Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Three

Книга Йоіла і лаодикійська церква адвентистів сьомого дня — номер двадцять три

Number Twenty-Three

Номер двадцять три

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2026

Formats

PDF
Word

In article twenty-two I wrote, “Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word.”

У статті двадцять другій я написав: «Тоді, в одинадцятому розділі, родовід вибраного народу представлено десятьма іменами від Сима до Аврама. Одинадцятий розділ — це оповідь про Вавилонську вежу, але також і родовід вибраного народу, що постає в особі Авраама. Одинадцятий розділ представляє вибраний народ, який мав увійти в потрійний завіт із Богом. Третім і останнім кроком була жертва Ісаака в двадцять другому розділі. Розділ „одинадцятий“ — це початок-альфа, а розділ „двадцять другий“ — кінець-омега. Віра, потрібна, щоб почути Божий голос у значенні імен, нічим не відрізняється від віри, потрібної, щоб почути Його голос у нумерації Його Слова».

Chapter eleven presents the covenant of Cain, and the covenant of Abel. We have repeatedly shown through the years that the prophetic characteristics of the tower of Babel represent a counterfeit covenant. After the flood, there was a change of dispensations from worshipping at the gate of Eden before the flood, and after the flood, worship was to be at an altar. The altar had specific biblical requirements. It needed to be erected of natural stone, with no human chipping or chiseling the stone. It had to be rock upon rock, with no mortar.

Одинадцятий розділ подає завіт Каїна і завіт Авеля. Протягом років ми неодноразово показували, що пророчі риси Вавилонської вежі являють собою фальшивий завіт. Після потопу відбулася зміна диспенсацій: до потопу поклоніння відбувалося біля брами Едему, а після потопу поклоніння мало звершуватися біля жертовника. Жертовник мав конкретні біблійні вимоги. Його потрібно було зводити з природного каменю, без будь-якого людського обтісування чи тесання каменю. Це мало бути камінь на камені, без розчину.

The purpose of the tower was to make Nimrod’s cohorts a name, which represents character. In the tower we see man attempting to save themselves, and lifting themselves up as the gods of heaven. The tower is a symbol of a church that thinks it can save itself, and thinks that it should be lifted up, as the ten kings do in Psalm 83, when they lift up the papal head at the evil confederacy of Bible prophecy, which takes place at the Sunday law.

Метою вежі було здобути для прибічників Німрода ім’я, що виражає їхній характер. У цій вежі ми бачимо, як люди намагаються спастися самі й звеличують себе як богів небесних. Вежа є символом церкви, яка думає, що може спастися сама, і що її слід піднести, як це роблять десять царів у Псалмі 83, коли вони підносять голову папства під час злого союзу, описаного в біблійному пророцтві, що відбувається за недільного закону.

> A Song or Psalm of Asaph. Keep not thou silence, O God: hold not thy peace, and be not still, O God. For, lo, thine enemies make a tumult: and they that hate thee have lifted up the head. Psalms 83:1, 2.

> Пісня або псалом Асафа. Не мовчи, Боже; не будь безмовним і не залишайся спокійним, Боже. Бо ось вороги Твої галасують, і ті, що ненавидять Тебе, підняли голову. Псалми 83:1, 2.

The world had just been destroyed by Noah’s flood, and the reason God identified the closing probation on the antediluvian world was that man’s thoughts had become evil continually. The Bible speaks of unity in various ways, one of which is to see “eye to eye.” Can two walk together, except they be agreed?

Світ щойно було знищено Ноївим потопом, і причиною, через яку Бог визначив закриття випробувального часу для допотопного світу, було те, що людські помисли стали безнастанно злими. Біблія говорить про єдність різними способами, один із яких — бачити «око в око». Хіба підуть двоє разом, якщо не згодні?

> Now I beseech you, brethren, by the name of our Lord Jesus Christ, that ye all speak the same thing, and that there be no divisions among you; but that ye be perfectly joined together in the same mind and in the same judgment. 1 Corinthians 1:10.

> Благаю ж вас, браття, іменем Господа нашого Ісуса Христа, щоб ви всі говорили те саме, і щоб не було між вами поділів; але щоб ви були цілковито з’єднані в одному розумі та в одній думці. 1 Коринтян 1:10.

When God confused the language at the judgment upon Nimrod’s kingdom, it identifies that prior to the confusion, they were all in unity, and therefore they were all the same character, and that character was a religion based upon human works—as opposed to those in the very same chapter that are represented by Abraham. Shem was a faithful soul in the time of Nimrod. Historians point to Shem as the one who killed Nimrod, the mighty rebel before the Lord. The point stands without the historian’s ideas, for Shem is a covenant man, who traces his blood to Noah, a covenant man, who traces his blood back to Seth, another covenant man, who came into covenant history to replace his brother Abel, who was another covenant man who was a direct descendant of Adam.

Коли Бог змішав мови під час суду над царством Німрода, це вказує, що до цього змішання вони були всі в єдності і, отже, були однієї й тієї ж природи, а цією природою була релігія, заснована на людських ділах — на відміну від тих, що у тому самому розділі представлені Авраамом. Сим був вірним мужем за часів Німрода. Історики вказують на Сима як на того, хто вбив Німрода, могутнього бунтівника перед Господом. Проте й без припущень істориків суть не змінюється: Сим — людина Завіту, що веде свій рід від Ноя, людини Завіту, який веде свій рід від Сифа, іншої людини Завіту, що ввійшла в історію Завіту, щоб замінити свого брата Авеля, ще одну людину Завіту, який був прямим нащадком Адама.

Genesis eleven is the great controversy between Christ and Satan, in the context of a covenant of life and a covenant of death. Nimrod represents the great hunter before the Lord, for he represents a church that has many devotees. Abram, through Shem, represents a church that has but few devotees. Shem was the covenant man when Nimrod was building his tower, but the two covenants in chapter eleven are represented not by Shem and Nimrod, but by Nimrod and Abraham. Paul clearly identifies this prophetic rule.

Одинадцятий розділ книги Буття — це велика боротьба між Христом і Сатаною в контексті завіту життя і завіту смерті. Німрод постає як той «могутній мисливець перед Господом», бо він представляє церкву з багатьма послідовниками. Аврам, через Сима, представляє церкву, що має лише небагатьох послідовників. Сим був чоловіком завіту, коли Німрод будував свою вежу, але два завіти в одинадцятому розділі представлені не Симом і Німродом, а Німродом і Авраамом. Павло чітко окреслює цей пророчий принцип.

> For this Melchisedec, king of Salem, priest of the most high God, who met Abraham returning from the slaughter of the kings, and blessed him; To whom also Abraham gave a tenth part of all; first being by interpretation King of righteousness, and after that also King of Salem, which is, King of peace; Without father, without mother, without descent, having neither beginning of days, nor end of life; but made like unto the Son of God; abideth a priest continually. Now consider how great this man was, unto whom even the patriarch Abraham gave the tenth of the spoils.

> Бо цей Мелхіседек, цар Салему, священик Бога Всевишнього, який зустрів Авраама, коли той повертався з розгрому царів, і благословив його; якому й Авраам дав десяту частку з усього; по-перше, ім'я його тлумачиться як Цар праведності, а потім також Цар Салему, тобто Цар миру; без батька, без матері, без родоводу, не маючи ні початку днів, ні кінця життя, але уподібнений Синові Божому, перебуває священиком повіки. Тож розважте, яким великим був цей муж, що навіть патріарх Авраам дав йому десяту частку зі здобичі.

> And verily they that are of the sons of Levi, who receive the office of the priesthood, have a commandment to take tithes of the people according to the law, that is, of their brethren, though they come out of the loins of Abraham:

> І воістину ті з синів Левія, що приймають священичий уряд, мають заповідь за Законом брати десятини з народу, тобто зі своїх братів, хоч вони походять із стегон Авраама:

> But he whose descent is not counted from them received tithes of Abraham, and blessed him that had the promises. And without all contradiction the less is blessed of the better. And here men that die receive tithes; but there he receiveth them, of whom it is witnessed that he liveth. And as I may so say, Levi also, who receiveth tithes, payed tithes in Abraham. For he was yet in the loins of his father, when Melchisedec met him. Hebrews 7:1–10.

> Але той, чий родовід не виводиться від них, прийняв десятину від Авраама і благословив того, хто мав обітниці. І без жодного заперечення менший благословляється більшим. І тут смертні люди приймають десятини; а там їх приймає той, про кого засвідчено, що він живе. І, так би мовити, Левій також, що приймає десятини, сплатив десятину в Авраамі. Бо він ще був у стегнах свого батька, коли Мелхіседек зустрів його. Євреям 7:1-10.

There is a great deal of present truth in the subject of Melchizedek, but I am simply identifying that Paul teaches directly that the prophetic characteristics of covenant men, and by that, I mean, men and women in the inspired testimony whose scriptural testimony is identifying a waymark in the prophetic line of God’s covenant with mankind. Paul teaches that Melchizedek, who lived before the Levitical priesthood was established at Sinai, and therefore over four hundred years before there was a Levitical priesthood, had accepted tithe from Levi. In order to be in the Levitical priesthood, you had to be a Levite who could prove his blood descent from Levi. Melchizedek could not show his descent was from the line of Levi, for Levi was not yet born.

У темі Мелхіседека є чимало теперішньої істини, але я лише зазначаю, що Павло прямо навчає, що пророчі ознаки людей завіту — а під цим я маю на увазі чоловіків і жінок у натхненному свідченні, чиє свідчення в Писанні позначає віху в пророчій лінії Божого завіту з людством. Павло навчає, що Мелхіседек, який жив до того, як на Сінаї було встановлено левітське священство, а відтак більш як за чотириста років до появи левітського священства, прийняв десятину від Левія. Щоб належати до левітського священства, треба було бути левітом, який міг довести своє кровне походження від Левія. Мелхіседек не міг показати, що він походить з роду Левія, бо Левій ще не народився.

The line of prophecy that represents God’s covenant with Adam and Eve is actually two covenants. The first was a covenant of life with a simple test. After the fall and the failed test, the next covenant included the blood of a lamb in order to provide clothing. Then there was God’s covenant with mankind, represented by the rainbow, Noah and altar worship. Then there was Genesis eleven where God’s covenant with a chosen people, who would be called Hebrews began. In each of those stories the biblical characters are covenant men or women.

Пророча лінія, що представляє Божий завіт з Адамом і Євою, насправді складається з двох завітів. Перший — завіт життя з простим випробуванням. Після падіння та невдалого випробування наступний завіт передбачав кров ягняти, щоб забезпечити одягом. Далі був Божий завіт з людством, представлений веселкою, Ноєм і поклонінням на жертовнику. Потім — одинадцятий розділ Буття, де почався Божий завіт із вибраним народом, який називатимуть євреями. У кожній з тих історій біблійні персонажі є чоловіками або жінками завіту.

In Genesis eleven, the beginning of the covenant of life with a chosen people is set forth, and it is set forth, right where Nimrod establishes the covenant of death, as represented by the bricks and mortar, that were the counterfeit of the unchiseled rocks and no mortar represented by the altar. Sister White informs us the altar represents Christ, thus Nimrod’s religion, which is a counterfeit religion, represents a counterfeit Christ.

В одинадцятому розділі Буття викладено початок завіту життя з вибраним народом, і це викладено саме там, де Німрод встановлює завіт смерті, що символізують цегла й розчин, які були підробкою неотесаних каменів і відсутності розчину, які символізував жертовник. Сестра Вайт повідомляє, що жертовник символізує Христа; отже, релігія Німрода, яка є фальшивою релігією, представляє фальшивого Христа.

> And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. Genesis 11:3.

> І сказали вони один одному: Ходімо, наробімо цегли та добре її випалимо. І була в них цегла замість каменю, а земляна смола — замість розчину. Буття 11:3.

> And if thou wilt make me an altar of stone, thou shalt not build it of hewn stone: for if thou lift up thy tool upon it, thou hast polluted it. Exodus 20:25.

> І якщо ти захочеш зробити Мені жертовник із каменю, не будуй його з тесаного каменю; бо якщо піднімеш на нього своє знаряддя, то оскверниш його. Вихід 20:25.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> Нам загрожує змішання святого й буденного. Святий вогонь від Бога має використовуватися в наших зусиллях. Справжній жертовник — Христос; справжній вогонь — Святий Дух. Це наше натхнення. Лише коли Святий Дух веде й скеровує людину, вона є надійним порадником. Якщо ми відвернемося від Бога і від Його обраних, щоб звертатися до чужих жертовників, ми отримаємо відповідь відповідно до наших учинків. Вибрані послання, книга 3, 300.

Among other truths, one of the lessons that is derived prophetically from Genesis eleven is that it represents the beginning of a prophetic line. The flood of Noah marks a prophetic separation. When Noah left the ark there was to be a new method of worship, and the method of worship always produces two classes of worshippers, as set forth in the history of Cain and Abel. Genesis eleven is a new world, with a beginning history that becomes the foundational story of the ending history, as God’s last day covenant people call the eleventh-hour workers out of Babylon during the Sunday law crisis. Nimrod is the man of sin during the Sunday law crisis, and Shem, who is Abraham is the man of God in that very same crisis. Genesis eleven’s scattering and confusion of languages, began soon after Noah left the ark. The theme of chapter eleven is the two covenants, and the story reaches its conclusion when the third step of the Abrahamic covenant is set forth in chapter twenty-two.

Серед інших істин, один із уроків, які пророчо виводяться з одинадцятого розділу Буття, полягає в тому, що він є початком пророчої лінії. Потоп за днів Ноя знаменує пророче розділення. Коли Ной вийшов із ковчега, мав бути новий спосіб поклоніння, і спосіб поклоніння завжди породжує два класи поклонників, як це показано в історії Каїна й Авеля. Одинадцятий розділ Буття — це новий світ, із початковою історією, яка стає фундаментом історії кінця, коли Божий завітний народ останніх днів кличе робітників одинадцятої години вийти з Вавилона під час кризи недільного закону. Німрод — людина гріха під час кризи недільного закону, а Сим, який є Авраамом, — муж Божий у тій самій кризі. Розсіяння і змішання мов одинадцятого розділу Буття почалося невдовзі після того, як Ной вийшов із ковчега. Тема одинадцятого розділу — два завіти, і розповідь досягає завершення, коли третій крок Авраамового завіту викладено в двадцять другому розділі.

Chapter eleven is the alpha history of the line of Abraham that reaches omega history in chapter twenty-two. The beginning story of Nimrod’s Babel and the ending story of the offering of Isaac, both represent the final judgment upon mankind. The line begins at Nimrod’s tower, and extends to the offering of Isaac, and the line culminates in two opposite offerings. Nimrod’s offering receives God’s executive judgment, and Abraham’s judgment receives God’s blessing. Nimrod is the alpha of chapter eleven and Abraham is the omega of chapter twenty-two. The omega is always greater, by at least twenty-two times according to the Hebrew alphabet, and the power manifested in confusing the languages and scattering the nations abroad, was far exceeded by the power of the cross. Nimrod’s tower represents the Twin Towers of 9/11 and the offering of Isaac represents the Sunday law.

Одинадцятий розділ — це альфа-історія лінії Авраама, яка досягає омега-історії у двадцять другому розділі. Початкова розповідь про Вавилон Німрода і завершальна розповідь про жертвоприношення Ісаака обидві представляють остаточний суд над людством. Лінія починається від вежі Німрода і простягається до жертвоприношення Ісаака, і ця лінія завершується двома протилежними жертвоприношеннями. Жертвоприношення Німрода отримує Божий виконавчий суд, а суд Авраама отримує Боже благословення. Німрод — альфа одинадцятого розділу, а Авраам — омега двадцять другого розділу. Омега завжди більша — щонайменше у двадцять два рази згідно з єврейським алфавітом, — і сила, виявлена у змішанні мов і розсіянні народів по всій землі, була далеко перевищена силою хреста. Вежа Німрода символізує Вежі-близнюки 9/11, а жертвоприношення Ісаака символізує недільний закон.

The line of the covenant with a chosen people begins with the symbol of the number eleven and it ends with the symbol of twenty-two. The line ends at the close of probation in the alpha history of Nimrod and also the omega history of Abraham. The very history of Nimrod and Abraham is set forth in the first book of the Bible, and it is set within the context of picking up the pieces from the very recent destruction of Noah’s flood. In the first book of the Bible the illustration of the two covenants, provides two witnesses that set forth the close of probation in the line of chapter eleven through to twenty-two.

Лінія завіту з вибраним народом починається символом числа одинадцяти і закінчується символом числа двадцяти двох. Ця лінія завершується закриттям випробувального часу в альфа-історії Німрода, а також в омега-історії Авраама. Сама історія Німрода й Авраама викладена в першій книзі Біблії і подана в контексті подолання наслідків дуже недавнього спустошення, спричиненого Ноєвим потопом. У першій книзі Біблії ілюстрація двох завітів дає два свідки, які засвідчують закриття випробувального часу в лінії від одинадцятого розділу до двадцять другого розділу.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Неправедний хай ще чинить неправду; і нечистий хай ще занечищається; а праведний хай ще чинить правду; і святий хай ще освячується. Об’явлення 22:11.

Nimrod is unjust and filthy still, and Abraham is righteous and holy still as identified in the alpha of Genesis 11–22, and also in the omega of Revelation 22:11. Just before probation closes, a pronouncement in verse 10 is made to seal not the sayings of the prophecy of this book. Just before probation closes in the very next verse, there is to be a prophecy in Revelation that is to be unsealed. Two verses after verse eleven, Christ supplies the key to unseal that prophecy.

Німрод і досі є несправедливим і нечистим, а Авраам і досі праведний і святий, як це зазначено в альфі Буття 11–22, а також в омезі Об’явлення 22:11. Безпосередньо перед закінченням випробувального часу у вірші 10 проголошується не запечатувати слова пророцтва цієї книги. Безпосередньо перед закінченням випробувального часу в наступному ж вірші має бути пророцтво в Об’явленні, з якого слід зняти печать. Через два вірші після одинадцятого Христос дає ключ, щоб зняти печать із того пророцтва.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. And, behold, I come quickly; and my reward is with me, to give every man according as his work shall be.

> І каже мені: Не запечатуй слів пророцтва цієї книги, бо час близький. Неправедний хай ще чинить неправду; і нечистий хай ще опоганюється; і праведний хай ще чинить правду; і святий хай ще освячується. І ось, Я скоро приходжу; і нагорода Моя зі Мною, щоб віддати кожному згідно з його ділами.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the end, the first and the last. Revelation 22:10–13.

> Я — Альфа й Омега, початок і кінець, перший і останній. Об’явлення 22:10-13.

Chapter twenty-two is the omega chapter of the entire Bible and the key to opening the prophecy in Revelation that is sealed up, is the principle that Christ identified above all others in chapter one of Revelation. Chapter one is the first letter of the Hebrew alphabet, and chapter twenty-two is the last. In verses nine through eleven of chapter one, John introduces himself, and identifies Christ as Alpha and Omega.

Двадцять другий розділ є омега-розділом усієї Біблії, а ключем до відкриття запечатаного пророцтва в Об’явленні є принцип, який Христос виокремив понад усі інші у першому розділі Об’явлення. Перший розділ — це перша літера єврейського алфавіту, а двадцять другий — остання. У віршах з дев’ятого по одинадцятий першого розділу Іван представляється й називає Христа Альфою й Омегою.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9-11.

> Я, Іван, брат ваш і співучасник у скорботі, і в царстві та терпінні Ісуса Христа, був на острові, що зветься Патмос, через Боже Слово та свідчення Ісуса Христа. Я був у Дусі в день Господній і почув позаду себе гучний голос, мов сурми, що казав: Я — Альфа й Омега, Перший і Останній; і: Що ти бачиш, напиши в книгу та пошли це до семи церков, що в Азії: до Ефесу, і до Смирни, і до Пергаму, і до Тіятири, і до Сардиса, і до Філадельфії, і до Лаодикії. Об’явлення 1:9-11.

In verse eleven, John is in Patmos, but he turns around in verse twelve, and from there on, he is in the heavenly sanctuary. Thus, in verses 9/11, we find the testimony of John, which identifies Jesus as Alpha and Omega, something Jesus already identified of Himself in verse 8:

В одинадцятому вірші Іван перебуває на Патмосі, але в дванадцятому вірші він обертається, і відтоді перебуває в небесному святилищі. Отже, у віршах 9/11 ми знаходимо свідчення Івана, яке називає Ісуса Альфою й Омегою, чим Ісус уже назвав себе у восьмому вірші:

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:8.

> Я є Альфа й Омега, початок і кінець, каже Господь, який є, і який був, і який має прийти, Всемогутній. Об’явлення 1:8.

In verse eight, John is writing what he heard Christ speak of Himself. In verses nine through eleven, it is John speaking of himself. That represents two witnesses in the first eleven verses that identify Christ as Alpha and Omega. Verses nine through eleven represents its own unit of thought. Though connected with the entire chapter, in these verses John is speaking of himself, whereas; in verses four through eight, John is speaking for the godhead to His churches. Verse four begins a unit of thought, that ends in verse eight. This is recognized by the opening characteristics of Christ who was and is and is yet to come, being identified in verse four and then again in verse eight.

У восьмому вірші Іван записує те, що почув, як Христос говорив про Себе. У віршах з дев’ятого по одинадцятий говорить сам Іван про себе. Це становить двох свідків у перших одинадцяти віршах, які засвідчують, що Христос є Альфою й Омегою. Вірші з дев’ятого по одинадцятий становлять окрему смислову одиницю. Хоч вони пов’язані з усім розділом, у цих віршах Іван говорить про себе; натомість у віршах з четвертого по восьмий Іван говорить від імені Божества до Його церков. Четвертий вірш починає смислову одиницю, яка завершується у восьмому вірші. Про це свідчить вступна характеристика Христа — Того, Хто був, є і має прийти, — яка подається у четвертому вірші й повторюється у восьмому.

> John to the seven churches which are in Asia: Grace be unto you, and peace, from him which is, and which was, and which is to come; and from the seven Spirits which are before his throne; And from Jesus Christ, who is the faithful witness, and the first begotten of the dead, and the prince of the kings of the earth. Unto him that loved us, and washed us from our sins in his own blood, And hath made us kings and priests unto God and his Father; to him be glory and dominion for ever and ever. Amen. Behold, he cometh with clouds; and every eye shall see him, and they also which pierced him: and all kindreds of the earth shall wail because of him. Even so, Amen.

> Іван — семи церквам, що в Азії: благодать вам і мир від Того, Хто є, і Хто був, і Хто гряде; і від семи духів, що перед престолом Його; і від Ісуса Христа, свідка вірного, первородженого з мертвих і володаря царів землі. Йому, що полюбив нас і омив нас від наших гріхів Своєю кров’ю, і вчинив нас царями та священиками Богові та Отцеві Своєму; Йому слава і влада на віки вічні. Амінь. Ось, Він іде з хмарами; і побачить Його кожне око, і ті, що прокололи Його; і будуть ридати через Нього всі племена землі. Так, амінь.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:4–8.

> Я Альфа й Омега, початок і кінець, каже Господь, який є, який був і який має прийти, Всемогутній. Об'явлення 1:4-8.

The first three verses of chapter one present the revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, for verse three says, “the time is at hand.” “The time is at hand” is the identical statement of verse ten, of chapter twenty-two, that says “seal not the sayings of the prophecy of this book for the time is at hand.” The prophecy that is unsealed is the Revelation of Jesus Christ.

Перші три вірші першого розділу представляють Одкровення Ісуса Христа, яке розкривається безпосередньо перед завершенням періоду випробування, бо третій вірш каже: "час близький". Вислів "час близький" тотожний формулюванню десятого вірша двадцять другого розділу: "не запечатуй слів пророцтва книги цієї, бо час близький". Пророцтво, що розкрито, — це Одкровення Ісуса Христа.

Verse four begins the unsealing, and verse four begins with John’s testimony of, “I John,” and then in verse eight it is Christ who identifies Himself. A human witness in the first of the five verses and a divine witness at the end. Verse four identifies the Heavenly Father as the one who “is, and which was, and which is to come.” Verse eight identifies Christ as the one who “is, and which was, and which is to come.”

Четвертий вірш розпочинає зняття печатей і починається свідченням Івана: «Я, Іван». А у восьмому вірші Себе називає Сам Христос. Людський свідок — у першому з п’яти віршів, а божественний — наприкінці. Четвертий вірш називає Небесного Отця Тим, Хто «є, і Хто був, і Хто має прийти». Восьмий вірш називає Христа Тим, Хто «є, і Хто був, і Хто має прийти».

The key to unsealing the Revelation of Jesus Christ is the principle of alpha and omega. As the first and last, Christ also exists in the present, though He was in the past and will be in the future. The fact that Jesus and the Father are both the God who was, and is, and is yet to come is another presentation of Christ as Alpha and Omega. He is Alpha and Omega, the First and the Last, the Beginning and Ending and He was in the beginning and will be in the ending. The “keys” of the kingdom, that are given to the church at Caesarea Philippi, is also the “key” placed upon Eliakim’s shoulder in Isaiah 22:22. The alpha of the book of Revelation is chapter one and the omega is chapter twenty-two, so we find all the Hebrew alphabet, in the chapters of Revelation. Chapter thirteen represents the rebellion of the United States and thereafter the world. Chapter one presents Christ as Alpha and Omega and chapter twenty-two identifies the same truth, but in connection with the unsealing mentioned in chapter one. Chapters one, thirteen and twenty-two represent the three Hebrew letters that together form the word “truth.”

Ключ до розпечатання Об’явлення Ісуса Христа — це принцип Альфи й Омеги. Як Перший і Останній, Христос присутній у теперішньому, хоча Він був у минулому й буде в майбутньому. Той факт, що Ісус і Отець обидва є Богом, який був, є і ще прийде, є ще одним представленням Христа як Альфи й Омеги. Він — Альфа й Омега, Перший і Останній, Початок і Кінець, і Він був на початку й буде в кінці. «Ключі» царства, дані церкві в Кесарії Филиповій, — це також «ключ», покладений на плече Еліякима в Ісаї 22:22. Альфа книги Об’явлення — перший розділ, а омега — двадцять другий, тож у розділах Об’явлення ми знаходимо всю єврейську абетку. Тринадцятий розділ символізує бунт Сполучених Штатів, а відтак і світу. Перший розділ представляє Христа як Альфу й Омегу, а двадцять другий стверджує ту саму істину, але у зв’язку з розпечатанням, згаданим у першому розділі. Перший, тринадцятий і двадцять другий розділи представляють три єврейські літери, які разом утворюють слово «істина».

In chapter twenty-three of Matthew Jesus sets forth eight woes upon the Pharisees and Sadducees. In the final verse of chapter twenty-two the interaction of Christ with the quibbling Jews ended with the enigma of David, an enigma that can only be solve if you understand the principle of alpha and omega.

У двадцять третьому розділі Євангелія від Матвія Ісус виголошує вісім «горе» проти фарисеїв і садукеїв. В останньому вірші двадцять другого розділу сперечання Христа з прискіпливими юдеями завершилося загадкою Давида, загадкою, яку можна розв’язати лише якщо розумієш принцип Альфи й Омеги.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> Коли фарисеї зібралися разом, Ісус запитав їх, кажучи: Що ви думаєте про Христа? Чий він син?

> They say unto him, The Son of David.

> Кажуть Йому: Син Давидів.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> Він каже їм: Як же Давид Духом називає його Господом, говорячи: «Господь сказав Господеві моєму: Сядь праворуч мене, доки не покладу ворогів твоїх підніжком ніг твоїх»? Якщо ж Давид називає його Господом, то як він йому син?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> І ніхто не міг відповісти йому й слова, і від того дня ніхто вже не наважувався більше ставити йому запитань. Матвій 22:41–46.

The conclusion of chapter twenty-two identifies a waymark of covenant history. Jeremiah addresses this line of truth as well:

Висновок двадцять другого розділу визначає віху історії завіту. Єремія також торкається цієї лінії істини:

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these.

> Слово, що прийшло до Єремії від Господа: Стань у брамі Господнього дому і проголоси там це слово, та скажи: Слухайте слово Господнє, усі ви з Юди, що входите цими брамами, щоб поклонятися Господу. Так говорить Господь Саваот, Бог Ізраїля: Виправте свої дороги та свої вчинки, і Я дам вам жити в цьому місці. Не покладайтеся на неправдиві слова, кажучи: Храм Господній, Храм Господній, Храм Господній — оце!

> For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations?

> Бо якщо ви справді виправите свої шляхи та діла; якщо ви справедливо вершитимете суд між людиною та її ближнім; якщо не утискатимете чужинця, сироту й вдову, і не проливатимете невинної крові в цьому місці, і не ходитимете за іншими богами собі на шкоду, тоді Я оселю вас у цьому місці, на землі, яку Я дав вашим батькам, навіки-віків. Ось ви покладаєтеся на брехливі слова, що не приносять користі. Хіба будете ви красти, убивати, чинити перелюб, клястися неправдиво, кадити Ваалові й ходити за іншими богами, яких ви не знаєте, а потім приходити та ставати переді Мною в цьому домі, який названо Моїм ім’ям, і казати: Нас визволено, щоб чинити всі ці мерзоти?

> Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord. But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel.

> Чи став у ваших очах цей дім, що називається Моїм Ім’ям, вертепом розбійників? Ось, Я Сам це бачив, говорить Господь. Але підійдіть тепер до Мого місця, що було у Шіло, де Я спочатку поставив Моє Ім’я, і подивіться, що Я вчинив з ним через беззаконня Мого народу Ізраїля.

> And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:1–16.

> А тепер, за те, що ви вчинили всі ці діла, говорить Господь, і Я промовляв до вас, встаючи рано та говорячи, але ви не слухали; і Я кликав вас, але ви не відповідали. Тому Я вчиню з цим домом, який названо Моїм Ім’ям, на який ви покладаєте надію, і з місцем, яке Я дав вам і вашим батькам, так, як Я вчинив із Шіло. І Я відкину вас від Мого обличчя, як відкинув усіх ваших братів, усе потомство Єфрема. Тому не молися за цей народ, не піднось за них ані волання, ані молитви, і не заступайся переді Мною, бо Я не почую тебе. Єремії 7:1-16.

Jeremiah was told to not pray for ancient Israel, for they had reached a point of no return, as did the quibbling Jews at the end of chapter twenty-two. When Moses, (a covenant man) was confronted with God’s decision to destroy the chosen covenant people, Moses interceded with prayer. In chapter seven, Jeremiah is told not to pray for the very same covenant people. The prophetic history of Shiloh is identified as the line upon line evidence of God rejecting a chosen covenant people when their sin reaches an unredeemable point, as expressed in one verse.

Єремії було сказано не молитися за стародавній Ізраїль, бо вони досягли точки неповернення, як і юдеї наприкінці двадцять другого розділу, що сперечалися. Коли Мойсей (людина завіту) зіткнувся з Божим рішенням знищити обраний народ завіту, Мойсей заступився молитвою. У сьомому розділі Єремії сказано не молитися за той самий народ завіту. Пророча історія Сіло визначається як доказ «рядок за рядком» того, що Бог відкидає обраний народ завіту, коли їхній гріх досягає невиправної межі, як це висловлено в одному вірші.

> Ephraim is joined to idols: let him alone. Hosea 4:17.

> Ефраїм приліпився до ідолів: залиште його. Осія 4:17.

In covenant history the point where God ends His covenant relationship is a specific waymark. The rejection of the report of Joshua and Caleb marking the tenth test is another example. Jeremiah is also told to not pray for this people a few chapters later.

В історії завіту момент, коли Бог припиняє Свої завітні взаємини, є конкретною віхою. Відкидання звіту Ісуса Навина та Халева, що позначило десяте випробування, є ще одним прикладом. Єремії також сказано не молитися за цей народ кількома розділами пізніше.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:14.

> Отже, не молися за цей народ і не піднось за них ані волання, ані молитви, бо Я не почую їх у час, коли вони кликатимуть до Мене через свою біду. Єремія 11:14.

In chapter seven, the spewing out of the Laodiceans at the Sunday law as represented by the symbolism of Shiloah and is identifying what He “will do,” in the near future.

У сьомому розділі виплювання лаодикійців під час недільного закону, як це представлено символікою Шілоаха, вказує на те, що Він «зробить» у близькому майбутньому.

> Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:14–16.

> Тому Я вчиню з цим домом, що називається Моїм Ім’ям, на який ви уповаєте, і з місцем, яке Я дав вам та вашим батькам, так, як учинив із Сіло. І відкину вас від лиця Мого, як відкинув усіх ваших братів, усе потомство Єфрема. Тому не молися за цей народ, не піднось за них ні крику, ні молитви, і не заступайся переді Мною, бо Я не почую тебе. Єремія 7:14-16.

In chapter eleven, the command to not pray is about the fear that shall overtake the Laodiceans when they find themselves in the time of trouble that follows the Sunday law. The fear they experience is set within the history of their rejection of the covenant.

У одинадцятому розділі наказ не молитися стосується страху, який охопить лаодикійців, коли вони опиняться в часі скорботи, який настане після недільного закону. Страх, який вони переживають, вписаний у історію їхнього відкидання завіту.

> Hear ye the words of this covenant, and speak unto the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem; And say thou unto them,

> Почуйте слова цього завіту, і промов до мужів Юди та до мешканців Єрусалима; А ти скажи їм,

> Thus saith the Lord God of Israel;

> Так говорить Господь Бог Ізраїля;

> Cursed be the man that obeyeth not the words of this covenant, Which I commanded your fathers in the day that I brought them forth out of the land of Egypt, from the iron furnace, saying, Obey my voice, and do them, according to all which I command you: so shall ye be my people, and I will be your God: That I may perform the oath which I have sworn unto your fathers, to give them a land flowing with milk and honey, as it is this day.

> Проклятий той чоловік, який не слухається слів цього завіту, які я заповідав вашим батькам у день, коли вивів їх із землі Єгипетської, із залізної печі, кажучи: Слухайтеся мого голосу й виконуйте їх згідно з усім, що я наказую вам; і будете ви моїм народом, а я буду вашим Богом; щоб я виконав клятву, якою я присягнув вашим батькам, дати їм землю, що тече молоком і медом, як це сьогодні.

> Then answered I, and said, So be it, O Lord. Then the Lord said unto me,

> Тоді відповів я і сказав: Нехай буде так, Господи. Тоді Господь сказав мені,

> Proclaim all these words in the cities of Judah, and in the streets of Jerusalem, saying, Hear ye the words of this covenant, and do them. For I earnestly protested unto your fathers in the day that I brought them up out of the land of Egypt, even unto this day, rising early and protesting, saying, Obey my voice. Yet they obeyed not, nor inclined their ear, but walked everyone in the imagination of their evil heart: therefore I will bring upon them all the words of this covenant, which I commanded them to do; but they did them not.

> Проголоси всі ці слова в містах Юди та на вулицях Єрусалима, кажучи: Слухайте слова цього заповіту і виконуйте їх. Бо я наполегливо застерігав ваших батьків у день, коли вивів їх із землі Єгипетської, аж до цього дня, встаючи рано й застерігаючи, кажучи: Слухайте мого голосу. Та вони не послухали й не нахилили свого вуха, але ходили кожен за впертістю свого злого серця; тому я наведу на них усі слова цього заповіту, який я наказав їм чинити; але вони їх не виконали.

> And the Lord said unto me, A conspiracy is found among the men of Judah, and among the inhabitants of Jerusalem. They are turned back to the iniquities of their forefathers, which refused to hear my words; and they went after other gods to serve them: the house of Israel and the house of Judah have broken my covenant which I made with their fathers.

> І сказав мені Господь: Знайдено змову серед мужів Юди та серед жителів Єрусалима. Вони повернулися до беззаконь своїх предків, які не захотіли слухати мої слова, і пішли за іншими богами, щоб служити їм: дім Ізраїля і дім Юди порушили мій заповіт, який я уклав з їхніми батьками.

> Therefore thus saith the Lord, Behold, I will bring evil upon them, which they shall not be able to escape; and though they shall cry unto me, I will not hearken unto them. Then shall the cities of Judah and inhabitants of Jerusalem go, and cry unto the gods unto whom they offer incense: but they shall not save them at all in the time of their trouble. For according to the number of thy cities were thy gods, O Judah; and according to the number of the streets of Jerusalem have ye set up altars to that shameful thing, even altars to burn incense unto Baal.

> Тому так говорить Господь: Ось, Я наведу на них лихо, від якого вони не зможуть утекти; і хоч вони волатимуть до Мене, Я не вислухаю їх. Тоді підуть міста Юди та мешканці Єрусалима й волатимуть до богів, яким вони кадять; але ті зовсім не врятують їх у час їхньої біди. Бо за числом твоїх міст були твої боги, Юдо; і за числом вулиць Єрусалима ви поставили жертовники тій ганьбі, навіть жертовники, щоб кадити Ваалові.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:1–14.

> Отже, не молися за цей народ і не піднось за них ні голосу, ні молитви, бо Я не почую їх тоді, коли вони кликатимуть до Мене через свою біду. Єремії 11:1-14.

The resurrection of the candidates, to be among the one hundred and forty-four thousand, is identified in Revelation 11:11; and their final gathering is identified in Isaiah 11:11; and the external line of the dragon, the beast and the false prophet is identified in Daniel 11:11; The Sunday law judgment of the tares is identified in Ezekiel 11:11 and the punishment and fear that comes upon the foolish virgins is identified in Jeremiah 11:11.

Воскресіння кандидатів до числа ста сорока чотирьох тисяч згадане в книзі Об’явлення 11:11; а їх остаточне зібрання згадане в книзі пророка Ісаї 11:11; а зовнішня лінія дракона, звіра та лжепророка згадана в книзі пророка Даниїла 11:11; суд за недільним законом над куколем згаданий у книзі пророка Єзекіїля 11:11, а покарання та страх, що приходять на нерозумних дів, згадані в книзі пророка Єремії 11:11.

The command to not pray for this people is the waymark in the last verses of Matthew chapter twenty-two, and chapter twenty-three identifies eight woes upon Adventism. Chapter twenty-three is either October 22, 1844, or the Sunday law. Both of those waymarks are a fulfillment of the marriage, and the marriage is between a bride and a husband, who come together as one flesh. The consummation of the marriage represents atonement, or “at-one-ment.” Man was created in the image of God, and He created male and female. Their offspring are represented by twenty-three chromosomes from the man and twenty-three from the woman. Together their forty-six chromosomes make up the temple. Each individual is a temple, for know ye not that ye are the temple of the Lord?

Наказ не молитися за цей народ є віхою в останніх віршах двадцять другого розділу Євангелія від Матвія, а двадцять третій розділ виголошує вісім «горе» над адвентизмом. Двадцять третій розділ — це або 22 жовтня 1844 року, або недільний закон. Обидві ті віхи є здійсненням шлюбу, а шлюб — між нареченою і чоловіком, які стають одним тілом. Подружнє єднання означає спокуту, або «at-one-ment». Людину створено за образом Божим, і Він створив чоловіка і жінку. Їхнє потомство представлене двадцятьма трьома хромосомами від чоловіка і двадцятьма трьома від жінки. Разом їхні сорок шість хромосом становлять храм. Кожна людина є храмом, бо хіба не знаєте, що ви — храм Господній?

The consummation of the marriage, when the two become one is the combination of two temples of twenty-three, to form one temple of forty-six. Christ is the one who builds the temple, and He builds His church as the female temple that is to join with His male temple. The connection is when the human temple is joined with the Divine in the Most Holy Place of God’s temple. “Twenty-three” is a symbol of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and that work began at the end of the twenty-three hundred year prophecy. Matthew twenty-three is the pronouncement against Laodicean Seventh-day Adventists, who are a counterfeit of the one hundred and forty-four thousand.

Консуммація шлюбу, коли двоє стають одним, є поєднанням двох храмів із двадцяти трьох, щоб утворити один храм із сорока шести. Христос — той, хто будує храм, і Він будує Свою церкву як жіночий храм, що має з’єднатися з Його чоловічим храмом. З’єднання відбувається тоді, коли людський храм поєднується з Божественним у Святому Святих Божого храму. «Двадцять три» — символ запечатання ста сорока чотирьох тисяч, і ця праця почалася наприкінці пророцтва на дві тисячі триста років. Матвія 23 — це вирок проти лаодикійських адвентистів сьомого дня, які є підробкою ста сорока чотирьох тисяч.

The one hundred and forty-four thousand are the eighth that is of the seven, and they are those who are resurrected on the eighth day, and the are the eight souls on Noah’s ark, they are the eight descendants of Seth and the seal upon their foreheads was typified by circumcision, that was carried out on the eighth day. They are the priests that are anointed for service on the eighth day, and the pronouncement of eight woes upon Adventism in chapter twenty-three, is a pronouncement against the counterfeit eight.

Сто сорок чотири тисячі є восьмими, що походять від семи, і вони — ті, хто воскресають на восьмий день, і вони — вісім душ на ковчезі Ноя, вони — вісім нащадків Сета, а печать на їхніх чолах була прообразно представлена обрізанням, яке звершували на восьмий день. Вони — священики, яких помазують на служіння на восьмий день, а проголошення восьми «горе» щодо адвентизму в двадцять третьому розділі — це проголошення проти фальшивої вісімки.

The pronouncement of woe upon the foolish virgins is proceeded by the sealing of God’s people in the final verse of chapter twenty-two. Chapter twenty-two aligns with chapter twenty-two in Genesis, for the first book of the Old Testament typifies the first book of the New Testament. In the heart of the prophetic line of Matthew eleven through chapter twenty-two representing twelve chapters, and the sixth of those twelve chapters is chapter sixteen, where Simon Barjona’s name was changed to Peter.

Виголошенню горя нерозумним дівам передує запечатування Божого народу в останньому вірші двадцять другого розділу. Двадцять другий розділ відповідає двадцять другому розділу Буття, адже перша книга Старого Заповіту є прообразом першої книги Нового Заповіту. У серцевині пророчого ряду Євангелія від Матвія з одинадцятого по двадцять другий розділ, що охоплює дванадцять розділів, шостим із цих дванадцяти є шістнадцятий розділ, де ім’я Симона Бар-Йони було змінено на Петро.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> І Я також кажу тобі: ти — Петро, і на цій скелі Я збудую Мою церкву; і ворота пекла не здолають її. Матвія 16:18.

There are 459 verses in Matthew eleven through twenty-two. The middle verse is verse seventeen, of chapter sixteen, but that verse cannot be separated from verses eighteen and nineteen, for they are one statement.

У Євангелії від Матвія в розділах з одинадцятого по двадцять другий є 459 віршів. Середнім є сімнадцятий вірш шістнадцятого розділу, але цей вірш не можна відокремлювати від вісімнадцятого й дев’ятнадцятого, бо вони становлять одне висловлювання.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:17–19.

> Ісус відповів і сказав йому: Блаженний ти, Симоне, сину Йони, бо не плоть і кров відкрили це тобі, але мій Отець, що на небі. І я також кажу тобі: ти Петро, і на цій скелі я збудую мою церкву; і брами аду не здолають її. І дам тобі ключі Царства Небесного; і що ти зв’яжеш на землі, буде зв’язане на небі; і що ти розв’яжеш на землі, буде розв’язане на небі. Матвій 16:17–19.

The very center of chapters eleven unto twenty-two is the foundational covenant statement for Christianity. In that statement, Simon’s name is changed to Peter, which; when you apply the numerical position that each letter of the English language holds; such as “a” is one, and “z” is twenty-six—you find “p” is 16, “e” is 5, and “t” is 20, and another “e” is 5 and “r” is 18. When you multiply 16 X 5 X 20 X 5 X 18 it equals 144,000, and the reference to Peter’s name change, a symbol of covenant relationship, is found in chapter 16 verse 18, and the first letter of Peter is the number 16 and the last letter is the number 18. All of this is in the center of twelve chapters that begin with the symbol of eleven and end with the symbol of twenty-two.

Сам центр розділів з одинадцятого по двадцять другий є основоположним завітним твердженням для християнства. У цьому висловлюванні ім’я Симона змінюється на Петра, що, якщо застосувати числові позиції, які має кожна літера англійської абетки (наприклад, «a» — один, а «z» — двадцять шість), дає: «p» — 16, «e» — 5, «t» — 20, ще одна «e» — 5 і «r» — 18. Коли перемножити 16 X 5 X 20 X 5 X 18, виходить 144 000, і згадка про зміну імені Петра, символ завітних відносин, міститься в розділі 16, вірші 18, і перша літера імені Peter — число 16, а остання — число 18. Усе це в центрі дванадцяти розділів, що починаються символом числа одинадцять і закінчуються символом числа двадцять два.

That line is also found in Genesis chapters eleven through twenty-two, and in that line, there are 305 verses, which identifies chapter seventeen and verse eleven as the center of that line. That line of twelve chapters of the first book of the Old Testament identifies the covenant with Abraham, and represents the alpha line that meets the omega line, in the same chapters of the first book of the New Testament. The center of the line of the omega in Matthew is the high point of the covenant relationship of the one hundred and forty-four thousand, who are the covenant sign that is lifted up at the Sunday law. The center verse of Genesis’s line identifies not only the center verse, but also the second or middle step of the threefold covenant with Abraham, and just as significantly the sign of the covenant.

Та лінія також міститься в книзі Буття, у розділах з одинадцятого по двадцять другий, і в цій лінії налічується 305 віршів, що визначає сімнадцятий розділ і одинадцятий вірш як центр тієї лінії. Ця лінія з дванадцяти розділів першої книги Старого Заповіту визначає завіт з Авраамом і являє собою альфа-лінію, яка сходиться з омега-лінією в тих самих розділах першої книги Нового Заповіту. Центр омега-лінії в Євангелії від Матвія є найвищою точкою завітних стосунків ста сорока чотирьох тисяч, які є знаком завіту, що підноситься під час недільного закону. Центральний вірш лінії книги Буття визначає не лише центральний вірш, але й другий, або середній, щабель потрійного завіту з Авраамом, а також не менш істотно — знак завіту.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> І ви обріжете крайню плоть вашу; і це буде знаком завіту між мною і вами. Буття 17:11.

We will continue these things in the next article.

Ми продовжимо їх у наступній статті.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> Тоді, коли він змітав бруд і сміття, фальшиві коштовності та підроблені монети, усе піднялося й, мов хмара, вилетіло через вікно, і вітер поніс їх геть. У метушні я на мить заплющив очі; коли їх розплющив, усе сміття щезло. Коштовності, діаманти, золоті й срібні монети лежали рясно розсипані по всій кімнаті.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Потім він поставив на стіл скриньку, набагато більшу й гарнішу за попередню, і жменями збирав коштовності, діаманти, монети та кидав їх у скриньку, доки не лишилося жодного, хоча деякі з діамантів були не більші за вістря шпильки.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Тоді він закликав мене: «Прийди і подивись».

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> «Я зазирнув у скриньку, але мої очі засліпило це видовище. Вони сяяли вдесятеро яскравіше, ніж раніше. Я думав, що їх стерло піском під ногами тих лихих людей, які розсипали їх і втоптали в порох. Вони були розкладені в скриньці в прекрасному порядку, кожен на своєму місці, без жодних видимих зусиль з боку чоловіка, який кидав їх туди. Я вигукнув від великої радості, і від того вигуку прокинувся». Ранні твори, 83.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> «Ви відсуваєте пришестя Господнє занадто далеко. Я бачив, що пізній дощ прийде так само [раптово, як] опівнічний клич і з удесятереною силою». Спалдінґ і Маґан, 5.

> And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:20.

> І в усіх справах мудрості та розуму, про які цар питав їх, він знаходив їх у десять разів кращими за всіх чарівників і астрологів, що були в усьому його царстві. Даниїла 1:20.

Back to Articles