Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Об’явлення Ісуса Христа — Номер дев’ять

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Остання пророча оповідь Ісаї: Об'явлення Христа та пророча роль 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Книга пророка Ісаї, а особливо його заключна пророча розповідь у розділах 40–66, є викладом, що наголошує на кількох важливих пророчих істинах, безпосередньо пов’язаних із Об’явленням Ісуса Христа, яке нині розпечатується, коли ми наближаємося до завершення випробувального часу людства. Однією з цих істин є об’явлення Альфи й Омеги. Жодна інша книга в Біблії не наближається до свідчення Ісаї про аспект Божого характеру, який ілюструє кінець чогось його початком.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Хто звершив і зробив це, покликав покоління від початку? Я — Господь, Перший, і з останніми — Я той самий. Ісая 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

Саме в Ісаї Бог визначає, що саме доводить, що Бог є Богом.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Так говорить Господь, Цар Ізраїлю, і Його Викупитель, Господь Саваот: Я — Перший і Я — Останній, і крім Мене немає Бога. І хто, як Я, покличе, і сповістить це, і впорядкує для Мене, відтоді як Я встановив давній народ? А те, що надходить і що має прийти, нехай вони сповістять їм. Не бійтеся і не лякайтесь: хіба Я не відтоді сповіщав вам і оголошував? Ви — Мої свідки. Чи є Бог, крім Мене? Немає іншого Бога; Я не знаю жодного. Ісая 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Остання пророча оповідь Ісаї підкреслює досконале й остаточне здійснення пришестя Утішителя, якого обіцяв Ісус.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Послухайте мене, ви, що прагнете праведності, ви, що шукаєте Господа: погляньте на скелю, з якої ви висічені, і на яму копальні, з якої ви викопані. Погляньте на Авраама, вашого батька, і на Сарру, що народила вас: бо Я покликав його одного, і поблагословив його, і помножив його. Бо Господь потішить Сіон: Він потішить усі його спустошені місця; і зробить пустелю його, як Еден, і степ його, як сад Господній; там знайдуться радість і веселість, подяка і голос співу. Ісая 51:1-3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Утішитель прийшов у липні 2023 року. Ще одна істина, підкреслена в розповіді Ісаї, — це прихована, триетапна історія семи громів, яка є структурою «емет», єврейського слова, утвореного першою, тринадцятою та останньою літерами єврейського алфавіту.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> Голос галасу з міста, голос із храму, голос Господа, що відплачує Своїм ворогам. Ісая 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

Ще одна важлива істина, представлена у книзі Ісаї, — це роль ісламу як знаряддя Божого виконавчого суду, спочатку над Сполученими Штатами, а потім над світом, за запровадження примусового дотримання неділі.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> У міру, коли ти пошлеш її геть, ти сперечатимешся з нею; він стримує свій лютий вітер у день східного вітру. Ісая 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Усі ці істини можна віднести до складових вістки Опівнічного кличу, що в притчі про десять дів є відображенням вістки Об’явлення Ісуса Христа, яку Отець дав Ісусові, а Він — Гавриїлові, який передав її Іванові; він її записав і надіслав церквам. Ми послуговувалися останньою розповіддю в книзі Ісаї, щоб обґрунтувати послідовність пророчих подій, що починається в одинадцятому розділі Об’явлення, і тепер ми дійшли до дванадцятого розділу, де бачимо, що жінка, зодягнена в сонце, змальована символікою, яку так переконливо підтверджує Ісая, а саме: Христос ілюструє кінець чогось його початком.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> І з’явилося на небі велике знамення: жінка, зодягнена в сонце, а під її ногами місяць, і на її голові вінець із дванадцяти зірок. І вона, будучи вагітною, кричала в муках пологів і страждала, щоб народити. І з’явилося інше знамення на небі: і ось великий червоний дракон, що має сім голів і десять рогів, і на його головах сім корон. І хвіст його стягнув третину небесних зірок і скинув їх на землю; і дракон став перед жінкою, яка мала народити, щоб, як тільки вона народить, пожерти її дитя. І вона народила сина, немовля чоловічої статі, який має пасти всі народи залізним жезлом; і її дитя було підхоплене до Бога та до Його престолу. Об’явлення 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Жінка з дванадцятого розділу Об’явлення є символом Божого вибраного народу впродовж історії. Дванадцять племен давнього буквального Ізраїлю представляють початок Божого вибраного завітного народу. Дванадцять племен є прообразом завершення давнього буквального Ізраїлю, коли Христос обрав дванадцятьох учнів. Ті дванадцять учнів наприкінці давнього буквального Ізраїлю були також дванадцятьма апостолами на початку сучасного духовного Ізраїлю. Двоє початкових свідків і один завершальний свідок поєднуються, щоб утворити трьох свідків, які ототожнюють сто сорок чотири тисячі як завершення сучасного духовного Ізраїлю.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

Сто сорок чотири тисячі — це також стяг, який був відкинений їхніми братами. Вони — стяг, що був долиною мертвих сухих кісток, які лежали на вулиці великого міста — Содому й Єгипту, яких убив звір, що піднявся з безодні. Вони — стяг, що є каменями корони, яку жінка носить на голові.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> І Господь, Бог їхній, спасе їх того дня, як отару свого народу: бо вони будуть, як каміння вінця, піднесені як знамено над його землею. Захарія 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Стяг, яким є сто сорок чотири тисячі, — камені, як і Христос.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> І всі пили той самий духовний напій, бо пили з тієї духовної Скелі, що йшла за ними; і та Скеля була Христом. 1 Коринтян 10:4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Христос є прообразом ста сорока чотирьох тисяч, і Петро погоджується з Павлом у тому, що Христос — «камінь живий», який був відкинутий, і Петро також зазначив, що Божий народ теж є «живими каменями».

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> Приходячи до Нього, як до живого каменя, хоч і відкиненого людьми, але вибраного Богом і дорогоцінного, ви також, як живі камені, будуєтеся в духовний дім, у святе священство, щоб приносити духовні жертви, приємні Богові через Ісуса Христа. 1 Петра 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

Сто сорок чотири тисячі — не лише камені в короні жінки, вони і є самою короною.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> Задля Сіону я не мовчатиму, і заради Єрусалима я не спочину, доки його праведність не засяє, мов світло, а його спасіння — мов світильник, що палає. Побачать народи твою праведність і всі царі — твою славу, і назвуть тебе новим ім’ям, яке назвуть уста Господні. І будеш вінцем слави в руці Господа й царською діадемою в руці Бога твого. Ісая 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Христос є прообразом ста сорока чотирьох тисяч. Він — Скеля, а вони — «камені». Вони — «вінець слави в руці Господній», а Христос — вінець слави.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> Того дня Господь Саваот буде вінцем слави й діадемою краси для останку свого народу, і духом суду для того, хто сидить на суді, і силою для тих, що повертають битву до брами. Ісая 28:5, 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

Розглядаючи число дванадцять у контексті початку й кінця, жінка представляє обраний народ завіту від давнього Ізраїля на горі Сінай і аж до історії ста сорока чотирьох тисяч. Їх прообразом був Христос, а Його народження було прообразом воскресіння сухих мертвих кісток з вулиці, де їх було вбито 18 липня 2020 року. Двоетапний процес, який 37-й розділ Єзекіїля так стисло окреслює і який оживляє тих двох пророків, «вперше згадується» при створенні Адама.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Адама було створено у два етапи. Спочатку його сформували, потім Христос вдихнув у нього подих життя, так само, як у Єзекіїля подих із чотирьох вітрів оживив сухі кістки. Адама було створено повністю зрілим чоловіком, але його створення все одно було його народженням. Сто сорок чотири тисячі народжуються після трьох із половиною символічних днів лежання мертвими на вулиці, що проходить через долину смерті. Сто сорок чотири тисячі народжує жінка, яка народила «дитя чоловічої статі: що мало правити залізним жезлом». Як символ церкви протягом історії, жінка з дванадцятого розділу Об’явлення представляє ту саму символіку, що й «гора» з другого розділу Даниїла.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> "Об'явлення — це запечатана книга, але водночас і відкрита книга. У ньому записані дивовижні події, які мають відбутися в останні дні історії цієї землі. Настанови цієї книги однозначні, а не містичні й незрозумілі. У ній підхоплюється та сама лінія пророцтва, що й у Даниїла. Деякі пророцтва Бог повторив, тим самим показуючи, що їм слід надавати належної ваги. Господь не повторює те, що не має великого значення." Рукописні публікації, том 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Та сама пророча лінія, що є в книзі Даниїла, продовжується в Об’явленні. Камінь Даниїла, витесаний з гори без участі рук, — це Петрове "живе каміння", які "збудовуються в духовний дім, на святе священство", і камінь Даниїла також символізує сто сорок чотири тисячі. Гора — це Божа церква впродовж історії.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> І за днів тих царів Бог неба встановить царство, яке ніколи не буде зруйноване; і це царство не буде передане іншому народові, але розтрощить і знищить усі ті царства, і воно стоятиме навіки. Оскільки ти бачив, що камінь був вирубаний з гори без рук і розтрощив залізо, мідь, глину, срібло та золото, Великий Бог сповістив цареві, що станеться потому; і сон певний, і тлумачення його вірне. Даниїла 2:44, 45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Звістка північного кличу ста сорока чотирьох тисяч також представлена як пізній дощ, і саме в час пізнього дощу Бог «встановлює» царство, представлене каменем Даниїла.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> Пізній дощ зійде на тих, хто чистий — тоді всі отримають його, як і раніше.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> Коли чотири ангели відпустять, Христос встановить Своє царство. Ніхто не прийме пізнього дощу, окрім тих, хто робить усе, що може. Христос допоможе нам. Усі могли б бути переможцями завдяки благодаті Божій, через кров Ісуса. Все небо зацікавлене в цій справі. Ангели зацікавлені. Сполдінг і Маган, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Чотири вітри ісламу вивільняються при запровадженні недільного закону, а тоді Христос встановлює Своє Царство. Це відбувається за днів духовних царств другого розділу Даниїла. Останні чотири духовні царства у сні Навуходоносора мали свої прообрази в перших чотирьох буквальних царствах. Буквальний Вавилон, Мідо-Персія, Греція та Рим представляють духовний Вавилон, Мідо-Персію, Грецію та Рим.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Духовний Вавилон — це голова із золота, яка 1798 року отримала смертельну рану, як це прообразно показано тим, що Навуходоносора тимчасово усунули від влади на «сім часів». Коли потрійний союз дракона, звіра та лжепророка утворить восьме царство, яке є з семи, він складатиметься з усіх духовних царств, представлених в образі Навуходоносора у другому розділі. Мертве папство і воскресле папство — це духовна голова із золота на початку й у кінці чотирьох духовних царств образу. Сполучені Штати, як друге з чотирьох царств, представлені як духовна Мідійсько-Персія. Організація Об’єднаних Націй, як третє з чотирьох царств, представлена як духовна Греція, і разом вони всі утворюють потрійний союз дракона, звіра та лжепророка, щоб встановити восьме царство, яке є з семи. Папство — це антихрист і прагне підробити Христа. У цьому відношенні: з останніх чотирьох духовних царств папство є першим і останнім.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Камінь, витятий із гори, стає царством, що наповнює всю землю, і його встановлюють як стяг у «дні тих царів», бо всі духовні царства образу активно представлені в «останні дні». Піднесення стяга, тобто встановлення Христового царства, відбувається тоді, коли чотири вітри ісламу розв’язуються, і пізній дощ виливається без міри під час недільного закону.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Камінь, витятий з гори, розіб’є на шматки всі духовні царства землі, представлені «залізом, міддю, глиною, сріблом і золотом». Сто сорок чотири тисячі представляють Христа, який у дванадцятому розділі Об’явлення є «дитям чоловічої статі», народження якого було прообразом народження ста сорока чотирьох тисяч. Це «дитя чоловічої статі» має «правити всіма народами залізним жезлом». Цим жезлом він розтрощить народи.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Я оголошу постанову: Господь сказав мені: Ти Мій Син; сьогодні Я породив Тебе. Проси в Мене, і Я дам Тобі народи у спадщину, а кінці землі — у володіння. Ти розіб’єш їх залізним жезлом; розтрощиш їх, як посудину гончара. Псалом 2:7-9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Син Божий був породжений Отцем. Багато хто бере цю істину і перекручує її на свою погибель. «Begotten» означає «породити», але ми знаємо, що ніколи не було такого часу, коли Христос не існував.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> "‘А Дух ясно говорить, що в останні часи деякі відступлять від віри, прислухаючись до звабливих духів і до вчень демонів; у лицемірстві говорячи брехню; маючи сумління, випалене розпеченим залізом.’ Перед останніми проявами діла відступництва буде замішання у вірі. Не буде чітких і визначених уявлень щодо таємниці Бога. Одна істина за іншою буде спотворена. ‘І безперечно велика є таємниця благочестя: Бог з’явився в плоті, виправданий у Дусі, явлений ангелам, проповіданий язичникам, увіруваний у світі, вознесений у славі.’ Є багато таких, що заперечують передіснування Христа, а тому заперечують Його божественність; вони не приймають Його як особистого Спасителя. Це повне заперечення Христа. Він був Єдинородний Син Божий, який від початку був одне з Отцем. Ним були створені світи." Знаки часу, 28 травня 1894 р.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

Коли Христа називають «народженим» від Отця, це вказує на істину, пов’язану з Христом, істину, яка руйнується, якщо її силоміць втискують у модель людського батьківства. Ми не можемо оцінювати Бога з нашої людської точки зору. Ми можемо оцінювати Бога лише так, як Він подає нам Свою оцінку Самого Себе.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> Нехай нечестивий покине свою дорогу, а неправедний — свої думки; і нехай повернеться до Господа, і Він змилується над ним, і до нашого Бога, бо Він щедро прощає. Бо Мої думки — не ваші думки, і ваші дороги — не Мої дороги, говорить Господь. Бо як небо вище від землі, так і Мої дороги вищі від ваших доріг, і Мої думки — від ваших думок. Ісая 55:7–9.

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

Перекручувати слово «народжений», аби твердити, ніби був час, коли Отець народив Христа, — це означає «прислухатися до звабливих духів і до вчень демонів». Для цілей нашого нинішнього дослідження я лише зазначаю, що жінка з дванадцятого розділу книги Об’явлення мала народити «дитя чоловічої статі», яке має правити народами залізним жезлом. Сто сорок чотири тисячі також правитимуть народами залізним жезлом.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Тіятирська церква повертається, коли смертельна рана папства буде загоєна під час запровадження недільного закону. У тій історії обітниця, дана Божому народові, полягає в тому, що ті, хто переможе, правитимуть "народами" "залізним жезлом".

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> І тому, хто перемагає та зберігає Мої діла до кінця, Я дам владу над народами: і він правитиме ними залізним жезлом; як посудини гончара, вони будуть розбиті на друзки; як і Я прийняв від Мого Отця. Об’явлення 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Божий народ, який перебуває в остаточному виявленні церкви Тіятири, — це сто сорок чотири тисячі. Жінка на початку народила Христа, а наприкінці народжує сто сорок чотири тисячі, які йдуть за Агнцем.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> І вони співали, ніби нову пісню, перед престолом, перед чотирма живими істотами й старцями; і ніхто не міг навчитися тієї пісні, окрім ста сорока чотирьох тисяч, що були викуплені із землі. Це ті, що не осквернилися жінками; бо вони дівственники. Це ті, що йдуть за Агнцем, куди б Він не пішов. Ці були викуплені з-поміж людей як первоплоди Богові й Агнцеві. Об'явлення 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Христос народився «першим», а сто сорок чотири тисячі слідують за Агнцем, тож вони народжуються «останніми». Христос був «узятий до Бога», так само, як і двоє свідків з одинадцятого розділу Об’явлення. Обидві її дитини возносяться до Отця.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> І вона народила дитя чоловічої статі, яке мало правити всіма народами залізним жезлом; і її дитя було підхоплене до Бога і до Його престолу. Об'явлення 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Христос, як Господь Саваот, є також «часткою Якова», а Ізраїль — «жезлом Його спадку», і Ізраїль також є Його «бойовою сокирою» та Його «зброєю війни», якими Він «розтрощує народи».

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Частка Якова не подібна до них; бо він — Творець усього, а Ізраїль — жезло його спадщини; Господь Саваот — його ім'я. Ти — моя бойова сокира та зброя війни: бо з тобою я порозтрощу народи, і з тобою знищу царства. Єремія 51:19, 20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

І Христос, і сто сорок чотири тисячі правлять і розтрощують народи залізним жезлом. Христос — «частка Якова», але так само і Його народ.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Бо частка Господня — Його народ; Яків — жереб Його спадщини. Второзаконня 32:9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Камінь, витесаний з гори, що представляє Божу церкву, є остаточним виявленням Його церкви, яка наповнює землю Його славою, і їх використовують як Божу бойову сокиру, щоб вдарити по ногах того образу й обернути ті царства на "полову з літніх тік". Ті царства розвіює вітер.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Тоді залізо, глина, мідь, срібло та золото були разом розтрощені й стали, як полова з літніх токів; і вітер розвіяв їх так, що й місця для них не знайшлося; а камінь, що вдарив по статуї, став великою горою й наповнив усю землю. Даниїла 2:35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Було необхідно помістити символіку жінки у контексті знамена, піднесеного до неба, адже дванадцятий розділ Об’явлення визначає початок війни між Христом і сатаною, що розпочалася на небі, і тим самим окреслює війну на небі, яка вказує на кінець великої боротьби між Христом і сатаною. Дванадцятий і тринадцятий розділи Об’явлення змальовують остаточну війну великої боротьби, роблячи це через зображення представників сатани та ста сорока чотирьох тисяч, які борються на небесах.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

У наступній статті ми перейдемо до розгляду війни на небі в «останні дні», прообразом якої була війна на небі, що почалася на початку.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> І я побачив іншого звіра, що виходив із землі; і він мав два роги, як у ягняти, а говорив, як дракон. І він здійснює всю владу першого звіра перед ним і змушує землю та тих, що живуть на ній, поклонятися першому звірові, в якого загоїлася смертельна рана. І він творить великі знамення, так що спускає вогонь з неба на землю на очах у людей, і обманює тих, що живуть на землі, тими чудесами, які йому дано було робити на очах у звіра, кажучи тим, що живуть на землі, щоб вони зробили образ звіра, який мав рану від меча й ожив. І йому дано було дати духа образові звіра, щоб образ звіра і говорив, і спричинив, щоб ті, хто не поклониться образові звіра, були вбиті. І він змушує всіх, малих і великих, багатих і бідних, вільних і рабів, прийняти знак на праву руку або на чоло: і щоб ніхто не міг ні купувати, ні продавати, крім того, хто має знак, або ім’я звіра, або число його імені. Тут мудрість. Хто має розум, нехай порахує число звіра, бо це число людини; і число його — шістсот шістдесят шість. Об’явлення 13:11-18.

Back to Articles