Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-One

Книга Даниїла — номер дев'яносто один

Unveiling the Prophetic River: A Journey Through the Connections Between the Movements of Daniel’s Visions

Розкриття пророчої ріки: Подорож через взаємозв’язки між частинами видінь Даниїла

Author

Jeff Pippenger

Published

February 24, 2024

Formats

PDF
Word

The knowledge that was unsealed in the movement of the first angel is represented by the Ulai River vision in the book of Daniel. That vision represents chapters seven, eight and nine of Daniel, and the knowledge that was unsealed in the movement of the third angel is represented by the Hiddekel River vision, which represents chapters ten, eleven and twelve. The connections between the two movements are abundant. The two movements are linked together by the one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, unto the time of the end in 1989.

Знання, які були відкриті в русі першого ангела, представлені видінням на річці Улай у книзі Даниїла. Те видіння представляє сьомий, восьмий і дев’ятий розділи книги Даниїла, а знання, які були відкриті в русі третього ангела, представлені видінням на річці Хіддекел, яке представляє десятий, одинадцятий і дванадцятий розділи. Зв’язки між двома рухами є численними. Два рухи пов’язані між собою ста двадцятьма шістьма роками від повстання 1863 року аж до часу кінця в 1989 році.

Both times of the end, in each movement, are marked by the “seven times,” of Leviticus twenty-six. Paganism and then papalism had trampled down the sanctuary and host until the time of the end in 1798. From the rebellion of 1863 until 1989, a spiritual trampling down had occurred as represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight.

Обидва часи кінця в кожному русі позначені «сім разів» із двадцять шостого розділу Левіта. Поганство, а потім папство, попирали святиню та військо аж до часу кінця в 1798 році. Від повстання 1863 року до 1989 року відбувалося духовне попирання, представлене чотирма мерзотами восьмого розділу Єзекіїля.

The forty-six years from the end of the first indignation until the end of the last indignation in 1844, in which Christ had erected a spiritual temple that He suddenly came into on October 22, 1844, parallels the time of the end in 1989, until the soon-coming Sunday law, when Christ is once again erecting a spiritual temple, that He will suddenly come unto at the hour of Revelation eleven’s great earthquake.

Сорок шість років від завершення першого періоду гніву до завершення останнього періоду гніву у 1844 році, протягом яких Христос збудував духовний храм і 22 жовтня 1844 року раптово увійшов до нього, є паралеллю часу кінця, що почався у 1989 році й триватиме до скорого закону про неділю, коли Христос знову зводить духовний храм, до якого Він раптово прийде в годину великого землетрусу одинадцятого розділу Об’явлення.

When the third angel arrived in 1844, the Messenger of the Covenant suddenly appeared to purify the sons of Levi, but by 1863, those unfaithful Levites rejected the message of Moses delivered by Elijah and turned to wander in the wilderness. In that testing process the “builders” would ultimately reject the “cornerstone” of the “seven times”, and then transition from the movement of Philadelphia unto the church of Laodicea. In the last days, when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple, at the soon-coming Sunday law, He will use the faithful Levites to call His other flock. The faithful of the last days will have transitioned from the “church” of Laodicea unto the “movement” of Philadelphia.

Коли в 1844 році прийшов третій ангел, Посланець Заповіту раптово з’явився, щоб очистити синів Левія, але до 1863 року ті невірні левити відкинули звістку Мойсея, передану Іллею, і пішли блукати в пустелі. У тому процесі випробування «будівничі» зрештою відкинули «наріжний камінь» «семи разів», а потім перейшли від руху Філадельфії до церкви Лаодикії. В останні дні, коли Посланець Заповіту раптово прийде до Свого храму — під час близького запровадження недільного закону, — Він використає вірних левитів, щоб покликати Свою іншу отару. Вірні останніх днів уже перейдуть від «церкви» Лаодикії до «руху» Філадельфії.

The movement of the first angel published its formalized message two hundred and twenty years after the King James Bible was published, and the movement of the third angel published its formalized message two hundred and twenty years after the Declaration of Independence was published. The formalized message of both movements was empowered with the fulfillment of a prophecy of Islam, which was marked by the descent of an angel. The arrival of the angel identified the beginning of the “debate” of Habakkuk chapter two, and led to the publication of Habakkuk’s tables.

Рух першого ангела опублікував своє формалізоване послання через двісті двадцять років після публікації Біблії короля Якова, а рух третього ангела опублікував своє формалізоване послання через двісті двадцять років після публікації Декларації незалежності. Формалізоване послання обох рухів було посилене виконанням пророцтва ісламу, що знаменувалося зішестям ангела. Прихід ангела означив початок «спору» другого розділу книги Авакума та призвів до публікації таблиць Авакума.

The empowered message represented by Habakkuk’s tables led to a disappointment, that ushered in a tarrying time, that led to the message of the Midnight Cry, that concluded with the fulfillment of the message of the Midnight Cry. The parallels which exist between the two movements are conclusive evidence for those who choose to see, that all the elements of Millerite history are connected to and are repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. The time period of the latter rain is typified in the Millerite movement, and it is fulfilled in the movement of Future for America. Repeatedly inspiration informs those willing to hear that only those who recognize the latter rain will receive it.

Послання, наділене силою й представлене таблицями Авакума, призвело до розчарування, яке започаткувало час зволікання, що привів до звістки Опівнічного крику, яка завершилася сповненням цієї звістки. Паралелі, які існують між двома рухами, є переконливим доказом для тих, хто бажає бачити, що всі елементи історії міллеритів пов’язані та повторюються в історії ста сорока чотирьох тисяч. Період пізнього дощу типологічно представлений у міллеритському русі, і він сповнюється в русі Future for America. Натхнення знову й знову навчає тих, хто готовий слухати, що лише ті, хто розпізнає пізній дощ, отримають його.

The period, movement, and message of the latter rain are all represented in the history of the Millerites, and the word “recognize” represents seeing something that you have seen before. The only way to see the period, movement and message of the latter rain is to recognize that it has been illustrated in Millerite history. It has also been illustrated in the other sacred reform movements. The Millerite movement was a beginning movement that represents an ending movement and therefore has many more direct references than the earlier reform movements. It also has the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Період, рух і звістка пізнього дощу усі представлені в історії міллеритів, а слово «впізнати» означає побачити щось, що ви вже бачили. Єдиний спосіб побачити період, рух і звістку пізнього дощу — це впізнати, що це було проілюстровано в історії міллеритів. Це також було проілюстровано в інших священних реформаційних рухах. Рух міллеритів був початковим рухом, який представляє завершальний рух, і тому має набагато більше прямих посилань, ніж більш ранні реформаційні рухи. Він також має печатку Альфи й Омеги, який завжди ілюструє кінець чогось початком чогось.

In the Millerite movement the foundations were established, and the central pillar was Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. I am aware that Sister White identifies verse fourteen as the central pillar and foundation, but the reality is that verse fourteen is an answer to the question of verse thirteen. An answer is empty without understanding the question that elicits the answer. Verse thirteen identifies the vision of the trampling down, that is accomplished by two desolating powers, and verse fourteen is the vision of Christ restoring the temple and host which were trampled down. Two visions are directly connected by context, by grammar and by Palmoni, the Wonderful Numberer.

У міллеритському русі було закладено підвалини, а центральним стовпом був восьмий розділ книги Даниїла, вірші тринадцятий і чотирнадцятий. Я знаю, що сестра Вайт називає чотирнадцятий вірш центральним стовпом і підвалиною, але насправді чотирнадцятий вірш є відповіддю на запитання тринадцятого вірша. Відповідь порожня без розуміння запитання, яке її викликає. Тринадцятий вірш окреслює видіння потоптання, що здійснюється двома спустошувальними силами, а чотирнадцятий вірш — це видіння Христа, який відновлює святилище й воїнство, що були потоптані. Два видіння безпосередньо пов’язані контекстом, граматикою та Пальмоні, Дивним Лічильником.

William Miller was used to identify the foundational truths, which would be Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. The first jewel he discovered was the “seven times” that represents the trampling down of verse thirteen, and the framework which he built all of his prophetic structure upon was the “two desolating powers” motif represented in verse thirteen. Miller correctly identified that “the daily” abomination of verse thirteen was paganism, and the transgression of desolating power was papalism. In this sense the very “foundation” of the framework of Miller, and the “foundation” of the foundation and central pillar, was the understanding that “the daily” in chapter eight represented paganism. The foundation of the increase of knowledge from Millerite history was that “the daily,” of Daniel chapter eight was paganism, and inspiration was careful to identify that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the daily.”

Вільям Міллер був використаний для визначення основоположних істин, а саме віршів 13 і 14 восьмого розділу книги Даниїла. Першою коштовністю, яку він відкрив, були «сім часів», що представляють попирання, про яке йдеться в 13-му вірші, а каркас, на який він збудував усю свою пророчу структуру, — це мотив «двох спустошувальних сил», представлений у 13-му вірші. Міллер правильно визначив, що «щоденна» мерзенність 13-го вірша — це язичництво, а «переступ спустошення» — папство. У цьому сенсі сама «основа» каркаса Міллера, і «основа» основи та центрального стовпа, полягала в розумінні того, що «щоденне» у 8-му розділі означало язичництво. Основою помноження знання в історії міллеризму було те, що «щоденне» з 8-го розділу Даниїла — це язичництво, і натхнення ретельно зазначило, що «ті, хто проголошували клич години суду, мали правильний погляд на „щоденне“».

The foundation of the light represented as the “increase of knowledge” at the time of the end in 1989, is also “the daily.” It is simply another divine parallel. In order to recognize the increase of knowledge that is represented in the last six verses of Daniel eleven there is required an application of the writings of Ellen White. In her writings she identifies that the history of verse thirty-one of Daniel eleven will be repeated in the final verses of Daniel eleven. Without that inspired clue understanding the parallel history of verse thirty-one with verses forty and forty-one would be a much more difficult task.

Основа світла, представленого як "збільшення знання" у час кінця в 1989 році, — це також "щоденне." Це просто ще одна божественна паралель. Щоб розпізнати збільшення знання, представлене в останніх шести віршах одинадцятого розділу Даниїла, потрібне застосування праць Еллен Вайт. У своїх працях вона зазначає, що історія, описана у тридцять першому вірші одинадцятого розділу Даниїла, повториться в останніх віршах одинадцятого розділу Даниїла. Без цієї натхненної підказки розуміння паралельної історії тридцять першого вірша з сороковим і сорок першим віршами було б значно складнішим завданням.

The “daily” in the book of Daniel represents paganism and is the foundation of the foundation for the Millerites, and it is the foundation of the message for the movement of the one hundred and forty-four thousand. It is also the truth which was purposely made into error by a “lie” that was introduced into the third generation of Laodicean Adventism, that was typified by the third abomination of “women weeping for Tammuz” in Ezekiel chapter eight, and the compromise represented by the third church of Pergamos.

«Щоденне» у книзі Даниїла символізує язичництво і є основою основ для міллеритів, а також підвалиною вістки для руху ста сорока чотирьох тисяч. Це також істина, яку навмисно обернули на неправду «брехнею», внесеною в третє покоління лаодикійського адвентизму, яка була прообразно представлена третьою мерзотою — «жінки, що плачуть за Таммузом» — у восьмому розділі Єзекіїля, а також компромісом, представленим третьою церквою Пергама.

The divine direction that guides the role of “the daily” as an issue in the time of the latter rain is absolutely astounding, and beyond the possibility of human construction. The fourth generation of Laodicean Adventism is portrayed as bowing down to the sun, thus representing an acceptance of the mark of the beast. Sister White identifies that to receive that mark is to come to the same mind as the beast, and that those who become confused upon the meaning of antichrist, will ultimately end up on the side of the man of sin. All this is represented by the ancient men in Jerusalem in Ezekiel chapter eight.

Божественне керівництво, що визначає роль «щоденного» як питання в час пізнього дощу, є абсолютно вражаючим і виходить за межі можливостей людського творіння. Четверте покоління лаодикійського адвентизму зображене як таке, що вклоняється сонцю, що означає прийняття знака звіра. Сестра Вайт стверджує, що прийняти той знак означає мати той самий розум, що й звір, і що ті, хто плутається щодо значення антихриста, зрештою опиняться на боці чоловіка гріха. Усе це представлено старійшинами в Єрусалимі у восьмому розділі книги Єзекіїля.

In the third and fourth generation God judges those who hate Him, and that judgment is executed while the other class is receiving the seal of God’s approval. The very passage in the Scriptures that provided William Miller the light he needed to recognize that it was pagan Rome that was represented as “the daily” in the book of Daniel, is the most direct identification of the man of sin, who the ancient men bow to in chapter eight of Ezekiel. The chapter identifies the pope of the second desolating power, while also identifying the paganism of the first desolating power. And the truth that is the subject of the passage is the role of pagan Rome, who in 2 Thessalonians is the power that restrains the papacy from ascending the throne until 538.

У третьому й четвертому поколінні Бог судить тих, хто ненавидить Його, і цей суд звершується тоді, коли інша група отримує печать Божого схвалення. Саме той уривок у Писанні, що дав Вільяму Міллеру світло, необхідне, щоб розпізнати, що саме язичницький Рим був представлений як «щоденне» у книзі Даниїла, є найпрямішою ідентифікацією людини гріха, якій вклоняються старійшини у восьмому розділі Єзекіїля. Розділ ідентифікує папу римського другої спустошувальної сили, водночас окреслюючи язичництво першої спустошувальної сили. А істина, що є темою цього уривка, — це роль язичницького Риму, який у 2 Солунян є силою, що стримує папство від сходження на престол аж до 538 року.

The “daily” which was Miller’s bedrock truth, that allowed him to produce a framework of prophecy based upon two desolating powers that trample down the sanctuary and host, is the truth identified by Paul as the truth which is rejected, and which brings strong delusion upon those who do not love that very truth in the last days. In agreement with the parallel histories, that very same truth, that is the bedrock truth, allowed Future for America to produce a framework of prophecy about the final three-fold union in the last days.

«Щоденне», яке було для Міллера наріжною істиною, що дозволила йому створити рамкову схему пророцтва, засновану на двох спустошувальних силах, які попирають святиню та військо, є тією істиною, яку Павло окреслює як відкинуту і яка спричиняє сильну оману для тих, хто не любить саме цю істину в останні дні. У згоді з паралельними історіями, та сама істина, тобто наріжна істина, дозволила Future for America створити рамкову схему пророцтва про остаточний потрійний союз в останні дні.

Not only that, but that foundational truth, which is the foundational truth for both parallel histories, is made into the “lie” that becomes the bedrock error and Paul’s strong delusion, for the framework of the false latter rain “peace and safety” message proclaimed by the men that will never again lift up their voices and show God’s people their transgressions. “The daily” represents the foundation of both the movement of the first and the third angel, and when the rebels of Laodicea turned its meaning upside down, by identifying the satanic symbol as a symbol of Christ, the false symbol became the foundation of the counterfeit message of the false latter rain.

Мало того, цю основоположну істину, яка є фундаментальною для обох паралельних історій, перетворюють на «неправду», що стає фундаментальною помилкою й Павловою «сильною оманою», яка формує каркас фальшивого послання «пізнього дощу» про «мир і безпеку», проголошуваного людьми, які вже ніколи не піднімуть своїх голосів і не покажуть Божому народові їхніх переступів. «Щоденне» становить основу як руху першого, так і третього ангела, і коли бунтівники Лаодикії перекрутили його значення, ототожнивши сатанинський символ із символом Христа, хибний символ став підвалиною фальшивого послання фальшивого «пізнього дощу».

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Затримайтеся й дивуйтеся; кричіть і волайте: вони сп’ялися, та не від вина; хитаються, та не від міцного напою. Бо Господь вилляв на вас дух глибокого сну й замкнув ваші очі: пророків і ваших правителів, видців, Він укрив. І все видіння стало для вас, як слова запечатаної книги, яку подають грамотному, кажучи: Прочитай це, благаємо; а він каже: Не можу, бо вона запечатана. І книгу подають неграмотному, кажучи: Прочитай це, благаємо; а він каже: Я неграмотний. І сказав Господь: За те, що цей народ наближається до Мене своїми устами й своїми губами шанує Мене, а серце своє віддалив від Мене, і їхній страх переді Мною став заповіддю, навченою людьми, то ось Я вчиню з цим народом диво — дивне диво й чудо: бо мудрість їхніх мудрих загине, а розуміння їхніх розсудливих затаїться. Горе тим, що глибоко ховають свою раду від Господа, і їхні діла робляться в темряві, і вони кажуть: Хто нас бачить? і хто нас знає? Справді, ваша перевернутість вважатиметься як гончарська глина: бо чи скаже виріб про того, хто зробив його: Він не зробив мене? або чи скаже твориво про того, хто його сформував: Він не має розуму? Ісая 29:9–16.

All the prophets spoke of the last days, and openly lying in order to turn the meaning of “the daily,” upside down closely imitates the definition of the unpardonable sin. To assign a person as forever lost is beyond the ability, or moral authority, of men toward other men, but that is not what is here being identified.

Усі пророки говорили про останні дні, а відверта брехня з метою перевернути значення «щоденного» з ніг на голову дуже нагадує визначення непростимого гріха. Визнати людину навіки загиблою виходить за межі можливостей або моральних повноважень людей щодо інших людей, але тут ідеться не про це.

Those in Isaiah who turn things upside down, which is simply another expression for what Isaiah identifies elsewhere as calling darkness light or light darkness, are identified as the ancient men that rule Jerusalem as their final judgment is being represented.

Ті в Ісаї, хто перевертає все догори дриґом, що є просто іншим висловом того, що Ісая в іншому місці окреслює як називання темряви світлом або світла темрявою, ототожнюються зі старійшинами, які правлять Єрусалимом, коли зображується їхній остаточний суд.

> Woe unto them that call evil good, and good evil; that put darkness for light, and light for darkness; that put bitter for sweet, and sweet for bitter! Woe unto them that are wise in their own eyes, and prudent in their own sight! Woe unto them that are mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward, and take away the righteousness of the righteous from him! Therefore as the fire devoureth the stubble, and the flame consumeth the chaff, so their root shall be as rottenness, and their blossom shall go up as dust: because they have cast away the law of the Lord of hosts, and despised the word of the Holy One of Israel. Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:20–26.

> Горе тим, що зло називають добром, а добро — злом; що ставлять темряву за світло, а світло — за темряву; що гірке ставлять за солодке, а солодке — за гірке! Горе тим, що мудрі у власних очах і розсудливі у власному розумінні! Горе тим, що герої на пиття вина, і мужні змішувати міцний напій; які за винагороду виправдовують безбожного, а в праведного відбирають його правоту! Тому, як вогонь пожирає стерню, і полум’я поїдає полову, так їхній корінь стане, мов гнилизна, а їхній цвіт підійметься, немов порох: бо вони відкинули закон Господа Саваота і зневажили слово Святого Ізраїлевого. Тому запалав гнів Господа проти народу його, і він простяг на них руку та вдарив їх; і гори тремтіли, а їхні трупи були розшматовані посеред вулиць. Але за всього цього його гнів не відвернувся, і його рука ще простягнена. І він піднесе знамено для народів здалека і засвистить їм від краю землі: і ось вони прийдуть швидко, дуже швидко. Ісая 5:20-26.

God’s ensign (the one hundred and forty-four thousand) is lifted up as the ensign at the soon coming Sunday law, which is when “the anger of the Lord is kindled against his people”, and He stretches “forth his hand against them”, and “smites them”, and “their carcases will be torn in the midst of the streets.” The midst of the streets are the streets of Jerusalem when the destroying angels of Ezekiel chapter nine, are commanded to go forth “and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: Slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at my sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.” Ezekiel’s “ancient men”, who Sister White states are those who were to be the guardians of the people, are Isaiah’s “drunkards of Ephraim” who “turn things upside down” in chapters twenty-eight and twenty-nine.

Божий стяг (сто сорок чотири тисячі) буде піднесений як стяг при скорому настанні недільного закону, коли "гнів Господній розпалюється проти Його народу", і Він "простягає Свою руку проти них", і "вражає їх", і "їхні трупи будуть розтерзані посеред вулиць." Ця "середина вулиць" — це вулиці Єрусалима, коли ангелам-винищувачам дев’ятого розділу Єзекіїля наказано вийти "і вражайте: нехай не пожаліє ваше око, і не майте жалю: Убивайте вщент старих і молодих, і дівчат, і немовлят, і жінок; але не наближайтеся до жодного чоловіка, на якому є знак; і почніть від Мого святилища. Тоді вони почали зі старійшин, які були перед домом." Єзекіїлеві "старійшини", про яких Сестра Вайт стверджує, що це ті, хто мали бути охоронцями народу, — це Ісаїні "п’яниці Єфрема", що "перевертають усе догори дриґом" у двадцять восьмому та двадцять дев’ятому розділах.

In chapter five they are those who are “mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward.” With the publication of the book Questions on Doctrine, the ancient men drank from the cup of apostate Protestantism, and presented the false gospel of justification that claims men cannot be sanctified, that Christ is our Substitute, but not our Example. In doing so, the book justified the wicked, for the reward of being accepted among the fallen churches of apostate Protestantism. The passage is identifying their ultimate judgment, and the reason for that judgment is that they “despised the word of the Holy One of Israel.” They did this by rejecting the understanding of “the daily,” presented by those who gave the judgment hour cry, and by drinking from the cup of apostate Protestantism.

У п’ятому розділі вони — ті, хто "могутні пити вино, і сильні змішувати міцний напій; які виправдовують нечестивих за винагороду." З виходом книги "Questions on Doctrine", старші мужі випили з чаші відступницького протестантизму й представили фальшиве євангеліє виправдання, яке твердить, що люди не можуть бути освячені, що Христос є нашим Замісником, але не нашим Прикладом. Таким чином книга виправдала нечестивих — за винагороду у вигляді прийняття серед занепалих церков відступницького протестантизму. Уривок вказує на їхній остаточний суд, а причина цього суду полягає в тому, що вони "зневажили слово Святого Ізраїлевого." Вони зробили це, відкинувши розуміння "щоденного", представлене тими, хто проголошував звістку години суду, і п’ючи з чаші відступницького протестантизму.

In the passage they turn what is sweet to bitter, and what is bitter to sweet. The message that is in the angel’s hand when He descends is sweet, but the conclusion of the message is bitter. They argue the true latter rain message that begins when the angel descends is bitter, and at the conclusion they identify a sweet false peace and safety message, for they can’t help themselves from turning things upside down.

У цьому уривку вони перетворюють солодке на гірке, а гірке — на солодке. Звістка, що в руці ангела, коли Він сходить, є солодкою, але завершення цієї звістки — гірке. Вони твердять, що правдива звістка пізнього дощу, яка починається, коли ангел сходить, є гіркою, а наприкінці вони ідентифікують солодку фальшиву звістку про мир і безпеку, бо вони не можуть не перевертати все з ніг на голову.

The passage where this sin is represented is at the close of their corporate probationary time. Therefore, it is appropriate to see that their actions of identifying the satanic work of paganism as the work of Christ is a prophetic parallel to the unpardonable sin, which is identifying the work of the Holy Spirit as the work of Satan. Placing the “lie” into the third generation of Adventism provided the foundational logic of their false latter rain message, and ultimately brings a strong delusion upon them. The very passage where Miller came to understand the correct meaning of “the daily” is where they are portrayed as being overthrown.

Уривок, де представлено цей гріх, знаходиться наприкінці їхнього колективного випробувального часу. Тому доречно бачити, що їхні дії з ототожнення сатанинського діла язичництва з ділом Христа є пророчою паралеллю до непростимого гріха, тобто ототожнення діла Святого Духа з ділом Сатани. Внесення "брехні" у третє покоління адвентизму забезпечує основоположну логіку їхнього фальшивого послання про пізній дощ і зрештою наводить на них сильну оману. Саме в тому уривку, де Міллер зрозумів правильне значення "щоденного", їх зображено як повалених.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:3–12.

> Нехай ніхто ніяким чином не зведе вас, бо той день не настане, доки спершу не станеться відступництво і не відкриється людина гріха, син погибелі; який противиться і звеличує себе понад усе, що зветься Богом або є предметом поклоніння, так що він сяде в Божому храмі як Бог, видаючи себе за Бога. Хіба не пам’ятаєте, що, коли я ще був з вами, я говорив вам про це? І тепер ви знаєте, що його стримує, щоб він відкрився свого часу. Бо таємниця беззаконня вже діє; лише той, хто тепер стримує, стримуватиме, доки не буде усунений. І тоді з’явиться Беззаконник, якого Господь уб’є подихом уст Своїх і знищить сяйвом приходу Свого; його прихід — за дією сатани — з усією силою, ознаками і облудними чудесами, і з усією оманою неправедності для тих, що гинуть, бо вони не прийняли любові істини, щоб їм спастися. І за це Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді, щоб були засуджені всі, хто не повірив істині, а вподобав неправедність. 2 Солунян 2:3–12.

The prophets speak more of the last days than any other preceding sacred history, and this is true of this passage. The bedrock of Miller’s increase of knowledge, is also the bedrock of the increase of knowledge that arrived in 1989, for the correct understanding of the prophetic history associated with “the daily,” describes the history of verses forty and forty-one of Daniel eleven. What this means is that if a student of prophecy does not understand the role of paganism and its prophetic relationship to papal Rome, then the student will be unable to recognize that the work of first restraining the rise of the papacy, and then the work of placing the papacy on the throne of the earth was accomplished by paganism, and that work typifies the role of the earth beast of Revelation thirteen who at first restrains the papacy, but then changes and puts it on the throne of the earth. The role of the earth beast of Revelation thirteen is represented as the future for America.

Пророки говорять більше про останні дні, ніж про будь-яку іншу попередню священну історію, і це справедливо для цього уривка. Наріжний камінь міллерівського примноження знання є також наріжним каменем примноження знання, яке прийшло в 1989 році, бо правильне розуміння пророчої історії, пов’язаної з «щоденним», описує історію віршів 40 і 41 одинадцятого розділу Даниїла. Це означає, що якщо дослідник пророцтв не розуміє ролі язичництва та його пророчого зв’язку з папським Римом, то він не зможе розпізнати, що спершу роботу зі стримування піднесення папства, а потім роботу з поставлення папства на престол землі здійснило язичництво, і що ця праця є прообразом ролі звіра, що виходить із землі, з тринадцятого розділу Об’явлення, який спочатку стримує папство, але потім змінюється і ставить його на престол землі. Роль звіра, що виходить із землі, з тринадцятого розділу Об’явлення, представлена як майбутнє для Америки.

We will continue our consideration of the unsealing of the light of the Hiddekel River in our next article.

Ми продовжимо наш розгляд розкриття світла ріки Хіддекель у нашій наступній статті.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Той, Хто бачить приховане, Хто читає серця всіх людей, говорить про тих, хто мав велике світло: "Вони не скорботні й не приголомшені через свій моральний і духовний стан. Так, вони вибрали власні дороги, і їхня душа має приємність у своїх мерзотах. Я також оберу для них оману й наведу на них їхні страхи; бо коли Я кликав, ніхто не відповів; коли Я говорив, вони не слухали; але чинили зло в очах Моїх і вибрали те, що Мені не до вподоби." "Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді," бо вони не прийняли любові правди, щоб їм спастися, "але мали приємність у неправедності." Ісаї 66:3, 4; 2 Солунян 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Небесний Учитель запитав: «Яка ще більша омана може обдурити розум, ніж удавання, ніби ти будуєш на належній основі і Бог приймає твої діла, тоді як насправді ти провадиш багато справ згідно зі світською доцільністю і грішиш проти Єгови? О, це велике ошуканство, полонлива омана, що оволодіває розумами, коли люди, які колись пізнали істину, плутають вигляд благочестя з його духом і силою; коли вони вважають, що багаті й розбагатіли і ні в чому не мають потреби, тоді як насправді потребують усього»."

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> Бог не змінився щодо своїх вірних слуг, які зберігають свої одежі незаплямованими. Але багато хто вигукує: «Мир і безпека», тоді як на них насувається раптова погибель. Якщо не буде глибокого покаяння, якщо люди не впокорять свої серця сповіддю і не приймуть істину такою, якою вона є в Ісусі, вони ніколи не ввійдуть у небо. Коли очищення відбудеться в наших рядах, ми більше не будемо спочивати безтурботно, вихваляючись, ніби ми багаті й розбагатіли, і ні в чому не маємо потреби.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Хто може правдиво сказати: «Наше золото випробуване в огні; наші шати незаплямовані світом»? Я бачила, як наш Наставник указував на шати так званої праведності. Зірвавши їх, Він оголив скверну під ними. Тоді Він сказав мені: «Хіба не бачиш, як вони удавано прикрили свою скверну та гнилизну характеру? „Як стала блудницею вірна столиця!“ Дім Мого Отця зроблено домом торгівлі, місцем, яке покинули божественна присутність і слава! Через це є слабкість, і бракує сили». Свідчення, том 8, 249, 250.

Back to Articles