Article

# Elijah - Number Nine

Елайджа — Номер дев'ять

The Prophet Lied

Пророк збрехав

Author

Jeff Pippenger

Published

October 11, 2023

Formats

PDF
Word

We ended the last article with a passage that addresses “a lying spirit.” The following is one of the paragraphs from that passage.

Ми завершили останню статтю уривком, який стосується «брехливого духу». Нижче наведено один із абзаців із того уривка.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.” Testimonies to Ministers, 409.

> Неосвячені служителі стають проти Бога. Вони в одному подиху вихваляють Христа і бога цього світу. Хоча на словах вони приймають Христа, вони обіймають Варавву і своїми вчинками кажуть: 'Не Цього, але Варавву.' Нехай усі, хто читає ці рядки, візьмуть до уваги. Сатана вихваляється тим, на що здатен. Він замислює зруйнувати єдність, про яку Христос молився, щоб вона була в Його церкві. Він каже: 'Я піду і стану духом неправди, щоб обманювати тих, кого зможу, критикувати, засуджувати й фальсифікувати.' Нехай сина обману й фальшивого свідчення прийматиме церква, яка мала велике світло, великі докази, — і та церква відкине послання, яке Господь послав, і прийме найбезглуздіші твердження, хибні припущення й помилкові теорії. Сатана сміється з їхнього безглуздя, бо він знає, що таке істина. Testimonies to Ministers, 409.

Let “the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories.” In 1863, Millerite Adventism ‘returned’ to the unreasonable and false methodology employed by apostate Protestantism and rejected William Miller’s identification of the seven times of Leviticus twenty-six. The subject of ‘returning’ was represented by the rebels in Numbers fourteen, when they determined to select a captain and return to Egypt.

Нехай «сина обману й лжесвідчення прийме церква, яка мала велике світло, великі докази, — і та церква відкине вістку, яку Господь послав, і прийме найбільш необґрунтовані твердження, хибні припущення та фальшиві теорії». У 1863 році міллеритський адвентизм «повернувся» до нерозумної та хибної методології, яку застосовував відступницький протестантизм, і відкинув визначення Вільяма Міллера щодо семи часів у Левіті 26. Тему «повернення» було представлено бунтівниками в Числах 14, коли вони вирішили обрати начальника і повернутися до Єгипту.

> And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:4.

> І сказали вони один до одного: поставмо собі начальника, і повернімося до Єгипту. Числа 14:4.

The subject of “returning” to apostate Protestantism was also represented by Jeremiah, when in chapter fifteen, he was told that the fallen Protestants could return to him, but he was not to “return” unto them.

Тема "повернення" до відступницького протестантизму була також представлена пророком Єремією, коли в п’ятнадцятому розділі йому було сказано, що відступні протестанти можуть повернутися до нього, але він не повинен був "повертатися" до них.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. Jeremiah 15:17–20.

> Я не сидів у зборі глузників і не веселився; сидів самітно через Твою руку, бо Ти наповнив мене обуренням. Чому мій біль невпинний, а моя рана невиліковна, що не хоче загоюватися? Чи будеш Ти для мене зовсім як обманець і як води, що підводять? Тому так говорить Господь: Якщо ти навернешся, то Я знову приведу тебе, і ти станеш переді Мною; і якщо відділиш дорогоцінне від негідного, ти будеш як Мої уста; нехай вони навертаються до тебе, а ти не навертайся до них. І зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною; і вони воюватимуть проти тебе, але не переможуть тебе; бо Я з тобою, щоб спасати тебе й визволяти тебе, говорить Господь. Єремії 15:17–20.

Perhaps the clearest prophetic illustration of the principle of not returning to apostate Protestantism is found in the story of the disobedient prophet, who delivered a message of rebuke to Jeroboam, the northern ten tribe’s first king.

Можливо, найвиразнішою пророчою ілюстрацією принципу не повертатися до відступницького протестантизму є історія про непокірного пророка, який передав послання докору Єровоаму, першому цареві десяти північних племен.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:7–10.

> І цар сказав чоловікові Божому: Прийди зі мною додому та підкріпися, і я дам тобі нагороду. А чоловік Божий сказав цареві: Коли б ти дав мені половину свого дому, я не увійду з тобою, ані хліба не їстиму, ані води не питиму в цьому місці; бо так мені було наказано словом Господа: Не їж хліба, не пий води й не повертайся тією самою дорогою, якою прийшов. І він пішов іншою дорогою і не повернувся тією дорогою, якою прийшов до Бетела. 1 Царів 13:7-10.

The disobedient prophet had been told of God not to return the way he came. Millerite Adventism had come out of Protestantism represented by Sardis, and they were not to return. Though the disobedient prophet knew full well not to return the way he came, a false prophet of Jeroboam’s kingdom, told him that God had said that the disobedient prophet should return to the false prophet’s home and eat with him. In spite of God’s direction, he did that very thing. Once he had begun to eat the false prophet’s food, the Bible plainly states the prophet of Samaria had lied.

Непокірному пророкові Бог сказав не повертатися тією дорогою, якою він прийшов. Мілеритський адвентизм вийшов із протестантизму, представленого Сардами, і не мав повертатися. Хоча непокірний пророк добре знав, що не слід повертатися тією дорогою, якою він прийшов, лжепророк із царства Єровоама сказав йому, що Бог сказав, щоб непокірний пророк повернувся до дому лжепророка і поїв із ним. Всупереч Божій вказівці він саме так і вчинив. Щойно він почав їсти їжу лжепророка, Біблія прямо говорить, що пророк із Самарії збрехав.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. 1 Kings 13:11–19.

> А в Бет-Елі мешкав старий пророк; і прийшли його сини та розповіли йому про всі вчинки, що їх того дня в Бет-Елі зробив муж Божий, і слова, які він говорив цареві, вони також переказали своєму батькові. І їхній батько сказав їм: Якою дорогою він пішов? Бо його сини бачили, якою дорогою пішов муж Божий, що прийшов із Юди. І він сказав своїм синам: Осідлайте мені осла. І вони осідлали йому осла, і він сів на нього, і поїхав за мужем Божим, і знайшов його, що сидів під дубом; і сказав йому: Чи ти той муж Божий, що прийшов із Юди? Він відказав: Я. Тоді він сказав йому: Ходи зі мною додому та поїж хліба. А той сказав: Я не можу повернутися з тобою, ані увійти з тобою; ані хліба не їстиму, ані води не питиму з тобою на цьому місці. Бо мені сказано словом Господнім: Не їстимеш там хліба й не питимеш води, і не повернешся дорогою, якою ти прийшов. А той сказав йому: І я пророк, як і ти; і ангел говорив мені словом Господнім, кажучи: Поверни його з собою до свого дому, щоб він поїв хліба та попив води. Та він збрехав йому. І той повернувся з ним, і поїв у нього в домі хліба та попив води. 1 Царів 13:11-19.

The disobedient prophet ate and drank with the lying prophet of Samaria, meaning he accepted the message of an apostate prophet, and rejected the message of the Lord. The message he had faithfully delivered the same day. He knew full well he was not to return, but he did it anyway. Sister White informs us that if the “son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent.” In Millerite history the first angel had lightened the earth with its glory. In 1840, the first angel’s message was carried to every mission station in the world.

Непокірний пророк їв і пив зі самарійським лжепророком, тобто він прийняв вістку відступницького пророка й відкинув Господню вістку. Ту саму вістку він того ж дня вірно передав. Він добре знав, що не має повертатися, але все одно це зробив. Сестра Вайт повідомляє нам: «Якщо сина обману та лжесвідчення прийме церква, яка мала велике світло, великі докази, то та церква відкине вістку, яку послав Господь». В історії міллеритського руху перший ангел осяяв землю своєю славою. У 1840 році вістка першого ангела була донесена до кожної місійної станції у світі.

> “The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> "Звістка про скоре пришестя Господа в силі й великій славі в наш світ є істиною, і у 1840 році було піднято багато голосів для її проголошення." Видання рукописів, том 9, 134.

Shortly thereafter, Millerite Adventism returned to “the lie” of apostate Protestantism’s methodology, and discarded “the message of the Lord” which God had sent through William Miller. They discarded the message of Moses as presented by Elijah, and the “lie” received at the beginning in Millerite history, represents the “lie” that is believed at the end; the “lie” which brings strong delusion upon Laodicean Adventism.

Невдовзі після цього міллеритський адвентизм повернувся до «брехні» методології відступницького протестантизму і відкинув «Господню вістку», яку Бог послав через Вільяма Міллера. Вони відкинули вістку Мойсея, подану Іллею, і «брехня», прийнята на початку в історії міллеритів, представляє «брехню», в яку вірять наприкінці; «брехню», що наводить сильну оману на лаодикійський адвентизм.

> And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:10–12.

> І з усією обманливістю неправедності серед тих, що гинуть; бо вони не прийняли любові до правди, щоб спастися. І за це Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді: щоб були засуджені всі, хто не повірив правді, але вподобали неправедність. 2 Солунян 2:10-12.

We are attempting to demonstrate the role of Elijah as a symbol in connection with the parallel histories of the horn of Protestantism and the horn of Republicanism during the period that the sixth kingdom of Bible prophecy reigns. The difficulty in bringing all the issues of 1863 together prophetically, at least for me, is the various interrelated lines that border on the concept of “circuitous logic”. A straight forward logic is always the best approach, but identifying divine truths and the relationships of those truths to each other is a difficult work, for they are found in the Bible “here a little and there a little.”

Ми намагаємося показати роль Іллі як символу у зв’язку з паралельними історіями рога протестантизму та рога республіканізму в період, коли панує шосте царство біблійного пророцтва. Складність у пророчому поєднанні всіх питань 1863 року, принаймні для мене, полягає в різних взаємопов’язаних напрямах, що межують із поняттям «колової логіки». Пряма логіка завжди є найкращим підходом, але визначення божественних істин і взаємозв’язків цих істин між собою — справа нелегка, адже в Біблії вони подані «трохи тут, трохи там».

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little. Isaiah 28:9, 10.

> Кого він навчить знанню? І кого навчить розуміти вчення? Тих, що відлучені від молока й відняті від грудей. Бо припис на припис, припис на припис; рядок на рядок, рядок на рядок; тут трохи, там трохи. Ісая 28:9, 10.

It is also a difficult work when your target audience consists of those that are familiar with the primary truths you are addressing, but others are new to it all. Virtually all the truths I intend to give an overview of in this article, can be found in Habakkuk’s Tables. For fear of sounding as if I am using ‘circuitous logic’, I am going to tell you where we are going, in advance of actually going there.

Це також нелегка справа, коли ваша цільова аудиторія складається і з тих, хто обізнаний з основними істинами, які ви розглядаєте, і з тих, для кого усе це нове. Практично всі істини, огляд яких я маю намір подати в цій статті, можна знайти у «Таблицях Авакума». Щоб не здаватися таким, ніби я користуюся «обхідною логікою», я наперед скажу, куди ми прямуємо, ще до того, як фактично туди вирушимо.

In 1863, Laodicean Millerite Adventism set up an image of jealousy. The image of jealousy represents the first of Laodicean Adventism’s four generations.

У 1863 році лаодикійський міллеритський адвентизм поставив образ ревнощів. Образ ревнощів — перше з чотирьох поколінь лаодикійського адвентизму.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Тоді Він сказав мені: Сину людський, зведи тепер свої очі до півночі. І звів я свої очі до півночі, і ось на північному боці при брамі жертівника — цей образ ревнощів при вході. Єзекіїля 8:5.

The four generations of the Seventh-day Adventist church are represented in various passages of Scripture, but I employ Ezekiel eight as the primary point of reference. The reason for this is that chapter eight leads into chapter nine. In Ezekiel nine, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated, and in Testimonies, volume five, Sister White clearly identifies this fact. In Sister White’s comments she clearly addresses two classes of worshippers in Jerusalem when the sealing takes place. Ezekiel does the same thing, and the class that does not receive the seal are represented in chapter eight.

Чотири покоління Церкви Адвентистів Сьомого Дня представлені в різних уривках Святого Письма, але я використовую восьмий розділ книги пророка Єзекіїля як головну точку відліку. Причина в тому, що восьмий розділ веде до дев’ятого. У дев’ятому розділі Єзекіїля зображено запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і у «Свідченнях», том п’ятий, сестра Вайт чітко вказує на цей факт. У коментарях сестри Вайт вона чітко говорить про дві групи поклонників у Єрусалимі, коли відбувається запечатування. Єзекіїль робить те саме, і група, яка не отримує печатку, представлена у восьмому розділі.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> Ті, хто не засмучуються через власний духовний занепад і не сумують через гріхи інших, залишаться без Божої печатки. Господь повеліває Своїм посланцям, мужам, у чиїх руках знаряддя для вбивства: «Ідіть за ним через місто і вражайте; нехай ваше око не щадить і не майте жалю; вбийте дочиста старих і молодих, і дівиць, і малих дітей, і жінок; та не наближайтеся до жодної людини, на якій є знак; і починайте від Мого святилища. Тоді вони почали зі старійшин, що були перед домом».

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 211.

> Тут ми бачимо, що церква — Господня святиня — першою відчула удар Божого гніву. Старійшини, ті, кому Бог дав велике світло і які стояли як охоронці духовних інтересів народу, зрадили покладену на них довіру. Вони зайняли позицію, що нам не слід чекати чудес і явних проявів Божої сили, як у колишні дні. Часи змінилися. Ці слова зміцнюють їхнє невір’я, і вони кажуть: Господь не вчинить добра, ані зла. Він надто милостивий, щоб відвідати Свій народ судом. Так «Мир і безпека» — це крик людей, які вже ніколи не піднімуть свій голос, мов сурму, щоб показати Божому народові їхні переступи, а домові Якова — їхні гріхи. Ці німі пси, що не гавкали, — саме вони відчувають справедливу відплату ображеного Бога. Чоловіки, діви і малі діти всі разом гинуть. Свідчення, том 5, 211.

Chapter eight is describing those in Jerusalem–“the church” that in the fourth of the four generations–represented as bowing down to the sun.

Восьмий розділ описує тих у Єрусалимі — «церкву» — які в четвертому з чотирьох поколінь зображені як такі, що вклоняються сонцю.

> And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:16–18.

> І він привів мене у внутррішній двір дому Господнього, і ось, при дверях храму Господнього, між притвором і жертовником, було близько двадцяти п'яти мужів: вони стояли спинами до храму Господнього, а обличчями на схід, і поклонялися сонцю на сході. Тоді він сказав мені: Чи бачив ти це, сину людський? Чи це дрібниця для дому Юдиного — чинити ті мерзоти, які вони чинять тут? Бо вони наповнили край насильством і знову повернулися, щоб гнівити Мене; і ось, вони підносять гілку до свого носа. Тому й Я вчиню в люті: Моє око не пощадить, і не змилуюся; і хоч би вони кричали в Мої вуха гучним голосом, Я їх не почую. Єзекіїля 8:16-18.

Just as with the evil report of the ten spies, the twenty-five leaders of the rebellion that are worshipping the sun have “provoked” the Lord to anger. The Sunday law is the “day of provocation” which the prophets point forward to. Chapter nine describes those that receive the seal of God at the same point in time, for it is simply repeating and enlarging upon chapter eight.

Так само, як і у випадку з поганою звісткою десяти розвідників, двадцять п’ять ватажків заколоту, які поклоняються сонцю, «спровокували» Господа до гніву. Недільний закон є «днем провокації», на який вказують пророки. Дев’ятий розділ описує тих, хто отримує Божу печатку в той самий час, адже він просто повторює й розширює восьмий розділ.

> “This sealing of the servants of God [Revelation seven] is the same that was shown to Ezekiel in vision.” Testimonies to Ministers, 445.

> "Це запечатування слуг Божих [Об’явлення, розділ сьомий] є тим самим, що було показане Єзекіїлю у видінні." Свідчення для служителів, 445.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began its wandering through the wilderness. The prophetic history that identifies the image of jealousy in 1863, was the golden calf of Aaron. The prophetic characteristics of the golden calf are that it was an image of a beast, and it was gold. Gold is the symbol of Babylon, so Aaron’s golden calf was the image of the beast of Babylon. The image of the beast is only defined as the combination of church and state with the church in control of the relationship.

У 1863 році перше покоління лаодикійського адвентизму почало своє блукання пустелею. Пророча історія, що ототожнює образ ревнощів у 1863 році, — це золотий телець Аарона. Пророчі характеристики золотого тельця полягають у тому, що це був образ звіра і що він був золотим. Золото — символ Вавилона, тож золотий телець Аарона був образом звіра Вавилона. Образ звіра визначається лише як поєднання церкви і держави, у якому церква контролює ці взаємини.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> Але що таке «образ для звіра»? І як його слід сформувати? Образ створюється двохрогим звіром і є образом для звіра. Його також називають образом звіра. Отже, щоб дізнатися, яким є цей образ і як його слід сформувати, ми маємо вивчити характеристики самого звіра — папства.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> Коли рання церква зіпсувалася, відступивши від простоти Євангелія й прийнявши язичницькі обряди та звичаї, вона втратила Духа й силу Божу; і, щоб контролювати сумління людей, вона стала шукати підтримки світської влади. Наслідком стало папство — церква, що контролювала владу держави й використовувала її для досягнення власних цілей, особливо для покарання «єресі». Щоб Сполучені Штати сформували образ звіра, релігійна влада повинна настільки контролювати цивільну владу, щоб авторитет держави також використовувався церквою для досягнення її власних цілей. Велика боротьба, 443.

The calf built by Aaron, was built when Moses was receiving the Ten Commandments. The second commandment forbids the worship of idols, and includes a partial description of God’s character, when it identifies God as a jealous God.

Теля, яке зробив Аарон, було зроблено, коли Мойсей отримував Десять заповідей. Друга заповідь забороняє поклоніння ідолам і містить частковий опис Божого характеру, називаючи Бога ревнивим Богом.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Не роби собі ніякого різьбленого зображення, ані жодної подоби того, що на небі вгорі, і що на землі внизу, і що у воді під землею; не вклоняйся їм і не служи їм, бо Я, Господь, Бог твій, Бог ревнивий, що караю провину батьків на дітях до третього й четвертого покоління тих, хто Мене ненавидить; і виявляю милість тисячам тих, хто Мене любить і хто дотримує Мої заповіді. Вихід 20:4–6.

Aaron’s image of the golden calf, being an idol, represents an image of jealousy, for it produced the righteous indignation that compelled Moses to throw down and break the first two tables of the Ten Commandments. We intend to show that the counterfeit chart of 1863, was represented by Aaron’s golden calf. God’s jealousy was manifested towards Aaron’s golden calf, for the golden calf represented a false god. The calf was the counterfeit representation of God. Aaron proclaimed that it represented the gods that had delivered them from Egyptian bondage. The two tables which Moses broke in that very history, were a “transcript” of the true God’s character, the God that had actually brought them out of Egypt. The counterfeit chart produced in 1863, is an image of jealousy, for it broke the two tables of Habakkuk chapter two by removing the seven times of Moses’ oath.

Образ золотого тельця Аарона, будучи ідолом, є образом ревнощів, бо він породив праведне обурення, що спонукало Мойсея кинути й розбити перші дві скрижалі Десяти Заповідей. Ми маємо намір показати, що підроблена таблиця 1863 року була символізована золотим тельцем Аарона. Божа ревність виявилася проти золотого тельця Аарона, бо золотий телець представляв фальшивого бога. Телець був підробленим зображенням Бога. Аарон проголосив, що він представляє богів, які звільнили їх з єгипетського рабства. Дві скрижалі, які Мойсей розбив саме в тій історії, були «відбитком» характеру істинного Бога, того Бога, який насправді вивів їх з Єгипту. Підроблена таблиця, створена 1863 року, є образом ревнощів, бо вона розбила дві таблиці другого розділу книги Авакума, усунувши сім разів Мойсеєвої клятви.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> "Я бачила, що таблиця 1843 року була спрямована рукою Господа і що її не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів; що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Його руку не було віднято." Ранні твори, 74, 75.

Further Ellen White adds to the command not to altar the 1843 chart, with the qualifications of “except by inspiration.”

Крім того, Еллен Вайт доповнює повеління не змінювати діаграму 1843 року застереженням «окрім як під натхненням».

> “I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> "Я бачила, що старою схемою керував Господь, і що жодна її цифра не повинна бути змінена, інакше як за натхненням. Я бачила, що цифри на схемі були такими, якими Бог хотів, щоб вони були, і що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких цифрах, щоб ніхто не побачив її, доки Його рука не була віднята." Spalding і Magan, 2.

James and Ellen White were living with Otis Nichol’s family, when Nichol’s prepared and produced the 1850 chart. The only thing that was “altered” with the 1850 chart, was that the year ‘1844’ was used to replace the year ‘1843,’ that had been represented upon the 1843 chart. The only thing “altered” was a correction of the “mistake” that God had held His hand over. The inspiration of the prophetess was in the very home where the 1843 chart was “altered” into the 1850 chart, and the seven times of Leviticus twenty-six remained enshrined upon that chart, as it had been on the 1843 chart.

Джеймс і Еллен Уайт жили в родині Отіса Ніколса, коли Ніколс підготував і видав таблицю 1850 року. Єдине, що було «змінено» в таблиці 1850 року, це те, що рік '1844' використали замість року '1843', який був зображений на таблиці 1843 року. Єдиним «зміненим» було виправлення «помилки», яку Бог прикрив Своєю рукою. Натхнення пророчиці перебувало саме в тому домі, де таблицю 1843 року було «змінено» на таблицю 1850 року, і «сім часів» двадцять шостого розділу Левита залишилися зображеними на тій таблиці, як і на таблиці 1843 року.

The second commandment includes another piece of this prophetic puzzle, for it identifies that God counts the generations until He visits the iniquity that occurs. 1863, began the first of four generations of the Seventh-day Adventist church, for the Millerite movement ended at that point.

Друга заповідь містить ще один фрагмент цієї пророчої головоломки, бо вона вказує, що Бог відлічує покоління, аж доки не покарає за беззаконня, що коїться. У 1863 році розпочалося перше з чотирьох поколінь Церкви адвентистів сьомого дня, бо на той момент міллеритський рух завершився.

The two tables of the Ten Commandments typify the two tables of Habakkuk, but they also typify the two wave loaves of Pentecost, which were the only offering in the sanctuary service that included sin. The manifestation of God’s power in the giving of the Ten Commandments, the manifestation of God’s power at the Pentecostal outpouring and the manifestation of God’s power in the history of the two charts of the Millerites, all typify the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in the latter rain. The two wave loaves of Pentecost represent the one hundred and forty-four thousand who are lifted up as an ensign during the latter rain.

Дві скрижалі Десяти Заповідей є прообразом двох таблиць Авакума, але вони також є прообразом двох хлібів коливання П'ятидесятниці, що були єдиною жертвою у служінні святилища, яка включала гріх. Прояв Божої сили при даруванні Десяти Заповідей, прояв Божої сили під час п'ятидесятницького вилиття і прояв Божої сили в історії двох таблиць міллеритів — усе це є прообразами остаточного прояву вилиття Святого Духа у пізньому дощі. Два хліби коливання П'ятидесятниці представляють сто сорок чотири тисячі, які піднесені як знамено під час пізнього дощу.

The Pentecostal wave loaves were to be prepared with “leaven”, which represents sin, but the leaven was destroyed by the process of baking.

П’ятидесятницькі хліби потрясання мали бути приготовлені із «закваскою», яка символізує гріх, але закваска була знищена в процесі випікання.

> In the mean time, when there were gathered together an innumerable multitude of people, insomuch that they trode one upon another, he began to say unto his disciples first of all, Beware ye of the leaven of the Pharisees, which is hypocrisy. Luke 12:1.

> Тим часом, коли зібрався незліченний натовп людей, так що вони топтали один одного, він насамперед почав говорити до своїх учнів: Стережіться закваски фарисейської, що є лицемірством. Луки 12:1.

The wave loaves were a first fruit offering.

Хліби похитування були приношенням первоплодів.

> Ye shall bring out of your habitations two wave loaves of two tenth deals: they shall be of fine flour; they shall be baken with leaven; they are the firstfruits unto the Lord. Leviticus 23:17.

> Принесете з ваших осель два хліби коливання з двох десятин ефи: вони будуть із питльованого борошна; спечені на квасі; вони — первоплоди для Господа. Левит 23:17.

The one hundred and forty-four thousand are the first fruit offering in the last days.

Сто сорок чотири тисячі — приношення первоплодів в останні дні.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> І я поглянув, і ось: Агнець стоїть на горі Сіон, і з Ним — сто сорок чотири тисячі, що мають на чолах їхніх написане ім’я Його Отця. І почув я голос з неба, немов голос багатьох вод, і як голос великого грому; і почув я голос арфістів, що грають на своїх арфах. І вони співали, мовби нову пісню перед престолом, і перед чотирма живими істотами, і перед старцями; і ніхто не міг навчитися тієї пісні, окрім ста сорока чотирьох тисяч, які були викуплені із землі. Це ті, що не сквернилися з жінками; бо вони дівственники. Це ті, що йдуть за Агнцем, куди б Він не пішов. Вони викуплені з-поміж людей як первоплоди Богові та Агнцеві. І в їхніх устах не знайдено підступу, бо вони бездоганні перед престолом Бога. Об’явлення 14:1-5.

The class of worshippers in the last days who never die, represented by Elijah will have fully overcome sin, for the fire of purification that is brought upon them by the Messenger of the Covenant, thoroughly bakes out and removes the leaven, from the sons of Levi.

Група поклонників останніх днів, що ніколи не помруть, уособлена Іллею, повністю подолає гріх, бо вогонь очищення, який наведе на них Посланець Завіту, дощенту випалить і видалить закваску із синів Левія.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ось, Я пошлю Мого посланця, і він приготує дорогу переді Мною; і Господь, Якого ви шукаєте, раптово прийде до Свого храму, і Посланець Заповіту, Яким ви тішитеся,— ось, Він прийде, говорить Господь Саваот. А хто витримає день Його приходу? І хто встоїть, коли Він з’явиться? Бо Він — як вогонь плавильника і як луг пральників. І сяде Він, як плавильник та очищувач срібла; і очистить Він синів Левія, і переплавить їх, як золото й срібло, щоб вони приносили Господеві жертву у праведності. Тоді буде приємною Господеві жертва Юди та Єрусалима, як за давніх днів і як у попередні роки. Малахії 3:1–4.

The offering that is “as the days of old” is the Pentecostal wave offering of two loaves. It was lifted up as an offering, identifying the two prophets that were slain in the streets, and who are then lifted up to heaven as an ensign, at the beginning of the Sunday law crisis.

Приношення, яке є «як за днів давніх», — це п’ятидесятницьке приношення коливання з двох хлібин. Його підносили як приношення, вказуючи на двох пророків, яких було вбито на вулицях, і яких потім буде піднесено на небо як знамено на початку кризи недільного закону.

When Aaron produced his golden calf, he pronounced that the calf was the gods that had brought them out of Egypt, and then proclaimed a feast to the Lord.

Коли Аарон виготовив свого золотого тельця, він заявив, що цей телець — боги, які вивели їх з Єгипту, а потім оголосив свято Господеві.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. Exodus 32:4, 5.

> І він узяв їх з їхніх рук, і зробив з них литого тельця та обробив його різцем; і вони сказали: Оце боги твої, Ізраїлю, що вивели тебе з землі Єгипетської. Коли ж Аарон побачив це, він збудував перед ним жертовник; і Аарон оголосив і сказав: Завтра — свято Господеві. Вихід 32:4, 5.

When the northern kingdom of Israel broke away from the southern kingdom of Judah, Jeroboam, the first king of Israel purposely introduced a counterfeit worship service in two cities, made the same pronouncement as Aaron, claiming his two golden calves were the gods that brought them out of Egypt, and ordained a counterfeit feast as had Aaron.

Коли північне царство Ізраїлю відокремилося від південного царства Юди, Єровоам, перший цар Ізраїлю, навмисно запровадив фальшиве богослужіння у двох містах, проголосив те саме, що й Аарон, стверджуючи, що свої два золоті тельці були богами, які вивели їх з Єгипту, і встановив фальшиве свято, як і Аарон.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> І сказав Єровоам у серці своєму: Тепер повернеться царство до дому Давидового. Якщо цей народ буде ходити приносити жертви в домі Господньому в Єрусалимі, то серце цього народу знову навернеться до їхнього пана, до Ровоама, царя Юдиного; і вони вб’ють мене та повернуться до Ровоама, царя Юдиного. І порадився цар, і зробив двох золотих тельців, та й сказав до них: Досить вам ходити до Єрусалима; ось боги твої, Ізраїлю, що вивели тебе з землі Єгипетської. І поставив одного в Бетелі, а другого поставив у Дані. І стало це гріхом, бо народ ходив поклонятися перед одним із них, аж до Дана. І зробив він дім для узвиш та настановив священиків із найнижчого люду, що не були з синів Левія. І встановив Єровоам свято у восьмому місяці, п’ятнадцятого дня місяця, подібне до свята, що в Юді, і приносив на жертовнику. Так він учинив у Бетелі, приносячи жертви тельцям, яких зробив; і поставив у Бетелі священиків на узвишшях, які він зробив. І приносив він на жертовнику, який зробив у Бетелі, п’ятнадцятого дня восьмого місяця, у місяці, який він надумав у своєму серці; і встановив свято для синів Ізраїлевих, і приносив на жертовнику жертви та кадив. 1 Царів 12:26–33.

Dan means judgment, and represents a state; Bethel means the house of God. With Aaron’s rebellion as with king Jeroboam’s the symbols identify the combination of church and state that ultimately takes place at the Sunday law in the United States.

Дан означає «суд» і символізує державу; Вефіль означає «дім Божий». Як у випадку бунту Аарона, так і бунту царя Єровоама, символи вказують на поєднання церкви й держави, яке зрештою відбувається під час запровадження недільного закону у Сполучених Штатах.

The Sunday law occurs at the end of Adventism and in the beginning of Adventism, the movement, which had been identified as the Protestant horn in the summer of 1844, came together legally with the Republican horn. Thus, Aaron and Jeroboam’s rebellion represents both 1863, and the soon-coming Sunday law.

Недільний закон настає наприкінці адвентизму, а на початку адвентизму рух, який влітку 1844 року було ідентифіковано як протестантський ріг, юридично об’єднався з республіканським рогом. Отже, бунт Аарона та Єровоама представляє як 1863 рік, так і недільний закон, що незабаром настане.

The reason that the messenger of the covenant purifies the “sons of Levi” and not any other of the tribes, is because at the rebellion of Aaron’s golden calf, it was the Levites that stood with Moses. For their faithfulness, they were then made the tribe that represented the priesthood, an honor which had been previously designed to consist of the firstborn of each of the tribes. This is why Jeroboam made sure that his counterfeit priesthood was not of the sons of Levi, and instead made his priesthood “of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.”

Причина, чому посланець заповіту очищує «синів Левія», а не жодне з інших племен, полягає в тому, що під час бунту із золотим тільцем Аарона саме левіти стали на бік Мойсея. За їхню вірність їх тоді призначили племенем, що представляло священство, — честю, яка раніше була призначена первісткам кожного з племен. Тому Єровоам подбав, щоб його фальшиве священство не було з синів Левія, а натомість зробив своє священство «з найнижчих з народу, що не були з синів Левія».

The sons of Levi are those that are purified by fire as an ensign, or wave offering during the Sunday law crisis. The history of the Sunday law crisis in the last days, was typified by the crisis of 1863, when the newly identified Protestant horn became legally attached to the Republican horn. We have one more line of history to address before we begin to work through the passages we have just referenced.

Сини Левія — це ті, кого під час кризи недільного закону очищують вогнем як стяг або коливну жертву. Історія кризи недільного закону в останні дні була прообразно представлена кризою 1863 року, коли щойно визначений протестантський ріг був юридично приєднаний до республіканського рога. У нас залишилася ще одна лінія історії, яку слід розглянути, перш ніж ми почнемо опрацьовувати уривки, на які щойно посилалися.

That line is the year 1856, and we will address that in our next article.

Та лінія — це 1856 рік, і ми розглянемо це в нашій наступній статті.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Прихід Христа як нашого первосвященика до Святого Святих для очищення святилища, показаний у Даниїла 8:14; прихід Сина Людського до Давнього днями, як подано в Даниїла 7:13; і прихід Господа до Свого храму, передвіщений Малахією, є описами однієї й тієї самої події; і це також представлено приходом Нареченого на весілля, описаним Христом у притчі про десять дів, у Матвія 25». Велика боротьба, 426.

Back to Articles