] which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rending of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> Мені знову вказали на проголошення першого пришестя Христа. Іван був посланий у дусі та силі Іллі [що є прообразом вістки першого ангела], щоб приготувати дорогу Ісусові. Ті, хто відкинув свідчення Івана, не отримали користі від учення Ісуса [що є прообразом вістки другого ангела]. Їхній опір вістці, яка провіщала Його прихід, поставив їх у становище, де вони не могли легко прийняти найсильніші докази того, що Він є Месія. Сатана повів тих, хто відкинув вістку Івана, ще далі — до відкинення й розп’яття Христа [що є прообразом вістки третього ангела]. Роблячи це, вони поставили себе в таке становище, що не могли прийняти благословення в день П’ятидесятниці, [що є прообразом ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення], яке навчило б їх шляху до небесної святині. Роздерення завіси храму показало, що юдейські жертви й обряди більше не будуть прийняті. Велика Жертва була принесена й прийнята, і Святий Дух, який зійшов у день П’ятидесятниці, переніс думки учнів від земної святині до небесної, куди Ісус увійшов Своєю власною кров’ю, щоб вилити на Своїх учнів благословення Його спокути. Але юдеї залишилися в цілковитій темряві. Вони втратили все світло, яке могли мати щодо плану спасіння, і й далі покладалися на свої марні жертви й приношення. Небесна святиня заступила місце земної, та вони не знали про цю зміну. Тому вони не могли скористатися посередництвом Христа у святому місці.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> Багато хто з жахом дивиться на дії юдеїв, які відкинули й розіп’яли Христа; і, читаючи історію Його ганебних наруг, вони вважають, що люблять Його і що не відреклися б від Нього, як Петро, і не розіп’яли б Його, як юдеї. Але Бог, Який читає серця всіх, випробував ту любов до Ісуса, яку вони заявляли, що мають. Усе небо з найглибшим інтересом стежило за прийняттям першої ангельської вістки. Але багато хто, хто заявляв про любов до Ісуса і проливав сльози, читаючи розповідь про хрест, насміхалися над доброю вісткою про Його пришестя. Замість того щоб прийняти вістку з радістю, вони оголосили її оманою. Вони зненавиділи тих, хто любив Його прихід, і вигнали їх із церков. Ті, хто відкинув першу вістку, не отримали користі від другої; ані опівнічний крик, який мав приготувати їх увійти з Ісусом вірою до Святого Святих небесної святині, не приніс їм користі. І, відкинувши дві попередні вістки, вони так затьмарили своє розуміння, що не бачать жодного світла в третій ангельській вістці, яка показує шлях до Святого Святих. Я побачила, що, як юдеї розіп’яли Ісуса, так і номінальні церкви розіп’яли ці вістки, і тому вони не знають шляху до Святого Святих і не можуть скористатися заступництвом Ісуса там. Подібно до юдеїв, які приносили свої марні жертви, вони возносять свої марні молитви до відділення, яке Ісус залишив; а Сатана, задоволений цією оманою, приймає релігійний вигляд і спрямовує думки цих так званих християн до себе, діючи своєю силою, своїми знаменнями та лжечудесами, щоб міцно втримати їх у своїй пастці.

The passages from the book Early Writings have been repeatedly taught through the ministry of Future for America. But there are truths these passages illustrate that have been unnoticed.

Уривки з книги «Early Writings» неодноразово викладалися в служінні «Future for America». Але є істини, які ілюструються цими уривками, і вони залишилися непоміченими.

The waymarks of the history of the Millerite movement are established upon several reformatory movements in the Bible. Without some familiarity with the waymarks found in every reformatory movement, it is fairly improbable that someone would understand the significance of the distinction of when a message “arrives” and when it is “empowered.” It is also probable that many of those who are familiar with the parallel reformatory movements have missed some very important attributes of the various waymarks of reformatory movements.

Віхи історії міллеритського руху встановлені на основі кількох реформаторських рухів у Біблії. Без певної обізнаності з віхами, властивими кожному реформаторському руху, доволі малоймовірно, що хтось зрозуміє значення відмінності між тим, коли послання "приходить" і коли воно "набуває сили". Також імовірно, що багато з тих, хто знайомі з паралельними реформаторськими рухами, упустили з уваги деякі дуже важливі аспекти різних віх реформаторських рухів.

The “seven thunders” which represent the events at the beginning of Adventism and the events at the end of Adventism, is the light that is unsealed just before probation closes. We are informed that the “seven thunders” represents both “a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages,” and “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” contain the signature of Alpha and Omega.

«Сім громів», які представляють події на початку адвентизму й події наприкінці адвентизму, — це світло, яке розпечатується безпосередньо перед закриттям випробувального періоду. Нам повідомляється, що «сім громів» представляють як «окреслення подій, які мали відбутися у період дії першої та другої ангельських вістей», так і «майбутні події, які будуть відкриті у своєму порядку». «Сім громів» містять підпис Альфи й Омеги.

The “delineation of events” that transpired “under the first and second angels’ messages,” typify the events that transpire under the third angel’s message. When John was commanded to write not what the seven thunders uttered, the command had been typified by the command that was given to Daniel to seal up his book, for we are informed that after the “seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’”

"Опис подій", що відбулися "під час проголошення вістки першого й другого ангелів", є прообразом подій, які відбуваються під час проголошення вістки третього ангела. Коли Івану було наказано не записувати того, що промовили сім громів, цей наказ мав свій прообраз у наказі, даному Даниїлові — запечатати його книгу, бо нам повідомлено, що після того як "сім громів подали свої голоси", до Івана, як і до Даниїла, щодо книжечки надходить повеління: 'Запечатай те, що промовили сім громів'."

Ezekiel and John both illustrate God’s people eating the message at the empowerment of the first angel in 1840, and the prophet Jeremiah illustrates the disappointment that took place among God’s people when the first angel’s message appeared to fail.

І Єзекіїль, і Іван зображують, як Божий народ споживає вістку під час наділення силою першого ангела в 1840 році, а пророк Єремія показує розчарування, яке відбулося серед Божого народу, коли здавалося, що вістка першого ангела зазнала невдачі.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Я знайшов Твої слова, і я їх спожив; і Твоє слово стало мені радістю та втіхою мого серця, бо я названий Твоїм Ім’ям, о Господи, Боже Саваофе. Я не сидів у зібранні насмішників і не тішився; я сидів наодинці через Твою руку, бо Ти сповнив мене обуренням. Чому мій біль невпинний, а рана моя невиліковна, що не хоче загоюватися? Невже Ти зовсім будеш для мене як обманщик і як вода, що висихає? Тому так говорить Господь: якщо ти повернешся, то Я знову приведу тебе, і ти станеш переді Мною; і якщо відділиш дороге від негідного, ти будеш як Мої уста: нехай вони повертаються до тебе, а ти не повертайся до них. І Я зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною: і вони будуть воювати проти тебе, та не подолають тебе, бо Я з тобою, щоб спасати тебе і визволяти тебе, говорить Господь. І Я визволю тебе з руки нечестивих, і викуплю тебе з руки жорстоких. Єремії 15:16-21.

Jeremiah had found the words of the little book as had John and Ezekiel, and he too had eaten the message, but the message had become a message (water) that had failed. It was as if God had lied, which is of course impossible, but the accusation of a “lie” provides the key to locate Jeremiah at the first Millerite disappointment that was represented in Habakkuk.

Єремія знайшов слова маленької книжечки, як і Іван та Єзекіїль, і він теж з’їв це послання, але це послання стало посланням (водою), що підвела. Здавалося, ніби Бог збрехав, що, звісно, неможливо, але звинувачення в "брехні" дає ключ до того, щоб віднести Єремію до першого мілеритського розчарування, представленого в книзі Авакума.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:1–3.

> Я стану на свою варту й поставлюся на вежі, і пильнуватиму, щоб побачити, що Він скаже мені, і що я відповім, коли мене докорять. І відповів мені Господь і сказав: Напиши видіння і виразно напиши його на таблицях, щоб біг той, хто читає його. Бо видіння ще на призначений час, але наприкінці воно промовить і не збреше; хоч би й забарилося, чекай його, бо неодмінно прийде, не забариться. Авакум 2:1-3.

The vision of the first angel’s message was written on the 1843 pioneer chart which was directed by the “hand” of God.

Видіння про звістку першого ангела було написане на піонерській таблиці 1843 року, яка була керована Божою «рукою».

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> «Мені було показано, що діаграма 1843 року була спрямована рукою Господа і що її не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів; що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Його рука не була віднята». Ранні твори, 74.

The “appointed time” of 1843 was represented upon the chart, and that is why it is called the 1843 chart. It was published in 1842, in fulfillment of the command in Habakkuk to “write the vision, and make it plain upon tables.” The vision was to be made plain upon “tables,” in the plural, thus identifying that after the Lord removed His hand from the mistake on the 1843 chart it would be corrected upon the 1850 pioneer chart. The mistake produced the first disappointment and Jeremiah represents those who had eaten the little book on August 11, 1840 and were disappointed when the appointed time of 1843 failed.

«Призначений час» 1843 року був представлений на таблиці, і тому її називають таблицею 1843 року. Її було опубліковано у 1842 році на виконання повеління в книзі Авакума: «напиши видіння і чітко виклади на таблицях». Видіння мало бути викладене на «таблицях», у множині, тим самим вказуючи на те, що після того, як Господь зняв Свою руку з помилки на таблиці 1843 року, помилку буде виправлено на піонерській таблиці 1850 року. Та помилка спричинила перше розчарування, і Єремія представляє тих, хто з’їли книжечку 11 серпня 1840 року і були розчаровані, коли призначений час 1843 року не справдився.

When Jeremiah had eaten the little book in 1840 it was “the joy and rejoicing” of his heart, but when the disappointment arrived, he no longer “rejoiced,” and he “sat alone because of” God’s “hand.” God’s hand had covered “a mistake in some of the figures,” thus causing Jeremiah to consider the possibility that God had lied. The promise given to Jeremiah was that if he would “return,” from his despondency, God would make Jeremiah as God’s “mouth.” If Jeremiah would return to God from his disappointment and recognize that he was in the tarrying time of the parable of the ten virgins, God would use him to be the mouthpiece that would identify exactly when the vision should arrive and no longer tarry.

Коли Єремія з’їв маленьку книжку у 1840 році, вона була «радістю і веселощами» його серця, але коли настало розчарування, він більше не «радів» і «сидів на самоті через» Божу «руку». Божа рука приховала «помилку в деяких числах», тим самим змусивши Єремію припустити можливість, що Бог збрехав. Обітниця, дана Єремії, полягала в тому, що якщо він «повернеться» від своєї пригніченості, Бог зробить Єремію Божими «устами». Якщо Єремія повернеться до Бога зі свого розчарування і визнає, що перебуває в часі зволікання з притчі про десять дів, Бог використає його як Свої уста, щоб точно вказати, коли має настати видіння і вже не баритиметься.

The purpose of laying these facts out here, is to establish that with all the angel’s messages, their “arrivals” and “empowerments” present a life-or-death message that produces two classes of worshippers. The three angels are three steps of a progressive testing process. More important to our intended point is that even though the understanding of the seven thunders was recognized shortly after the arrival of the “time of the end” in 1989 when the last six verses of Daniel were unsealed announcing the close of the judgment, there is another unsealing of the seven thunders at the end of history of the third angel.

Мета викладення тут цих фактів полягає в тому, щоб показати, що у всіх ангельських вістках їхні "приходи" та "посилення" несуть звістку життя або смерті, яка породжує два класи поклонників. Три ангели — це три кроки поступового процесу випробування. Що ще важливіше для нашої основної думки, так це те, що хоча розуміння семи громів було розпізнане невдовзі після настання "часу кінця" у 1989 році, коли були розпечатані останні шість віршів книги Даниїла, які сповіщали про завершення суду, наприкінці історії третього ангела відбувається ще одне розпечатання семи громів.

The history of the beginning of Adventism starts at the unsealing of the first angel in 1798, and it ends with the unsealing of a truth the Lord held his hand over in order to produce a disappointment. He thereafter removed His hand (unsealed), and revealed the message of the tarrying time.

Історія початків адвентизму починається з розпечатання першого ангела у 1798 році і закінчується розкриттям істини, над якою Господь тримав Свою руку, щоб спричинити розчарування. Згодом Він забрав Свою руку (зняв печатку) і відкрив вістку про час зволікання.

The history of the ending of Adventism starts at the unsealing of the third angel’s message in 1989, and it ends with the unsealing of a truth the Lord held his hand over in order to produce a disappointment. He is now removing His hand, and thus unsealing the message of the first disappointment and tarrying time. He is unsealing the purpose of July 18, 2020.

Історія завершення Адвентизму починається зі зняття печаті зі звістки третього ангела у 1989 році і завершується зняттям печаті з істини, над якою Господь тримав Свою руку, щоб спричинити розчарування. Тепер Він віднімає Свою руку і таким чином знімає печать зі звістки першого розчарування та часу зволікання. Він знімає печать із призначення 18 липня 2020 року.

> Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:19–21.

> Тому так говорить Господь: Якщо ти повернешся, то Я знову приведу тебе, і ти станеш перед Мною; і якщо відділиш дорогоцінне від мерзенного, будеш як Мої уста: нехай вони повертаються до тебе, але ти не повертайся до них. І Я зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною; вони воюватимуть проти тебе, та не подолають тебе, бо Я з тобою, щоб спасати тебе й визволяти тебе, говорить Господь. І Я визволю тебе з руки беззаконних і викуплю тебе з руки жорстоких. Єремії 15:19–21.

Back to Articles