Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Nine

Книга Даниїла — номер сорок дев'ятий

Unveiling Truths: The Midnight Cry, Islam’s Role, and the Final Testing Process in the Last Days

Розкриття істин: опівнічний крик, роль ісламу та процес остаточного випробування в останні дні

Author

Jeff Pippenger

Published

January 13, 2024

Formats

PDF
Word

The increase of knowledge that was produced when the vision of the Ulai River was unsealed in 1798, produced a testing process that reached its climax in the movement of the Midnight Cry in 1844. The Midnight Cry of the last days, that is now being unsealed, has been represented by that history, and includes the very same testing truths of that history, for the Midnight Cry message that is now being unsealed is a restoration of Miller’s jewels.

Помноження знань, що настало, коли 1798 року було розпечатане видіння при річці Улай, породило випробувальний процес, який досяг кульмінації в русі Опівнічного крику 1844 року. Опівнічний крик останніх днів, який нині розкривається, був представлений тією історією й включає ті самі випробувальні істини тієї історії, бо звістка Опівнічного крику, що нині розкривається, є відновленням дорогоцінностей Міллера.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed. The messages of the first, second, and third angels will in the future be proclaimed with a loud voice. They will be given with earnest determination and in the power of the Spirit.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> Істини, які ми отримали в 1841, 42, 43 і 44 роках, тепер мають бути вивчені й проголошені. Вістки першого, другого і третього ангелів у майбутньому будуть проголошені гучним голосом. Вони будуть звіщені з ревною рішучістю і в силі Духа. Випуски рукописів, том 15, 371.

The primary theme of the prophetic message of the Midnight Cry of our time is the role of Islam of the third woe. The three woes of Islam are all represented upon the two tables of Habakkuk. The message of the Midnight Cry of the last days, began to be unsealed at the disappointment of July 18, 2020, when the tarrying time of the last days arrived. Just as the Midnight Cry message of Millerite history, the message of the last days is progressively developed until it reaches the point represented by the Exeter camp meeting. At that point the virgins either have the oil, or they don’t.

Головною темою пророчої вістки Опівнічного крику нашого часу є роль ісламу у третьому горі. Усі три горя ісламу представлені на двох таблицях Авакума. Вістка Опівнічного крику останніх днів почала розкриватися під час розчарування 18 липня 2020 року, коли настав час зволікання останніх днів. Так само, як вістка Опівнічного крику в міллеритській історії, вістка останніх днів поступово розвивається, доки не досягне точки, представленої табірним зібранням в Ексетері. У той момент діви або мають олію, або не мають.

Isaiah’s pronouncement of woe upon the scornful men that rule the people of Jerusalem, identifies that the vision has become to the drunkards of Ephraim as a book that is sealed. In the passage of Isaiah, the work of changing a satanic symbol unto a godly symbol, as has been accomplished in the history of Adventism, is to be esteemed as potter’s clay. That work was establishing the definition of “the daily,” as a symbol of Christ, when it is a symbol of Satan. When Daniel employed the word “tamid” as a symbol of paganism, he chose the word for a symbolic purpose, for the word means “continual”.

Проголошення горя пророка Ісаї проти глузливих мужів, які правлять народом Єрусалима, вказує на те, що видіння стало для п’яниць Єфрема як запечатана книга. В уривку з Ісаї діло зміни сатанинського символу на божественний символ, як це було здійснено в історії адвентизму, має вважатися за гончарну глину. Це діло полягало у встановленні визначення «щоденного» як символу Христа, тоді як воно є символом Сатани. Коли Даниїл ужив слово «тамід» як символ язичництва, він обрав це слово з символічною метою, бо це слово означає «постійний».

There are three powers that lead the world to Armageddon, and the first of those three powers is the dragon (paganism). The dragon began his warfare against God in heaven. The dragon carries on that warfare until the end of the thousand-year millennium, when he is finally destroyed.

Існують три сили, що ведуть світ до Армагеддону, і першою з цих трьох сил є дракон (язичництво). Дракон розпочав свою війну проти Бога на небі. Дракон продовжує ту війну до кінця тисячоліття, коли його нарешті знищують.

> And when the thousand years are expired, Satan shall be loosed out of his prison, And shall go out to deceive the nations which are in the four quarters of the earth, Gog and Magog, to gather them together to battle: the number of whom is as the sand of the sea. And they went up on the breadth of the earth, and compassed the camp of the saints about, and the beloved city: and fire came down from God out of heaven, and devoured them. And the devil that deceived them was cast into the lake of fire and brimstone, where the beast and the false prophet are, and shall be tormented day and night for ever and ever. Revelation 20:7–10.

> І коли сповниться тисяча років, Сатана буде випущений зі своєї темниці, і вийде, щоб звести народи, що на чотирьох краях землі, Гога та Магога, щоб зібрати їх на битву; число їх — як пісок морський. І вони вийшли на широчінь землі й оточили стан святих та улюблене місто; і зійшов вогонь від Бога з неба та пожер їх. І диявол, що зводив їх, був кинутий в озеро вогню та сірки, де звір і лжепророк, і будуть мучитися день і ніч повіки віків. Об’явлення 20:7–10.

The beast (the papacy) that is the second of the three powers that leads the world to Armageddon, and the false prophet (the United States) the third of those three powers, both arrived in history after the history of the cross, and both are destroyed at the Second Coming of Christ.

Звір (папство), який є другою з трьох сил, що ведуть світ до Армагеддону, і лжепророк (Сполучені Штати), третя з тих трьох сил, обидва з’явилися в історії після історії хреста, і обидва будуть знищені під час Другого Пришестя Христа.

> And the beast was taken, and with him the false prophet that wrought miracles before him, with which he deceived them that had received the mark of the beast, and them that worshipped his image. These both were cast alive into a lake of fire burning with brimstone. Revelation 19:20.

> І звір був схоплений, а з ним — лжепророк, який творив чудеса перед ним, якими він обманював тих, що прийняли знак звіра, і тих, що поклонялися його образу. Обоє вони живцем були кинуті в озеро вогню, що палає сіркою. Об'явлення 19:20.

When Daniel chose the Hebrew word “continual” as a symbol of paganism (Satan), he chose a word that identified that it is Satan that has continually fought against God. The other two powers are only active in their warfare against God for specified periods of time. Daniel’s choice of the word “tamid” (continual) was purposeful, and accurate.

Коли Даниїл обрав єврейське слово «постійне» як символ язичництва (Сатани), він обрав слово, яке вказувало на те, що саме Сатана безперервно бореться проти Бога. Інші дві сили активні у своїй війні проти Бога лише протягом визначених періодів часу. Вибір Даниїлом слова «тамід» («постійне») був цілеспрямованим і точним.

As Isaiah’s narrative of woe upon those who the Lord poured out the spirit of deep sleep, and closed their eyes, continues on from chapter twenty-eight into chapter thirty, he records:

Коли оповідь Ісаї про горе тим, на кого Господь вилив дух глибокого сну і закрив їм очі, простягається від двадцять восьмого розділу до тридцятого, він записує:

> Now go, write it before them in a table, and note it in a book, that it may be for the time to come forever and ever: That this is a rebellious people, lying children, children that will not hear the law of the Lord: Which say to the seers, See not; and to the prophets, Prophesy not unto us right things, speak unto us smooth things, prophesy deceits: Get you out of the way, turn aside out of the path, cause the Holy One of Israel to cease from before us. Wherefore thus saith the Holy One of Israel, Because ye despise this word, and trust in oppression and perverseness, and stay thereon: Therefore this iniquity shall be to you as a breach ready to fall, swelling out in a high wall, whose breaking cometh suddenly at an instant. And he shall break it as the breaking of the potters’ vessel that is broken in pieces; he shall not spare: so that there shall not be found in the bursting of it a sherd to take fire from the hearth, or to take water withal out of the pit. For thus saith the Lord God, the Holy One of Israel; In returning and rest shall ye be saved; in quietness and in confidence shall be your strength: and ye would not. Isaiah 30:8–15.

> Тепер іди, напиши це перед ними на таблиці та занотуй у книзі, щоб це було на майбутній час навіки-віків: що це народ бунтівний, діти брехливі, діти, які не хочуть слухати Закону Господнього; які говорять до провидців: Не бачте; і до пророків: Не пророкуйте нам правди, говоріть нам приємні речі, пророкуйте облуду; відійдіть з дороги, зверніть зі стежки, усуньте від нас Святого Ізраїлевого. Тому так говорить Святий Ізраїлів: За те, що ви зневажаєте це слово й покладаєтеся на насильство та кривду і на них спираєтесь, тому ця беззаконність буде для вас, як пролом, готовий упасти, що випинається на високій стіні, чий розлам прийде раптово, в одну мить. І він розламає її, як розбивають гончарську посудину, розтрощену на друзки; він не пощадить, так що в її розбитті не знайдеться й черепка, щоб узяти жар із вогнища чи зачерпнути води з ями. Бо так говорить Господь Бог, Святий Ізраїлів: У наверненні та спочинку ви спасетеся; у спокої та довір’ї буде ваша сила; але ви не захотіли. Ісая 30:8-15.

The “table” that is written, is the tables of Habakkuk chapter two, that were designed so that those that read them could “run” and spread the message. The “book” which made “note” of the “table” is Habakkuk. The “table” from the “book” of Habakkuk, represents a testing process which manifests “a rebellious people, lying children, children that will not hear the law of the Lord.” The “rebellious people” that refuse to “hear,” are those in Jeremiah that refuse to hear the sound of the watchman’s trumpet.

"Таблиця", яку написано, це таблиці другого розділу Аввакума, які були призначені для того, щоб ті, хто їх читає, могли "бігти" і поширювати звістку. "Книгою", яка зробила "запис" про "таблицю", є Аввакум. "Таблиця" з "книги" Аввакума представляє випробувальний процес, який виявляє "народ бунтівний, діти брехливі, діти, що не хочуть слухати закону Господнього". "Бунтівний народ", що відмовляється "слухати", це ті в Єремії, які відмовляються слухати звук сурми сторожа.

> Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:17.

> І я поставив над вами сторожів, кажучи: Слухайте голос сурми. Але вони сказали: Не будемо слухати. Єремія 6:17.

The rebellious are those in Isaiah’s history and also in the history of Christ who would not hear.

Непокірні — це ті, хто в історії Ісаї, а також в історії Христа не хотіли слухати.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:9, 10.

> І сказав: Іди і скажи цьому народові: Слухайте, але не розумійте; і дивіться, але не збагніть. Зроби серце цього народу огрубілим, обтяж їхні вуха і закрий їхні очі, щоб не бачили своїми очима, не чули своїми вухами, не розуміли своїм серцем і не навернулися, та не були зцілені. Ісая 6:9, 10.

Isaiah’s deaf rebels can “hear,” but they don’t “hear,” and their refusal to “hear” identifies that they “understand not.” It is Daniel’s wicked, who are also Matthew’s foolish virgins, who do not understand the increase of knowledge represented on the “table” that is noted in the “book” of Habakkuk. If Isaiah’s deaf rebels would hear, they could be converted and healed, but their heart is fat, so they cannot understand the message of the Midnight Cry. Jesus provided a second witness of the deaf rebels.

Глухі бунтівники Ісаї можуть «чути», але вони не «чують», і їхня відмова «чути» виявляє, що вони «не розуміють». Це нечестиві Даниїла, які також є нерозумними дівами Матея, котрі не розуміють примноження знання, представленого на «столі», про який згадано в «книзі» Авакума. Якби глухі бунтівники Ісаї почули, вони могли б навернутися і зцілитися, але їхнє серце огрубіло, тож вони не можуть зрозуміти звістку Опівнічного Крику. Ісус надав друге свідчення про глухих бунтівників.

> And the disciples came, and said unto him, Why speakest thou unto them in parables? He answered and said unto them, Because it is given unto you to know the mysteries of the kingdom of heaven, but to them it is not given. For whosoever hath, to him shall be given, and he shall have more abundance: but whosoever hath not, from him shall be taken away even that he hath. Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:10–17.

> І підійшли учні та сказали йому: Чому ти говориш їм притчами? Він відповів і сказав їм: Бо вам дано знати таємниці Царства Небесного, а їм не дано. Бо хто має, тому буде дано, і матиме надмір; а хто не має, у того забереться й те, що має. Тому я говорю до них притчами: бо, дивлячись, не бачать; і, слухаючи, не чують, і не розуміють. І сповнюється на них пророцтво Ісаї, яке каже: Слухом почуєте — і не зрозумієте; і дивлячись побачите — і не збагнете. Бо огрубіло серце цього народу, і вухами важко чують, і очі свої заплющили, щоб часом не побачили очима і не почули вухами, і не зрозуміли серцем, і не навернулися, щоб я їх не зцілив. А блаженні ваші очі, бо вони бачать, і ваші вуха, бо вони чують. Бо істинно кажу вам: багато пророків і праведників бажали побачити те, що ви бачите, та не побачили; і почути те, що ви чуєте, та не почули. Матвія 13:10-17.

The wise understand the mystery of the parables, which is truth that is represented line upon line. The wise are blessed for they see and hear, and the wise and the blessed are both represented in Daniel chapter twelve. The “wise” are those who understand (with their hearts) the increase of knowledge, represented by the “table” that has been noted in the “book” of Habakkuk, and the “blessed” are those that wait.

Мудрі розуміють таємницю притч, тобто істину, що подається рядок за рядком. Мудрі — блаженні, бо вони бачать і чують, і мудрі та блаженні представлені в дванадцятому розділі Даниїла. "Мудрі" — це ті, хто розуміє (своїм серцем) примноження знання, представлене "столом", про який згадано в "книзі" Аввакума, а "блаженні" — це ті, що очікують.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:9–13.

> І він сказав: Іди своєю дорогою, Даниїле, бо ці слова замкнені та запечатані до часу кінця. Багато хто очиститься, вибіляться і буде випробуваний; а нечестиві чинитимуть нечестиво, і жоден із нечестивих не зрозуміє; а мудрі зрозуміють. І від часу, коли буде віднята щоденна жертва і буде поставлена гидота спустошення, буде тисяча двісті дев’яносто днів. Блажен той, хто чекає і дійде до тисячі трьохсот тридцяти п’яти днів. Даниїла 12:9-13.

The Millerites correctly understood that the thirteen hundred and thirty-five days began when paganism (“the daily”), was “taken away” in the year 508. The blessing was promised to those who were waiting in 1843. The word “cometh” in the passage means “touches.” The year 1843 “touched” the year 1844 when it concluded. When the year 1843 concluded, the “tarrying time” of Habakkuk arrived, and a blessing was pronounced upon those who waited as commanded in the “book” that noted the “tables.” The “book” of Habakkuk commanded those to “wait” for the vision.

Міллерити правильно розуміли, що тисяча триста тридцять п’ять днів почалися тоді, коли язичництво («щоденне») було «усунене» у 508 році. Благословення було обіцяне тим, хто очікував у 1843 році. Слово «cometh» у цьому уривку означає «торкається». Рік 1843 «торкнувся» року 1844, коли завершився. Коли рік 1843 завершився, настав «час зволікання» Авакума, і було проголошено благословення для тих, хто чекав, як наказано в «книзі», у якій були зазначені «таблиці». «Книга» Авакума наказувала «чекати» на видіння.

Daniel identifies the history of 1798 (the time of the end), when his book was unsealed, and there was then produced a three-step testing process (purified, and made white, and tried). That process reached its conclusion in the manifestation of the hidden history of the seven thunders. That hidden history is the three waymarks of truth, represented by the first disappointment, the message of the Midnight Cry and the great disappointment. The blessing of arriving at the first disappointment represents a three-step testing process at the end of the history of 1798 through 1844.

Даниїл визначає 1798 рік як час кінця, коли з його книги було знято печать, і тоді був започаткований трьохетапний випробувальний процес (очищення, вибілення та випробування). Цей процес досяг свого завершення у виявленні прихованої історії семи громів. Ця прихована історія — це три віхи істини, представлені першим розчаруванням, звісткою Опівнічного крику та Великим розчаруванням. Благословення досягнення першого розчарування представляє трьохетапний випробувальний процес наприкінці історичного періоду 1798–1844 років.

The history of 1798, through to the great disappointment of 1844, typifies the history of 1989, through to the soon-coming Sunday law. There is a blessing promised for those that wait for the vision that began to tarry at the first disappointment. The “wise” of Daniel twelve, are those who are “blessed,” and who “wait.” The wicked are those who do not “hear” with their hearts, and who do not “see.” The entire experience of the Millerite movement is summarized in Daniel’s four verses, and those verses also represent the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Історія 1798 року, аж до великого розчарування 1844 року, є прообразом історії 1989 року, аж до недільного закону, що невдовзі настане. Є благословення, обіцяне тим, хто очікує видіння, яке почало забарятися під час першого розчарування. «Мудрі» дванадцятого розділу Даниїла — це ті, хто «благословенні» і хто «очікують». Нечестиві — це ті, хто не «чують» серцем і не «бачать». Увесь досвід міллеритського руху підсумований у чотирьох віршах Даниїла, і ці вірші також представляють історію запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

The sacred history represented in those four verses, is premised upon understanding the increase of knowledge that was represented upon Habakkuk’s tables, and the increase of knowledge Jesus identified as He taught through the methodology of line upon line. He presented parable after parable, in order to explain the mystery of prophecy to “the wise”. “The wicked” in Daniel twelve do not understand, and in 2 Thessalonians, chapter two, their lack of understanding is represented as a hatred of truth, which brings strong delusion. The truth which the wicked do not love in Paul’s letter was “the daily,” and in Daniel’s four verses, the prophetic truth that is specifically identified is “the daily.”

Священна історія, представлена в тих чотирьох віршах, ґрунтується на розумінні зростання пізнання, яке було відображено на таблицях Авакума, а також на зростанні пізнання, яке Ісус окреслив, навчаючи за методикою «рядок на рядок». Він подавав притчу за притчею, щоб пояснити таємницю пророцтва «мудрим». «Нечестиві» у дванадцятому розділі Даниїла не розуміють, а у 2-му Посланні до Фесалонікійців, другому розділі, їхня відсутність розуміння подана як ненависть до істини, що призводить до сильної омани. Істиною, якої нечестиві не любили в листі Павла, є «щоденне», і в чотирьох віршах Даниїла конкретно окресленою пророчою істиною також є «щоденне».

Jesus told the disciples that they were blessed, and in so doing he was contrasting them with those in Isaiah who refused to see and hear, that they might be converted. Those that are blessed in Daniel twelve, are those who wait. The four verses in Daniel chapter twelve, and also the fulfillment of those verses in the history of the Millerites, and also the contrast of Isaiah with a class who refused to hear and see, and also the very same distinction of the two classes by Christ, all point forward to the hidden history of the seven thunders that arrived on July 18, 2020. The final testing process of Millerite history that began at the first disappointment is now being repeated. Some will see, and others will refuse to see.

Ісус сказав учням, що вони блаженні, і, роблячи це, Він протиставляв їх тим у книзі Ісаї, які відмовилися бачити й чути, щоб вони могли навернутися. Ті, що блаженні в дванадцятому розділі Даниїла, — це ті, хто чекає. Чотири вірші в дванадцятому розділі Даниїла, а також сповнення цих віршів в історії міллеритів, а також протиставлення в книзі Ісаї класу, який відмовився чути й бачити, а також та сама відмінність між двома класами, яку зробив Христос, — усе це вказує на приховану історію семи громів, що з’явилася 18 липня 2020 року. Остаточний випробувальний процес в історії міллеритів, який почався під час першого розчарування, тепер повторюється. Дехто побачить, а інші відмовляться бачити.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> Усі послання, дані у 1840–1844 роках, мають нині бути проголошені з силою, бо багато людей втратили орієнтири. Ці послання мають бути донесені до всіх церков.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Христос сказав: «Блаженні ваші очі, бо вони бачать; і ваші вуха, бо вони чують. Бо істинно кажу вам, що багато пророків і праведників бажали побачити те, що ви бачите, та не побачили; і почути те, що ви чуєте, — та не почули» [Матвія 13:16, 17]. Блаженні ті очі, що бачили те, що було побачене в 1843 і 1844 роках.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> "Звістка була дана. І не слід зволікати з повторним проголошенням звістки, бо знаки часу сповнюються; завершальна праця має бути виконана. Велика праця буде звершена за короткий час. Незабаром за Божим призначенням буде дана звістка, що переросте у гучний клич. Тоді Даниїл постане у своїй долі, щоб дати своє свідчення." Видання рукописів, том 21, 437.

William Miller was led by angels to understand that “the daily,” was a symbol of pagan Rome. Sister White directly confirmed he was correct in that understanding. That understanding which was represented upon the “tables” that are noted in the “book” of Habakkuk, is “for the time to come.” The unsealing of that “book” manifests “a rebellious, lying children”. “Children” is a symbol of the last generation, so the “time to come,” in Isaiah’s passage is specifically marked as the last days of the investigative judgment.

Вільям Міллер був приведений ангелами до розуміння, що «щоденне» було символом язичницького Риму. Сестра Вайт прямо підтвердила, що він мав рацію в цьому розумінні. Це розуміння, яке було представлено на «таблицях», згаданих у «книзі» Авакума, є «для часу, що має настати». Розпечатання тієї «книги» виявляє «бунтівливих, неправдомовних дітей». «Діти» є символом останнього покоління, тож «час, що має настати», в уривку Ісаї виразно позначений як останні дні слідчого суду.

Isaiah states that the “lying children” will reject the prophetic message represented upon the “table” that is noted in the “book,” for they say “to the seers, See not; and to the prophets, Prophesy not unto us right things, speak unto us smooth things, prophesy deceits.” In 1863 Laodicean Adventism began an escalating process of fulfilling the request of the lying children. That work is represented by Isaiah as rejecting the old paths of the Millerite foundations, for they said, “Get you out of the way, turn aside out of the path, cause the Holy One of Israel to cease from before us.” The path which is the way, is Jeremiah’s old paths.

Ісая стверджує, що «лживі діти» відкинуть пророчу вістку, представлену на «таблиці», про яку згадано в «книзі», бо вони кажуть провидцям: «Не бачте», а пророкам: «Не пророкуйте нам істини, говоріть нам приємне, пророкуйте облуду». У 1863 році лаодикійський адвентизм розпочав процес виконання прохання лживих дітей, що дедалі посилювався. Цю працю Ісая подає як відкинення давніх стежок мілеритських підвалин, бо вони сказали: «Зійдіть з дороги, зверніть зі стежки, зробіть так, щоб Святий Ізраїлів перестав бути перед нами». Той шлях, що є дорогою, — це Єреміїні давні стежки.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Jeremiah 6:16.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і подивіться, і запитайте про давні стежки, де той добрий шлях, і ходіть ним, і знайдете відпочинок душам своїм. Та вони сказали: Не будемо ходити ним. Єремії 6:16.

The “lying children’s” rejection of Jeremiah’s “old paths” is the rejection of the message of the Midnight Cry, which is where “rest” is to be found, which is also the “rest and the refreshing” that they would not hear in Isaiah, which is also the refreshing of the latter rain message. That message is the message of the Midnight Cry that is represented in the history of the Millerites and illustrated upon the “tables” that are noted in a “book.” The lying children’s rejection of the message of the Midnight Cry is represented by their desire to “cause the Holy One of Israel to cease from before” them. Ellen White’s first vision, which Alpha and Omega would certainly employ to represent the end, identifies the path of the righteous, marking the light at its beginning and who it is that leads “the wise” unto the end of the path.

Відкинення «брехливими дітьми» «давніх стежок» Єремії є відкиненням вістки Опівнічного Крику, у якій знаходиться «спочинок», що є також «спочинком і освіженням», яких вони не хотіли слухати в Ісаї, а також освіженням вістки пізнього дощу. Ця вістка є вісткою Опівнічного Крику, представлена в історії міллеритів і проілюстрована на «таблицях», що зазначені в «книзі». Відкинення брехливими дітьми вістки Опівнічного Крику представлено їхнім бажанням «щоб Святий Ізраїлів перестав бути перед» ними. Перше видіння Еллен Вайт, яке Альфа й Омега напевно використали б, щоб представити кінець, визначає шлях праведних, позначаючи світло на його початку та того, хто веде «мудрих» до кінця шляху.

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> Позаду них, на початку шляху, було встановлено яскраве світло, яке, як сказав мені ангел, було «опівнічним криком». Це світло сяяло вздовж усього шляху й освітлювало їм дорогу під ногами, щоб вони не спіткнулися.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> Якщо вони не відводили очей від Ісуса, який був просто перед ними, ведучи їх до міста, вони були в безпеці. Але невдовзі дехто стомився і казав, що місто дуже далеко, і що вони сподівалися увійти до нього раніше. Тоді Ісус підбадьорював їх, піднімаючи Свою славну правицю, і з Його руки виходило світло, яке коливалося над адвентською групою, і вони вигукували: «Алілуя!» Інші необачно відкидали світло позаду них і казали, що це не Бог вивів їх так далеко. Світло позаду них згасло, залишивши їхні ноги в цілковитій темряві, і вони спотикалися та втрачали з очей орієнтир і Ісуса, і падали зі стежки вниз, у темний і злий світ унизу. Християнський досвід і вчення Еллен Ґ. Вайт, 57.

It was the light of the Midnight Cry in the beginning and at the ending. It was Jesus (the Holy One of Israel) who they wished to cease from being in front of them. The light from Jesus’ glorious right arm was the light of the Midnight Cry as represented upon the “tables” that were noted in the “book”. The “lying children’s” rejection of the message of the Midnight Cry of Christ, and the path they were to walk upon, brought God’s judgment upon them as they fell off the path. The “high wall” that is broken suddenly, is the “wall” of the separation of church and state that is destroyed at the soon-coming Sunday law. That judgment comes “suddenly at an instant,” and it will be “as the breaking of the potter’s vessel that is broken in pieces.” It is the judgment that is associated with turning the satanic symbol of “the daily” upside down, and identifying it as a symbol of Christ.

Це було світло Опівнічного крику на початку й у кінці. Це був Ісус (Святий Ізраїлів), якого вони хотіли усунути з-перед своїх очей. Світло від славної правиці Ісуса було світлом Опівнічного крику, як воно було представлене на «таблицях», що були зазначені в «книзі». Відкинення «брехливими дітьми» звістки Опівнічного крику Христа та шляху, яким вони мали йти, навело на них Божий суд, коли вони з нього падали. «Висока стіна», що ламається раптово, — це «стіна» відокремлення церкви від держави, яка буде зруйнована під час запровадження недільного закону, який незабаром настане. Той суд приходить «раптом, в одну мить», і буде «як розбиття гончарного посуду, що розламується на шматки». Це суд, пов’язаний із переверненням сатанинського символу «щоденного» догори ногами та визначенням його як символу Христа.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Авжеж, ваше перевертання всього догори дриґом буде вважене за гончарську глину: бо чи скаже виріб про того, хто його зробив: Він мене не зробив? або чи скаже те, що зліплене, про того, хто його зліпив: Він не має розуму? Ісая 29:16.

The “daily” is the prophetic truth which ties together the four verses in Daniel twelve, that identify the distinction between the wicked and the wise. “The daily” is the truth that is hated by those who receive strong delusion in 2 Thessalonians. “The daily” represents the desire of the “lying children” to cause the Holy One of Israel to get out of their way. And their punishment is represented by the breaking of a potter’s vessel, and what remains is an illustration of the lost condition of the foolish virgins, for with the broken and remaining pieces of the shattered potter’s vessel there, “shall not be found” “a sherd to take fire from the hearth, or to take water withal out of the pit.”

"Щоденне" — це пророча істина, яка поєднує чотири вірші у дванадцятому розділі книги Даниїла, що визначають різницю між нечестивими та мудрими. "Щоденне" — це істина, яку ненавидять ті, хто приймають сильну оману у Другому посланні до Солунян. "Щоденне" представляє прагнення "брехливих дітей" змусити Святого Ізраїля відійти з їхнього шляху. А їхнє покарання представлено розбиттям гончарної посудини, і те, що залишається, є ілюстрацією загубленого стану нерозумних дів, бо серед розбитих і вцілілих уламків тієї розтрощеної гончарної посудини там "не знайдеться" "ані черепка, щоб узяти жар із вогнища, або щоб зачерпнути води з ями."

Both “fire” and “water” are symbols of the Holy Spirit, as is the oil in the parable of the ten virgins. When the Midnight Cry comes suddenly at an instant, as it did at the Exeter camp meeting in August of 1844, it will be impossible for the “lying children” to find any oil (water or fire). They were called to “return” after the first disappointment as was Jeremiah, but they refused.

І «вогонь», і «вода» є символами Святого Духа, як і олія в притчі про десять дів. Коли Опівнічний поклик прийде раптово, в одну мить, як це сталося на табірному з’їзді в Ексетері в серпні 1844 року, для «брехливих дітей» буде неможливо знайти бодай якусь олію (воду чи вогонь). Їх було покликано «повернутися» після першого розчарування, як і Єремію, але вони відмовилися.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Знайшов я Твої слова, і з’їв їх; і Твоє слово стало для мене радістю та веселістю серця мого, бо я названий Твоїм Ім’ям, Господи, Боже Саваофе. Я не сидів у зборі насмішників і не веселився; я сидів на самоті через Твою руку, бо Ти наповнив мене обуренням. Чому мій біль вічний, а рана моя невигойна, що не хоче загоїтися? Невже Ти будеш для мене зовсім як обманщик і як води, що висихають? Тому так говорить Господь: Якщо повернешся, то Я знову приведу тебе, і ти стоятимеш переді Мною; і якщо відділиш дорогоцінне від нікчемного, будеш Моїми устами; нехай вони повертаються до тебе, але ти не повертайся до них. І Я зроблю тебе для цього народу укріпленою мідною стіною; і вони воюватимуть проти тебе, та не подолають тебе, бо Я з тобою, щоб спасати тебе і визволяти тебе, — говорить Господь. І Я визволю тебе з руки беззаконних і викуплю тебе з руки жорстоких. Єремія 15:16–21.

Jeremiah represents those who returned after the first disappointment. Those who entered into the work of separating “the precious from the vile,” in order to “stand before” the Lord and be as the Lord’s “mouth”. They are those represented by Daniel in chapter nine, as understanding their scattered condition, and thereafter praying the Leviticus twenty-six prayer. They are those represented by Daniel, Jeremiah and Habakkuk’s watchmen who are contrasted with the “lying children.” The “lying children” were also called by “the Holy One of Israel” when He said, “in returning and rest shall ye be saved; in quietness and in confidence shall be your strength: and ye would not”.

Єремія представляє тих, хто повернувся після першого розчарування, тих, хто взялися до праці відокремлення «дорогоцінного від нікчемного», щоб «стояти перед» Господом і бути «устами» Господа. Це ті, кого в дев’ятому розділі представляє Даниїл як таких, що розуміли свій розсіяний стан, а потім молилися молитвою з двадцять шостого розділу книги Левіт. Це ті, кого представляють Даниїл, Єремія та сторожі Авакума, яких протиставлено «брехливим дітям». «Брехливими дітьми» їх також назвав «Святий Ізраїлів», коли Він сказав: «у наверненні та спокої спасетеся; у тиші та довірі буде ваша сила; але ви не захотіли».

Miller’s jewels are the truths represented on Habakkuk’s tables that represent the test of the Midnight Cry message that produces two classes of worshippers. The symbol of the rebellion that is manifested against those jewels is “the daily.” Miller was accurate in his understanding of “the daily,” but his understanding was limited by the history he lived in, and the jewels he was used to place upon the table in the center of his room are now shining ten times brighter than they did when Miller first placed them upon his table. They are now in a casket that is larger, for the casket now represents not only the Bible, as it did for Miller’s time, but it now represents both the Bible and the Spirit of Prophecy.

Дорогоцінності Міллера — це істини, представлені на таблицях Авакума, які становлять випробування вістки Опівнічного Крику, що породжує два класи поклонників. Символом бунту, який проявляється проти тих дорогоцінностей, є «щоденне». Міллер був точним у своєму розумінні «щоденного», але його розуміння обмежувалося історією, у якій він жив, а дорогоцінності, які він звик класти на стіл у центрі своєї кімнати, тепер сяють удесятеро яскравіше, ніж тоді, коли Міллер уперше поклав їх на свій стіл. Тепер вони в більшій скриньці, бо ця скринька представляє не лише Біблію, як це було за часів Міллера, але представляє і Біблію, і Дух пророцтва.

It is these two witnesses that produce the testing light in the last days, and it is these two witnesses that become a primary battleground in the last days. Miller saw the battle, for in his dream they took his casket (the Bible), and tore it up. John, representing “the wise” in the last days, “was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ.” John was being persecuted for believing the message of both the Bible and the writings of Ellen White.

Саме ці двоє свідків дають випробувальне світло в останні дні, і саме ці двоє свідків стають головним полем битви в останні дні. Міллер бачив цю боротьбу, бо у своєму сні вони взяли його скриню (Біблію) і розірвали її. Іван, який представляє «мудрих» в останні дні, «був на острові, що зветься Патмос, заради слова Божого і заради свідчення Ісуса Христа». Івана переслідували за те, що він вірив звістці як Біблії, так і писань Еллен Уайт.

We will continue the consideration of the truths which are represented by the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798, in the next article.

Ми продовжимо розгляд істин, представлених у видінні при річці Улай, яке було розкрито у 1798 році, у наступній статті.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> "Нам нема чого боятися за майбутнє, хіба якщо ми забудемо шлях, яким Господь вів нас, і Його вчення у нашій минулій історії." Нариси життя, 196.

Back to Articles