Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Книга Даниїла — номер сто чотирнадцять

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Останнє покоління: розкриття сповнення пророцтва Єзекіїля та запечатування 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Покоління, яке було свідком настання третього горя 11 вересня 2001 року, є останнім поколінням в історії Землі. Уривок із книги Єзекіїля, який підтверджує цю істину, міллеріти розуміли як безпосередньо пов’язаний із притчею про десять дів, а отже з другим розділом Авакума. У тій історії видіння з другого розділу Авакума, яке «вже не забариться» і сповнилося 22 жовтня 1844 року, було прообразом незабаром прийдешнього недільного закону у Сполучених Штатах. Але пророцтво Єзекіїля про видіння, яке більше не буде відкладене, повністю сповнюється в історії запечатування ста сорока чотирьох тисяч, що почалася з настання третього горя 11 вересня 2001 року.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> І було до мене слово Господнє: Сину людський, що це за приповідка, яку ви маєте в землі Ізраїлевій, говорячи: «Дні подовжуються, і кожне видіння не справджується»? Тому скажи їм: Так говорить Господь Бог: Я покладу край цій приповідці, і більше не вживатимуть її як приповідку в Ізраїлі; але скажи їм: «Дні близькі, і здійснення кожного видіння». Бо не буде більше в домі Ізраїлевому ні марного видіння, ні улесливого ворожіння. Бо Я — Господь: я промовлю, і слово, яке я скажу, збудеться; воно більше не буде відкладатися; бо у ваші дні, о, доме непокірний, я скажу слово й виконаю його, говорить Господь Бог. І знову було до мене слово Господнє: Сину людський, ось з дому Ізраїлевого кажуть: «Видіння, яке він бачить, — на багато днів уперед, і він пророкує про далекі часи». Тому скажи їм: Так говорить Господь Бог: Жодне з моїх слів більше не буде відкладене, але слово, яке я сказав, буде виконане, говорить Господь Бог. Єзекіїля 12:21-28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Усі пророки говорять про останні дні, а "марне видіння" та "лестиве ворожіння" "у домі Ізраїлевому" — це фальшивий пізній дощ, послання "мир і безпека", яке стверджує, що "видіння, яке він бачить, стосується далеких днів, а пророкує він про далеко майбутні часи." Це "суперечка" Авакума, бо ті, хто представляють "марне видіння", заперечують проти "видіння, яке він бачить". Вони твердять, що "видіння, яке він бачить, стосується далеких днів, а пророкує він про далеко майбутні часи." Вісники послання "мир і безпека" заявляють: "дні затягуються, і всяке видіння не справджується", зрештою, хіба він не передрікав 18 липня 2020 року? Вісників "марного видіння" також описує Єзекіїль у перших двох віршах цього розділу.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> І також прийшло до мене слово Господнє, говорячи: Сину людський, ти живеш посеред дому бунтівного, що має очі, щоб бачити, та не бачить; має вуха, щоб слухати, та не слухає: бо це дім бунтівний. Єзекіїль 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Усі пророки згодні між собою і всі говорять про останні дні, а коли Христос під час Свого служіння звертався до прискіпливих юдеїв, Він цитував Ісаю, щоб окреслити тих прискіпливих юдеїв, яких тоді відлучали від Бога, як таких, що мають очі, щоб бачити, однак не бачать, і вуха, щоб чути, однак не чують. Тепер, як і тоді, Єзекіїль звертається до насмішників лаодикійського адвентизму, прискіпливих юдеїв наших днів, які пропонують звістку «мир і безпека» на противагу звістці пізнього дощу. Ісус керувався правилами, які Він вклав у Своє Слово, тож Його пророцтва також стосуються останніх днів більш конкретно, ніж тих днів, коли Він звертався до прискіпливих юдеїв.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Тому говорю їм притчами: бо, дивлячись, не бачать; і слухаючи, не чують і не розуміють. І на них збувається пророцтво Ісаї, яке каже: Слухом почуєте, та не зрозумієте; і, дивлячись, побачите, та не збагнете. Бо огрубіло серце цього народу, і вуха їхні тугі на слух, і очі свої заплющили, щоб коли-небудь не побачили очима, і не почули вухами, і не зрозуміли серцем, і не навернулися, щоб Я їх зцілив. А блаженні ваші очі, бо бачать, і ваші вуха, бо чують. Бо воістину кажу вам: багато пророків і праведників бажали побачити те, що ви бачите, та не побачили; і почути те, що ви чуєте, та не почули. Матвія 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Явище народу, що чує, та не чує, і бачить, та не бачить, є ознакою колишнього Божого народу, якого Бог починає обходити стороною. Це пророче явище є сповненням пророцтва Ісаї про таку ситуацію. Як і всі пророки, Ісая разом із Христом говорить про останні дні.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> Року, коли помер цар Озія, я бачив Господа, Який сидів на престолі, високому й піднесеному, і поділ Його одежі наповнював храм. Над Ним стояли серафими; кожен мав по шість крил: двома закривав обличчя, двома закривав ноги, а двома літав. І кликали один до одного та казали: Свят, свят, свят Господь Саваот: уся земля повна Його слави. Пороги дверей захиталися від голосу того, хто кликав, і дім наповнився димом. І я сказав: Горе мені! бо я загинув, бо я людина з нечистими устами, і живу серед народу з нечистими устами; бо очі мої бачили Царя, Господа Саваота. Тоді прилетів до мене один із серафимів, маючи в руці жарину, яку він щипцями взяв із жертовника. І доторкнувся нею до моїх уст, і сказав: Ось це торкнулося твоїх уст; і беззаконня твоє відняте, і гріх твій очищений. І почув я голос Господа, Який говорив: Кого Я пошлю, і хто піде для нас? І я сказав: Ось я, пошли мене. А Він сказав: Іди і скажи цьому народові: Слухаючи, слухайте, але не розумійте; дивлячись, дивіться, але не збагніть. Зроби серце цього народу огрубілим, і вуха його обтяжілими, і очі його заплющ; щоб очима не бачили, і вухами не чули, і серцем не розуміли, і не навернулися, і не були зцілені. Ісая 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Ісая, Єзекіїль і Христос представляють тих, кого запечатують в останні дні, під час пізнього дощу, коли обговорюється істинне й хибне послання пізнього дощу, на виконання другого розділу книги Авакума. За словами Ісуса, у час, коли це звершується, праведні «бачать» притчі, які є символом пророцтва. «Мудрі» розуміють пророче послання пізнього дощу, але ті, кого представляють прискіпливі юдеї, не бачать і не чують, і, за Єзекіїлем, вони проголошують послання «мир і безпека», стверджуючи, що виконання пророцтв ще далеко в майбутньому. Вони не заперечують пророцтв; прискіпливі юдеї лише на словах визнавали пророцтво про пришестя Месії; але просто відкладали цю подію на далеке майбутнє. Та Ісус проголосив благословення для тих, хто «побачить» пророче послання свого часу.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

За часів Христа це була звістка, що прийшла під час Його хрещення, коли зійшов Святий Дух. Зішестя Святого Духа при Його хрещенні стало прообразом зішестя ангела десятого розділу Об’явлення 11 серпня 1840 року. Божественне зішестя в обох цих історіях знаменувало прихід звістки теперішньої істини того часу; для Ісуса це була звістка про Його смерть і воскресіння, символічно представлена Його хрещенням. Для міллеритів це була звістка про іслам першого та другого горя, що підтвердила випробувальну звістку пророцтв часу. Обидві ці історії узгоджуються з приходом випробувальної звістки пізнього дощу 11 вересня 2001 року. Саме тому Сестра Вайт записує наступне:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> Усі послання, дані у 1840–1844 роках, мають нині бути проголошені з силою, бо багато людей втратили орієнтири. Ці послання мають бути донесені до всіх церков.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Христос сказав: «Блаженні ваші очі, бо вони бачать; і ваші вуха, бо вони чують. Бо істинно кажу вам, що багато пророків і праведників бажали побачити те, що ви бачите, та не побачили; і почути те, що ви чуєте, — та не почули» [Матвія 13:16, 17]. Блаженні ті очі, що бачили те, що було побачене в 1843 і 1844 роках.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> Послання було дано. І не слід зволікати з повторенням цього послання, бо ознаки часу сповнюються; завершальна праця має бути виконана. Велика праця буде звершена за короткий час. Невдовзі за Божим призначенням буде дано послання, яке переросте в гучний клич. Тоді Даниїл стане на своєму жеребі, щоб дати своє свідчення.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> Увагу наших церков слід пробудити. Ми стоїмо на порозі найвеличнішої події в історії світу, і сатана не повинен мати влади над народом Божим, змушуючи їх і надалі спати. Папство з’явиться у своїй силі. Усім тепер слід пробудитися й досліджувати Писання, бо Бог відкриє Своїм вірним, що буде в останній час. Слово Господнє має прийти до Його народу в силі...

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> "Ось що мені було показано — що ми спимо і не знаємо часу нашого відвідання. Але якщо ми смиримося перед Богом і будемо шукати Його всім серцем, Він дасть Себе знайти нам." Видання рукописів, том 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Звістка, яка була прообразно представлена звісткою теперішньої істини про Месію в історії Христа та звісткою теперішньої істини 1840–1844 років, указує на останні дні, коли міллеритська звістка повториться. Ті, кого в цих історіях зображено як неспроможних «бачити й чути», «не знають часу свого відвідання». Коли Ісая подає першу згадку про вісників фальшивої звістки пізнього дощу, які бачать, але не бачать, він позначає час, коли починається цей період, період, про який Сестра Вайт сказала: «звістка, призначена Богом, яка переросте в гучний клич». «Боже призначення» означає конкретний час, коли ця звістка мала прийти, а в третьому вірші шостого розділу книги Ісаї він точно вказує цей час.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> І один кликав до іншого й казав: Свят, свят, свят Господь сил; уся земля повна Його слави. Ісая 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Сестра Вайт вказує, що коли ангели кличуть один одному: «Святий, Святий, Святий», в уривку, де Ісая описує тих, хто має очі, але не бачить, це сповнилося 11 вересня 2001 року.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> Коли вони [ангели] споглядають майбутнє, коли вся земля сповниться Його славою, тріумфальна пісня хвали перекликається від одного до іншого мелодійним співом: «Свят, свят, свят — Господь Саваот». Вони цілком задоволені тим, що можуть прославляти Бога; і в Його присутності, під Його усмішкою благовоління, вони нічого більшого не бажають. Носячи Його образ, служачи Йому та поклоняючись Йому, їхнє найвище прагнення цілком здійснюється. Review and Herald, 22 грудня 1896 р.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

11 вересня 2001 року почалося запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і пізній дощ почав накрапати, і почалася суперечка Авакума, коли повторювалася притча про десятьох дів. У той момент пророцтво Єзекіїля знайшло своє досконале виконання. Пророче Слово більше не буде відкладатися, і покоління, яке стало свідком 11 вересня 2001 року, є останнім поколінням планети Земля, бо видіння у кінці Адвентизму звіщає про закриття часу випробування при другому пришесті Христа. Другий свідок цього факту міститься в книзі Луки, у двадцять першому розділі.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Істинно кажу вам: цей рід не перейде, доки все не збудеться. Небо й земля перейдуть, але слова Мої не перейдуть. Луки 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

У двадцять першому розділі Євангелія від Луки Ісус визначає останнє покоління земної історії. Він щойно подав огляд послідовного перебігу історії від зруйнування Єрусалима у 70 році і аж до історії міллеритів. Потім Він відходить від оповіді, що безпосередньо окреслює пророчу історію, і наводить притчу, яка просто повторює й розширює представлену Ним пророчу історію. Так Він подав два внутрішні свідчення тієї самої оповіді і завершив, визначивши, що «покоління», яке було свідком цих подій, житиме до Його повернення, тим самим у контексті окресливши покоління, яке представляють сто сорок чотири тисячі.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Історія запечатання ста сорока чотирьох тисяч — це останнє покоління, і вони не скуштують смерті, хоча живуть у час, коли небо й земля минуть.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Та день Господній прийде, як злодій уночі; в який небеса з великим гуркотом проминуть, і стихії від палкого жару розплавляться, а земля й діла, що на ній, згорять. Тож, коли все це має розпастися, якими мусите бути ви в усякому святому житті та побожності, очікуючи й поспішуючи до приходу дня Божого, в який небеса, запалені, розпадуться, і стихії від палкого жару розплавляться? 2 Петра 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

Друге пришестя Христа було представлене на Преображенні Христа.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> Мойсей на горі Преображення був свідком перемоги Христа над гріхом і смертю. Він представляв тих, хто вийде з могили під час воскресіння праведних. Ілля, який був узятий на небо, не побачивши смерті, представляв тих, хто житиме на землі під час другого приходу Христа і хто буде «перемінений, в одну мить, у мить ока, при останній сурмі»; коли «це смертне має зодягнутися в безсмертя» і «це тлінне має зодягнутися в нетління». 1 Коринтян 15:51-53. Ісус був зодягнений у небесне світло, так, як Він з’явиться, коли прийде «удруге без гріха на спасіння». Бо Він прийде «в славі Свого Отця зі святими ангелами». Євреям 9:28; Марка 8:38. Обітниця Спасителя учням тепер сповнилася. На горі в мініатюрі було представлено майбутнє царство слави — Христос-Цар, Мойсей як представник воскреслих святих, і Ілля — перенесених. Бажання віків, 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Ілля, який не помер, є прообразом ста сорока чотирьох тисяч, які не помруть, а Мойсей — прообразом тих, які помруть. В останні дні ці дві групи представлені в сьомому розділі Об'явлення як сто сорок чотири тисячі та велика множина. Коли у шостому розділі Об'явлення відкривається п'ята печать, тим, кого папство вбило в часи Темних віків, дано білі шати.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> 'І коли він відкрив п’яту печать, я побачив під жертовником душі тих, що були вбиті за Слово Боже та за свідчення, якого вони трималися: і вони закликали гучним голосом, кажучи: Доки ж, Владико, Святий та Істинний, Ти не судиш і не мстишся за нашу кров на тих, хто живе на землі? І кожному з них було дано білі шати [Їх було проголошено чистими й святими]; і було сказано їм, щоб вони спочили ще на короткий час, аж доки також не доповниться число їхніх співслуг та їхніх братів, яким належало бути вбитими, як і вони' [Об’явлення 6:9-11]. Тут Іванові були показані сцени, які не були дійсністю, а тим, що мали відбутися в певний період часу в майбутньому. Manuscript Releases, том 20, 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Мученики питають, коли Бог звершить відплату за їхнє вбивство. У мученика була віра Ісуса ще до того, як його вбили, бо саме вияв цієї віри спонукав папство до його вбивства. Білі шати символізують праведність Христа, проте білі шати, дані цим убитим душам, були даровані їм уже після їхнього мучеництва. Шати є символом мучеництва, а не просто праведності Христа. Мученик має шату Христової праведності ще до того, як його вб'ють. Великий натовп у сьомому розділі Об'явлення отримує білі шати, тим самим представляючи тих, хто помре під час майбутньої кривавої різанини, пов'язаної з недільним законом. Отже, сто сорок чотири тисячі представлені Іллею, а вірні, які помирають у Господі, — Мойсеєм на горі Преображення.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

Сто сорок чотири тисячі — це покоління, яке не вмирає, і саме це покоління має на увазі Христос у двадцять першому розділі Луки як таке, що буде живим, коли небо й земля проминуть.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> Убивство Авеля було першим прикладом ворожнечі, про існування якої Бог проголосив, що вона буде між змієм і насінням жінки — між Сатаною та його підданими і Христом та Його послідовниками. Через людський гріх Сатана здобув владу над людським родом, але Христос дав би їм змогу скинути його ярмо. Щоразу, коли завдяки вірі в Агнця Божого душа відрікається служіння гріху, розпалюється гнів Сатани. Святе життя Авеля свідчило проти твердження Сатани, що людині неможливо виконувати Божий закон. Коли Каїн, керований духом лукавого, побачив, що не може підкорити Авеля, він так розлютився, що позбавив його життя. І всюди, де знайдуться ті, хто стане на захист праведності Божого закону, проти них виявлятиметься той самий дух. Це той дух, який у всі віки встановлював стовп і розпалював багаття для Христових учнів. Але жорстокості, яких зазнає послідовник Ісуса, спричинені Сатаною та його воїнством, бо вони не можуть примусити його підкоритися їхній владі. Це лють переможеного ворога. Кожен мученик Ісуса помер переможцем. Говорить пророк: «Вони перемогли його [того давнього змія, званого дияволом і Сатаною] кров’ю Агнця і словом свого свідчення; і не полюбили свого життя навіть до смерті». Об’явлення 12:11, 9. Патріархи і пророки, 77.

Back to Articles