Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seven

Книга Даниїла — номер сто сім

The Prophetic Narrative: From Jeroboam to Josiah and the Restoration of the Old Paths

Пророча оповідь: від Єровоама до Йосії та відновлення давніх стежок

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word

In 1844, the Protestants of the United States withdrew from the Millerite movement and took their prophetic position as a daughter of Babylon, as typified by Jeroboam instituting a counterfeit system of worship when his ten northern tribes separated from the southern kingdom of Judah. Jeroboam’s two golden calves, one in the city of Bethel (meaning “the house of God”/Church), and the other in Dan (meaning judgment/State) typified the false system of Church and State that typifies the United States. All the elements of Jeroboam’s counterfeit system of church and state were patterned after the very same structure set forth in the rebellion of Aaron. Thus, Jeroboam’s counterfeit system of worship was an image of Aaron’s counterfeit system of worship.

У 1844 році протестанти Сполучених Штатів відійшли від міллеритського руху й посіли своє пророче становище як дочка Вавилону, як це прообразно показано в тому, що Єровоам установив фальшиву систему поклоніння, коли його десять північних племен відокремилися від південного царства Юдеї. Два золоті тельці Єровоама — один у місті Вефілі (що означає «дім Божий»/Церква), а другий у Дані (що означає суд/Держава) — були прообразом фальшивої системи Церкви й Держави, яка є характерною для Сполучених Штатів. Усі елементи фальшивої системи церкви й держави Єровоама були змодельовані за тією самою структурою, закладеною під час бунту Аарона. Отже, фальшива система поклоніння Єровоама була образом фальшивої системи поклоніння Аарона.

Jeroboam’s counterfeit system represented the system of worship that Protestantism upheld when it separated from the movement of the first angel and became a daughter, or an image of the Roman beast of the papacy. At the very institution of Jeroboam’s counterfeit system, a prophet from Judah confronted his altar and false system of worship. In 1844, at the very outset of the role of apostate Protestantism instituting a system of worship represented as the daughter of Rome, the Millerites, by faith, entered the Most Holy Place of the heavenly sanctuary and recognized the Sabbath, and thus represented a prophetic rebuke to the daughters of Rome, who chose to continue observing the mark of Rome’s authority—Sunday worship.

Фальшива система Єровоама символізувала систему поклоніння, яку підтримував протестантизм, коли він відокремився від руху першого ангела і став дочкою, або образом римського звіра папства. У сам момент запровадження фальшивої системи Єровоама пророк із Юди виступив проти його жертовника та хибної системи поклоніння. У 1844 році, на самому початку того періоду, коли відступницький протестантизм запроваджував систему поклоніння, представлену як дочка Риму, міллеріти вірою увійшли до Святого Святих небесного святилища і визнали суботу, і тим самим стали пророчим докором дочкам Риму, які вирішили й надалі дотримуватися недільного богослужіння — знака влади Риму.

The prophet of Judah that confronted Jeroboam, there and then set forth a prophecy.

Пророк із Юдеї, який протистояв Єровоаму, там і тоді ж виголосив пророцтво.

> And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:2, 3.

> І він вигукнув проти жертовника словом Господнім та сказав: О, жертовнику, жертовнику! Так говорить Господь: Ось у домі Давида народиться дитя, на ім’я Йосія; і на тобі він принесе в жертву священиків висот, що кадять на тобі, і людські кості будуть спалені на тобі. І він дав того ж дня ознаку, кажучи: Оце ознака, про яку говорив Господь: ось жертовник роздереться, і попіл, що на ньому, буде висипаний. 1 Царів 13:2–3.

The prophecy included the doubling of the word “altar.” A doubling of a word or phrase in prophecy represents a symbol of the second angel’s message, thus identifying the year 1844, when the second angel arrived and Protestantism fell, becoming a daughter of Babylon. At the same time the prophet provided a sign, just as the Millerites in 1844, recognized the sign of the Sabbath. As Jeroboam threatened the prophet in the following verses, his hand was paralyzed, thus referencing the mark of Babylon that is forced upon either the forehead or the hand, and which when received spiritually cripples a person for eternity.

Пророцтво містило подвоєння слова «жертовник». Подвоєння слова чи фрази в пророцтві є символом вістки другого ангела, тим самим вказуючи на рік 1844, коли з’явився другий ангел, а протестантизм упав, ставши дочкою Вавилону. Водночас пророк дав знамення, так само як міллеріти у 1844 році розпізнали знамення суботи. Коли Єровоам у подальших віршах погрожував пророкові, його рука усохла, тим самим натякаючи на клеймо Вавилону, яке примусово накладають або на чоло, або на руку, і яке, коли його прийняти, духовно калічить людину навіки.

For the purposes of this study, we are considering the prediction the prophet set forth identifying that “a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee.” Josiah means “the foundation of God”, and represents the foundations of Adventism that were built in the very history typified by Jeroboam’s inauguration of his false system of worship. Upon the false system of worship instituted by Jeroboam, Josiah would punish the priests who led out in the counterfeit worship.

Для цілей цього дослідження ми розглядаємо пророцтво, яке пророк виклав, у якому зазначено: «Дитина народиться в домі Давида, на ім’я Йосія; і на тобі він принесе в жертву священиків висот, що кадять на тобі, і людські кістки будуть спалені на тобі». Йосія означає «Божа підвалина» і представляє підвалини Адвентизму, які були закладені саме в тій історії, що типологічно відображена запровадженням Єровоамом його фальшивої системи поклоніння. На фальшивій системі поклоніння, запровадженій Єровоамом, Йосія покарає священиків, які очолювали це фальшиве поклоніння.

The prophet disobeyed the Lord’s command not to return the way he had come to Jeroboam’s inauguration, and not to eat or drink in Bethel. When he ate the food of the lying prophet of Bethel he was set forth as a symbol of the death that would be brought upon those who after 1844, would choose to return to and eat the doctrines and false prophetic methodologies of apostate Protestantism, as represented by the rebellion of 1863. The deathbed of those who rebelled in 1863, would be the same deathbed as the lying prophet of Bethel. The deathbed for apostate Protestantism was the history of August 11, 1840 through to 1844, when they; the former chosen people of God were passed by, and became the daughters of Rome. Laodicean Adventism’s deathbed will also be between the date when the mighty angel descended on September 11, 2001, as it had done in 1840, and the hour of the great earthquake, representing the soon coming Sunday law.

Пророк не послухався Господнього повеління не повертатися тією дорогою, якою він прийшов на інавгурацію Єровоама, і не їсти й не пити у Вефілі. Коли він спожив їжу брехливого пророка з Вефіля, він став символом смерті, яка спіткає тих, хто після 1844 року вирішить повернутися й живитися доктринами та помилковими пророчими методологіями відступницького протестантизму, що представлені бунтом 1863 року. Смертне ложе тих, хто повстав у 1863 році, буде таким самим, як смертне ложе брехливого пророка з Вефіля. Смертним ложем для відступницького протестантизму стала історія від 11 серпня 1840 року й до 1844-го, коли їх — колишній вибраний народ Божий — було обійдено, і вони стали дочками Риму. Смертне ложе лаодикійського адвентизму також буде між датою, коли могутній ангел зійшов 11 вересня 2001 року, як це було в 1840-му, і годиною великого землетрусу, що символізує невдовзі грядущий недільний закон.

On September 11, 2001, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began and the angel began to move through Jerusalem placing a mark on the forehead of those who sigh and cry for the abominations done in the land (the United States), and the church (Laodicean Adventism). On September 11, 2001, the sins of the fathers represented by the four abominations of Ezekiel, became present testing truths in the sealing process that then began.

11 вересня 2001 року почалося запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і ангел почав проходити через Єрусалим, ставлячи знак на чолі тих, хто зітхає і плаче через гидоти, вчинені в країні (Сполучені Штати), та в церкві (лаодикійський адвентизм). 11 вересня 2001 року гріхи батьків, представлені чотирма гидотами у Єзекіїля, стали сучасними випробувальними істинами в процесі запечатування, який тоді розпочався.

The test of 1863, involved the foundations of the Millerite movement as represented by the “seven times,” of Leviticus twenty-six that had been rejected in 1863. The test involved a willingness or unwillingness to return to Jeremiah’s old paths in order to find the rest of the latter rain. The test of 1888, was the message to the Laodicean church as brought by Elders Jones and Waggoner, which was also the message of justification by faith.

Випробування 1863 року стосувалося підвалин міллеритського руху у вигляді «семи часів» із двадцять шостого розділу книги Левіт, які були відкинуті 1863 року. Випробування полягало у готовності чи неготовності повернутися на «давні стежки» Єремії, щоб знайти спочинок пізнього дощу. Випробування 1888 року було вісткою до Лаодикійської церкви, яку принесли старійшини Джонс і Ваггонер, що також була вісткою про виправдання вірою.

In 1856, the message to Laodicea first arrived in the movement of the Millerites, and it arrived with the increased light of the “seven times,” but both the experience represented by the remedies in the message to Laodicea, and the message of prophetic history were rejected in 1863. The experience was represented by the vision (mareh) of “the appearance”, and the vision of the (chazon) “prophetic history” that were both rejected. Both of those visions had found their fulfillment on October 22, 1844, and nineteen years later they were both rejected, for Jesus always identifies the end with the beginning.

У 1856 році звістка до Лаодикії вперше прийшла до руху міллеритів, і вона прийшла з посиленим світлом «семи часів», але і досвід, представлений ліками у звістці до Лаодикії, і звістка пророчої історії були відкинуті у 1863 році. Цей досвід був представлений видінням (mareh) «явлення», а також видінням (chazon) «пророчої історії», які обидва були відкинуті. Обидва ті видіння знайшли своє виконання 22 жовтня 1844 року, а дев’ятнадцять років потому обидва були відкинуті, бо Ісус завжди ототожнює кінець із початком.

On September 11, 2001, the test of the rebellions of 1863 and 1888, became again testing truth, for they were both connected to the old paths of Jeremiah. On that date the latter rain message arrived, and the test of 1919, also arrived, for in 1919, the false gospel of a Christ who is void of any prophetic relevance was set forth as a counterfeit “peace and safety” message. When the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001, verses one through three were fulfilled, and verses one through three represent the message of the “first voice”.

11 вересня 2001 року випробування повстань 1863 і 1888 років знову стало випробувальною істиною, бо обидва були пов’язані зі стародавніми стежками Єремії. Того дня надійшла вістка про пізній дощ, і також настало випробування 1919 року, бо в 1919 році фальшиве євангеліє про Христа, позбавленого будь-якої пророчої значущості, було представлено як підроблена вістка «мир і безпека». Коли 11 вересня 2001 року зійшов могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, здійснилися вірші 1–3, а вірші 1–3 представляють вістку «першого голосу».

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> «Тепер надходить звістка, нібито мною було заявлено, що Нью-Йорк має бути змитий приливною хвилею? Такого мною ніколи не говорилося. Мною було сказано: дивлячись на величезні будівлі, що там зводяться, поверх за поверхом, “Які жахливі сцени відбудуться, коли Господь постане, щоб страшно потрясти землю! Тоді сповняться слова Об’явлення 18:1–3”. Увесь вісімнадцятий розділ Об’явлення — це застереження про те, що гряде на землю. Але щодо того, що чекає на Нью-Йорк, особливого світла не маю; знаю лише, що одного дня великі будівлі там буде повалено перевертанням і перекиданням Божої сили. Зі світла, даного мені, знаю, що у світі — руйнування. Одне слово від Господа, один дотик Його могутньої сили — і ці масивні споруди впадуть. Відбудуться сцени, жахливість яких ми не можемо уявити». Review and Herald, 5 липня 1906 р.

With the arrival of the angel of Revelation eighteen, the latter rain began to sprinkle, and the “prophetic debate” represented in Habakkuk chapter two, began. The debate was over two methodologies for understanding Bible prophecy, and a false and a true latter rain message. The debate ends when the “second voice” of Revelation eighteen arrives and identifies the beginning of God’s executive judgment upon modern Babylon, and calls God’s other flock out of Babylon. The arrival of the second voice marks the end of the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is represented by the fourth abomination, that in turn represents the fourth and final generation of Laodicean Adventism as bowing down to the sun, at the soon-coming Sunday law.

З приходом ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення пізній дощ почав накрапати, і почалася «пророча суперечка», представлена у другому розділі книги Аваккука. Суперечка точилася навколо двох методологій розуміння біблійних пророцтв і фальшивої та істинної звістки пізнього дощу. Суперечка закінчується, коли приходить «другий голос» з вісімнадцятого розділу Об’явлення, визначає початок виконавчого Божого суду над сучасним Вавилоном і кличе іншу Божу отару вийти з Вавилона. Прихід другого голосу позначає кінець історії запечатання ста сорока чотирьох тисяч, яка представлена четвертою мерзотою, що, у свою чергу, представляє четверте й останнє покоління лаодикійського адвентизму, яке вклоняється сонцю, коли незабаром буде запроваджено недільний закон.

The deathbed of apostate Protestantism, between the descent of the angel and the closed door of 1844, typified the deathbed of Laodicean Adventism between the descent of the angel and the closed door of the soon-coming Sunday law. The prophet from Judah was buried in the same grave as the lying prophet of Bethel, and when king Josiah initiated his reform, he stood before that very grave. The reformation of king Josiah, whose name represents “the foundations of God”, began when God began to lead His last day people back to the foundations on September 11, 2001. His reform had begun when the work of restoring the temple was taken up.

Смертне ложе відступницького протестантизму, між зішестям ангела та закритими дверима 1844 року, було прообразом смертного ложа лаодикійського адвентизму між зішестям ангела та закритими дверима недільного закону, що незабаром настане. Пророк з Юди був похований в одній могилі з лжепророком із Вефілю, і коли цар Йосія розпочав свою реформу, він став перед тією самою могилою. Реформація царя Йосії, ім’я якого означає «підвалини Бога», почалася тоді, коли 11 вересня 2001 року Бог почав вести Свій народ останнього часу назад до підвалин. Його реформа розпочалася, коли взялися за відновлення храму.

> And it came to pass in the eighteenth year of king Josiah, that the king sent Shaphan the son of Azaliah, the son of Meshullam, the scribe, to the house of the Lord, saying, Go up to Hilkiah the high priest, that he may sum the silver which is brought into the house of the Lord, which the keepers of the door have gathered of the people: And let them deliver it into the hand of the doers of the work, that have the oversight of the house of the Lord: and let them give it to the doers of the work which is in the house of the Lord, to repair the breaches of the house, Unto carpenters, and builders, and masons, and to buy timber and hewn stone to repair the house. Howbeit there was no reckoning made with them of the money that was delivered into their hand, because they dealt faithfully. And Hilkiah the high priest said unto Shaphan the scribe, I have found the book of the law in the house of the Lord. And Hilkiah gave the book to Shaphan, and he read it. And Shaphan the scribe came to the king, and brought the king word again, and said, Thy servants have gathered the money that was found in the house, and have delivered it into the hand of them that do the work, that have the oversight of the house of the Lord. And Shaphan the scribe showed the king, saying, Hilkiah the priest hath delivered me a book. And Shaphan read it before the king. And it came to pass, when the king had heard the words of the book of the law, that he rent his clothes. And the king commanded Hilkiah the priest, and Ahikam the son of Shaphan, and Achbor the son of Michaiah, and Shaphan the scribe, and Asahiah a servant of the king’s, saying, Go ye, inquire of the Lord for me, and for the people, and for all Judah, concerning the words of this book that is found: for great is the wrath of the Lord that is kindled against us, because our fathers have not hearkened unto the words of this book, to do according unto all that which is written concerning us. 2 Kings 22:3–13.

> І сталося у вісімнадцятому році царя Йосії, що цар послав Шафана, сина Азалії, сина Мешулама, писаря, до дому Господнього, кажучи: Піди до Хілкії, первосвященика, щоб він підрахував срібло, яке приноситься до дому Господнього, яке воротарі зібрали від народу; і нехай вони віддадуть його в руки виконавців робіт, що мають нагляд над домом Господнім; і нехай вони дадуть його робітникам, що в домі Господньому, щоб полагодити проломи дому, теслям, будівничим і мулярам, а також на купівлю лісу та тесаного каміння для направи дому. Однак з ними не провадили рахунку щодо срібла, відданого їм до рук, бо вони діяли вірно. І Хілкія, первосвященик, сказав Шафанові, писареві: Я знайшов у домі Господньому книгу Закону. І Хілкія дав книгу Шафанові, і той прочитав її. І прийшов Шафан, писар, до царя, і знову приніс цареві вістку, та сказав: Твої слуги зібрали срібло, що знайдене в домі, і віддали його в руки тих, хто виконує роботу, хто наглядає за домом Господнім. І Шафан, писар, сповістив цареві, кажучи: Священик Хілкія передав мені книгу. І Шафан прочитав її перед царем. І сталося, коли цар почув слова книги Закону, він роздер свої шати. І наказав цар Хілкії, священикові, й Ахікамові, синові Шафана, та Ахборові, синові Міхаїї, і Шафанові, писареві, та Асаїї, царському слузі, кажучи: Ідіть, запитайте Господа за мене, і за народ, і за весь Юду, про слова цієї знайденої книги; бо велика лютість Господня, що запалилася на нас, тому що наші батьки не послухалися слів цієї книги, щоб чинити за всім, що написано про нас. 2 Царів 22:3-13.

The prediction that a child would be born named Josiah, identifies September 11, 2001, when the mighty angel descended and led His last-day people back to the old paths. That descent had been typified by the descent of the same angel on August 11, 1840. Both descents marked a fulfillment of a prophecy of Islam. The historical figure whose name is associated with identifying in advance, and publishing the advance prediction of the fulfillment of the time prophecy of Islam found in Revelation chapter nine verse fifteen, was Josiah.

Пророцтво, що народиться дитина на ім'я Йосія, вказує на 11 вересня 2001 року, коли могутній ангел зійшов і повернув Свій народ останніх днів на давні шляхи. Те зішестя мало прообраз — зішестя того ж ангела 11 серпня 1840 року. Обидва зішестя знаменували виконання пророцтва про іслам. Історична постать, ім'я якої пов'язують із визначенням наперед і публікацією завчасного передбачення виконання часового пророцтва про іслам, що міститься в Об'явленні, розділ дев'ятий, вірш п'ятнадцятий, була Йосія.

In both descents of the angel of Revelation chapter ten or eighteen, the name “Josiah” is marked. Josiah Litch presented the message of Islam that was fulfilled on August 11, 1840, and on September 11, 2001 the prophecy of the birth of a child named Josiah, that had been set forth by the disobedient prophet in the history of Jeroboam, was fulfilled in Laodicean Adventism as the angel led His last-day people back to the foundational history where the confrontation of the disobedient prophet and Jeroboam had met its fulfillment. The biblical testimony identified a prediction of a Josiah to come, and when the history typified by the disobedient prophet was repeated in 1844, his prediction of the name was once again placed into the prophetic narrative.

В обох зішестях ангела з десятого чи вісімнадцятого розділу Об’явлення відзначене ім’я «Йосія». Йосія Ліч представив вістку про іслам, що сповнилася 11 серпня 1840 року, а 11 вересня 2001 року пророцтво про народження дитини на ім’я Йосія, яке було проголошене непокірним пророком в історії Єровоама, сповнилося в лаодикійському адвентизмі, коли Ангел повів Свій народ останніх днів назад до основоположної історії, де протистояння непокірного пророка з Єровоамом знайшло своє виконання. Біблійне свідчення вказувало на пророцтво про прихід Йосії, і коли у 1844 році повторилася історія, типологічно представлена непокірним пророком, його передбачення щодо імені знову було включене до пророчого наративу.

On September 11, 2001, the Lion of the tribe of Judah led His last-day people back to Jeremiah’s old paths, which represented the forty-six years in which the Messenger of the Covenant had erected a temple to suddenly come to on October 22, 1844. Josiah had discovered the curse of Moses as he initiated the work of repairing the temple. The work of the one hundred and forty-four thousand is represented by Isaiah as a work of restoration.

11 вересня 2001 року Лев із племені Юди повернув Своїх людей останніх днів до давніх стежок Єремії, що символізували сорок шість років, протягом яких Посланець Заповіту зводив храм, щоб 22 жовтня 1844 року раптово прийти до нього. Йосія виявив прокляття Мойсея, коли розпочав працю з відновлення храму. Праця ста сорока чотирьох тисяч представлена Ісаєю як праця відновлення.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> І вони відбудують вікові руїни, піднімуть колишні пустки та відновлять спустошені міста, що лежали спустошеними протягом багатьох поколінь. Ісаї 61:4.

The work of Josiah in repairing and restoring the temple, is the work Isaiah identifies is accomplished by God’s last-day people, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived. That work was also typified by those who came out of Babylon in the time of Ezra.

Праця Йосії з ремонту та відновлення храму — це та праця, яку Ісая визначає як таку, що виконується Божим народом останніх днів, бо всі пророки більше говорять про останні дні, ніж про дні, в яких жили. Цю працю також прообразно явили ті, хто вийшов із Вавилона за часів Ездри.

> For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:9.

> Бо ми були рабами; та Бог наш не залишив нас у нашій неволі, а виявив нам милість в очах царів Персії, щоб дати нам оживлення, щоб поставити дім Бога нашого та відновити його руїни, і щоб дати нам мур у Юді та в Єрусалимі. Ездри 9:9.

The work carried on by Ezra was accomplished when they had come out of Babylon, and it represents the work of temple restoration Josiah was doing, the work identified by Isaiah of God’s last-day people, and it began on September 11, 2001. In the Revelation John also identifies that work.

Праця, яку здійснював Ездра, була завершена після їхнього виходу з Вавилону, і вона представляє працю з відновлення храму, яку здійснював Йосія, працю, яку Ісая визначив як працю Божого народу останніх днів, і вона почалася 11 вересня 2001 року. В Об’явленні Іван також визначає цю працю.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 10:8–11:3.

> І голос, що я чув із неба, знову заговорив до мене й сказав: Іди, візьми книжечку, яка відкрита в руці ангела, що стоїть на морі й на землі. І я пішов до ангела й сказав йому: Дай мені книжечку. І він сказав мені: Візьми її та з’їж; і вона згірчить твоє черево, але в устах твоїх буде солодкою, як мед. І я взяв книжечку з руки ангела та з’їв її; і вона була в устах моїх солодкою, як мед; а як тільки я з’їв її, моє черево згірчилося. І він сказав мені: Тобі належить знову пророкувати перед багатьма народами, племенами, мовами і царями. І було дано мені тростину, подібну до жезла; і ангел став і сказав: Устань і виміряй храм Божий, і жертовник, і тих, що поклоняються в ньому. Та двір, що поза храмом, залиш, і не вимірюй його; бо він даний язичникам; і святе місто вони топтатимуть сорок два місяці. І дам владу двом моїм свідкам, і вони будуть пророкувати тисячу двісті шістдесят днів, зодягнені у веретище. Об’явлення 10:8-11:3.

In this passage John represents the Millerites who had eaten the message that was in the angel’s hand when He descended on August 11, 1840, but who had also suffered the bitter disappointment of October 22, 1844. Standing at the bitter disappointment of 1844, John was told that he, as a symbol of God’s last-day people, must repeat the experience represented by 1840 to 1844, thus pointing forward to September 11, 2001, and unto the soon coming Sunday law. He was told “Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings,” representing the whole world being lightened when the angel descends in Revelation eighteen, when the history of Revelation chapter ten is repeated—“line upon line.”

У цьому уривку Іван представляє міллеритів, які з’їли звістку, що була в руці ангела, коли Він зійшов 11 серпня 1840 року, але також зазнали гіркого розчарування 22 жовтня 1844 року. Під час гіркого розчарування 1844 року Іванові було сказано, що він, як символ Божого народу останніх днів, має повторити досвід, представлений 1840–1844 роками, тим самим указуючи вперед на 11 вересня 2001 року і на скоро прийдешній недільний закон. Йому було сказано: «Тобі належить знову пророкувати перед багатьма народами, і націями, і мовами, і царями», що означає, що увесь світ буде осяяний, коли ангел сходить у вісімнадцятому розділі Об’явлення, коли повторюється історія десятого розділу Об’явлення — «рядок на рядок».

In connection with identifying the history that would be repeated when God’s last day people prophesied again, John was told to “rise and measure” the temple of God. His “measuring” was specifically identified, for he had been placed in the year of 1844, where his stomach was made bitter by the disappointment of October, 22. He was told to measure the temple, but to leave off the courtyard, which he was informed represented the time of the Gentiles, when they would trample down the courtyard for twelve hundred and sixty years. The twelve hundred and sixty years ended in 1798. John was to begin his measuring in 1798, and leave off the previous twelve hundred and sixty years, where the spiritual temple and spiritual Jerusalem had been trodden down. He was standing at the disappointment of 1844, so from 1798 to 1844, is forty-six years. Those forty-six years represent the temple.

У зв’язку з визначенням історії, яка мала повторитися, коли Божий народ останніх днів знову пророкуватиме, Івану було сказано: «Встань і виміряй» храм Божий. Його «вимірювання» було чітко визначене, бо його було перенесено у 1844 рік, де його нутро огірчилося через розчарування 22 жовтня. Йому було сказано виміряти храм, але залишити поза виміром подвір’я, яке, як йому повідомили, означало час язичників, коли вони топтатимуть подвір’я протягом тисяча двохсот шістдесяти років. Тисяча двісті шістдесят років закінчилися у 1798 році. Іван мав розпочати своє вимірювання у 1798 році й залишити осторонь попередні тисяча двісті шістдесят років, протягом яких духовний храм і духовний Єрусалим були потоптані. Він перебував у 1844 році, під час розчарування, тож від 1798 до 1844 — сорок шість років. Ці сорок шість років представляють храм.

When John, as God’s last-day people were to prophesy again, as they had done from 1840 to 1844, they would begin when the angel descended at the fulfillment of a prophecy of Islam. Their work of prophesying again would require a work of measuring the temple, and that work would represent an investigation of the “old paths”, which was the history represented by the “temple”, which began at the time of the end in 1798, and ended with the great disappointment of 1844. As they began their work of investigating Jeremiah’s old paths, which is John’s “temple of forty-six years”, the curse of Moses was found in the rubbish scattered all over the temple, and the prediction of the Josiah to come was fulfilled. The work of Josiah is also identified again by Isaiah:

Коли Іван, представляючи Божий народ останніх днів, мав знову пророкувати, як вони робили з 1840 по 1844 роки, вони мали розпочати тоді, коли ангел зійде під час сповнення пророцтва щодо ісламу. Їхня праця «знову пророкувати» вимагала б роботи з вимірювання храму, і ця праця символізувала б дослідження «стародавніх шляхів», тобто історії, яку символізував «храм», що почалася в час кінця в 1798 році й завершилася великим розчаруванням 1844 року. Коли вони розпочали свою працю з дослідження «стародавніх шляхів» Єремії, що є Івановим «храмом сорока шести років», у смітті, розкиданому по всьому храму, було знайдено прокляття Мойсея, і сповнилося передбачення про майбутнього Йосію. Діло Йосії також знову визначається Ісаєю:

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> І ті, що від тебе, відбудують давні руїни: ти підіймеш підвалини багатьох поколінь; і назвуть тебе: Відновлювач пролому, Відновник доріг для поселення. Ісая 58:12.

God’s last-day people were to restore the “paths to dwell in,” which are Jeremiah’s “old paths”. They were to rebuild the old waste places, as the workers in Josiah and Ezra’s histories were accomplishing. They were to employ the methodology of “line upon line,” for they would not simply “raise up” the foundational history of Adventism, that is represented by the temple of forty-six years, but in doing so they were to “raise up the foundations of many generations.” They were to identify that every reform movement represents a foundational work, that “line upon line,” identifies the last-day foundations of 1798 to 1844. They were to repair “the breach,” and the breach represents the initial break in a vessel or a wall that opens the way for further disaster. The “breach” that was to be repaired was the rebellion of 1863.

Божий народ останнього часу мав відновити «стежки для проживання», які в Єремії названі «давніми стежками». Вони мали відбудувати давні руїни, як це робили будівничі за часів Йосії та Езри. Вони мали застосовувати методологію «рядок на рядок», бо їм належало не просто «підняти» засадничу історію адвентизму, яку представляє храм, що будувався сорок шість років, але, роблячи це, «підняти підвалини багатьох поколінь». Вони мали усвідомити, що кожен реформаторський рух являє собою засадничу працю, а «рядок на рядок» визначає останньочасові підвалини 1798–1844 років. Вони мали полагодити «пролом», а пролом означає початкову тріщину в посудині чи стіні, що відкриває шлях до подальшого лиха. «Проломом», який належало полагодити, був бунт 1863 року.

When Josiah arrived on September 11, 2001 God’s last-day people returned to Jeremiah’s old paths and began to measure Millerite history. They discovered the “breach.” They identified the truth of the jewels of Miller’s dream as they built “the old waste places.” They discovered the “seven times,” as had Josiah, and they restored the truth of Leviticus twenty-six, and thus raised “up the former desolations.” When they restored the “first” and the “last” desolations of Leviticus twenty-six they then recognized that one finished in 1798 and the other in 1844. Thus their work of raising up the former desolations, was the very “rod” that was given to John that allowed him to measure the temple.

Коли 11 вересня 2001 року прийшов Йосія, Божий народ останніх днів повернувся до давніх стежок Єремії й почав вимірювати міллеритську історію. Вони виявили «пролом». Вони розпізнали істину про коштовності зі сну Міллера, коли відбудовували «стародавні руїни». Вони відкрили «сім часів», як і Йосія, відновили істину двадцять шостої глави Левіта і таким чином відбудували «давні спустошення». Коли вони відновили «перше» та «останнє» спустошення з двадцять шостої глави Левіта, тоді зрозуміли, що одне закінчилося 1798 року, а інше — 1844 року. Отже, їхня праця з відбудови давніх спустошень була тим самим «жезлом», даним Йоанові, що дозволило йому виміряти храм.

The Lion of the tribe of Judah led His people back to the old paths, so they could find the latter rain message, and the latter rain message is the message of Islam of the third woe. When they ultimately discovered the two sacred tables of Habakkuk, as represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, they saw that the foundation included the “three woes” of Revelation chapter eight, and that the second woe had concluded in the foundational history where the Millerite temple had been erected. They then recognized that the understanding of the rule of triple application of prophecies had been previously put in place by the Lion of the tribe of Judah, in order that when they returned to Jeremiah’s old paths, they could recognize “the rest and the refreshing”, which is the latter rain message of the third woe, that is identified and established with the two witnesses of the first and second woes.

Лев з коліна Юдиного привів Свій народ назад на давні стежки, щоб вони могли знайти вістку пізнього дощу, а вістка пізнього дощу — це вістка ісламу третього горя. Коли вони зрештою відкрили дві святі таблиці Авакума, представлені піонерськими пророчими картами 1843 і 1850 років, вони побачили, що фундамент містив «три горя» восьмого розділу Об’явлення, і що друге горе завершилося в основоположній історії, де було зведено міллеритський храм. Вони тоді визнали, що розуміння правила потрійного застосування пророцтв було раніше встановлене Левом з коліна Юдиного, щоб, повернувшись на Єреміїні давні стежки, вони могли розпізнати «спочинок та освіження», що є вісткою пізнього дощу третього горя, яка ідентифікується та утверджується двома свідками першого й другого горя.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> Ворог намагається відвернути думки наших братів і сестер від праці з підготовки народу, щоб він міг встояти в ці останні дні. Його софізми покликані відводити думки від небезпек і обов’язків цього часу. Вони мають за ніщо світло, з яким Христос прийшов з небес, щоб дати Іванові для Свого народу. Вони навчають, що події, які безпосередньо перед нами, не є настільки важливими, щоб заслуговувати на особливу увагу. Вони зводять нанівець істину небесного походження і позбавляють народ Божий його минулого досвіду, даючи їм натомість лженауку.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> 'Так говорить Господь: станьте на шляхах і подивіться, і спитайте про стародавні стежки, де є добра дорога, і ходіть нею.' Єремії 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Нехай ніхто не намагається зруйнувати підвалини нашої віри — підвалини, які були закладені на початку нашої праці через молитовне вивчення слова та одкровення. На цих підвалинах ми будували протягом останніх п’ятдесяти років. Люди можуть вважати, що вони знайшли новий шлях і що можуть закласти міцнішу підвалину, ніж та, яку вже закладено. Але це велика омана. Іншої підвалини ніхто не може закласти, ніж та, яку вже закладено.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> У минулому багато хто брався зводити нову віру, утверджувати нові принципи. Але чи довго простояла їхня споруда? Вона швидко впала, бо її не було зведено на Скелі.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> Хіба першим учням не доводилося мати справу з висловлюваннями людей? Хіба їм не доводилося слухати хибні теорії, а потім, зробивши все, стояти непохитно, кажучи: 'Іншої основи ніхто не може покласти, окрім тієї, що вже покладена'? 1 Коринтян 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> «Отже, ми маємо твердо триматися початку нашого уповання аж до кінця. Слова сили були послані Богом і Христом цьому народові, виводячи його зі світу, пункт за пунктом, у ясне світло теперішньої істини. Вустами, до яких торкнувся святий вогонь, Божі служителі проголосили вістку. Божественне слово поставило свою печать на справжності проголошеної істини». Свідчення, том 8, 296, 297.

Back to Articles