Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Six

Книга Даниїла — номер тридцять шість

Nebuchadnezzar’s Prophetic Symbolism: Unveiling the Millerite Movement’s Historic Waymarks and the Sealed Vision of the Ulai River

Пророча символіка Навуходоносора: розкриття історичних віх руху міллеритів та запечатаного видіння над рікою Улай

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2023

Formats

PDF
Word

Daniel chapter one represents the history of the first and second angels from August 11, 1840, until October 22, 1844. Daniel chapter four also addresses the history of the first and second angels from 723 BC, until October 22, 1844. Of course, this is impossible to see without the latter rain methodology of “line upon line.”

Перший розділ книги Даниїла представляє історію першого й другого ангелів від 11 серпня 1840 року до 22 жовтня 1844 року. Четвертий розділ книги Даниїла також розглядає історію першого й другого ангелів від 723 року до н. е. аж до 22 жовтня 1844 року. Звісно, цього неможливо побачити без методології пізнього дощу «лінія на лінію».

Nebuchadnezzar, in chapter four, is a very complex prophetic symbol. It is important to remind ourselves of what he represents as we begin to consider the unsealing of the Ulai River vision in the history of William Miller. Nebuchadnezzar’s second dream, not unlike William Miller’s second dream, represented the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which is the prophetic thread that weaves the entire book of Daniel together. When Daniel interpreted Nebuchadnezzar’s dream of chapter four, he warned him of a coming judgment, and in so doing typified the first angel’s message that arrived into history at the “time of the end” in 1798.

Навуходоносор у четвертому розділі є дуже складним пророчим символом. Важливо нагадати собі, що він символізує, коли ми починаємо розглядати розпечатання видіння при річці Улай в історії Вільяма Міллера. Другий сон Навуходоносора, подібно до другого сну Вільяма Міллера, зображав «сім часів» із двадцять шостого розділу книги Левита, що є пророчною ниткою, яка переплітає всю книгу Даниїла воєдино. Коли Даниїл тлумачив сон Навуходоносора з четвертого розділу, він застеріг його про майбутній суд і цим самим став прообразом першої ангельської вістки, що увійшла в історію в «час кінця» 1798 року.

When the judgment that Nebuchadnezzar was warned was to come arrived, the arrival typified October 22, 1844, when the investigative judgment began. In chapter four, both the warning message provided by Daniel, and the arrival of the judgment connected with the warning message were represented by the word “hour”. The “hour” of Nebuchadnezzar’s judgment represented the “hour” of God’s judgment in the first angel’s message. It also typified the “hour” of the Sunday law, when God’s executive judgment begins. The portion of Daniel chapter four that represents the arrival of the first angel’s message in 1798, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, which is symbolized by the word “hour,” is then repeated and enlarged upon. The technique of repeat and enlarge is a prophetic technique that occurs repeatedly in prophecy, but especially in the book of Daniel.

Коли настав суд, про який Навуходоносора було попереджено, цей прихід став прообразом 22 жовтня 1844 року, коли розпочався слідчий суд. У четвертому розділі і попереджувальна звістка, яку дав Даниїл, і настання суду, пов’язаного з цією звісткою, були представлені словом "година". "Година" суду над Навуходоносором представляла "годину" Божого суду у звістці першого ангела. Вона також була прообразом "години" недільного закону, коли розпочинається Божий виконавчий суд. Частина четвертого розділу книги Даниїла, яка представляє прихід звістки першого ангела в 1798 році та прихід третього ангела 22 жовтня 1844 року, що символізується словом "година", потім повторюється й розширюється. Прийом "повтор і розширення" є пророчим прийомом, який неодноразово трапляється в пророцтвах, але особливо в книзі Даниїла.

Once Nebuchadnezzar arrived at the “hour” of judgment, the “seven times,” that was his judgment, began, and as the king of the north, he then represented the judgment brought upon the northern kingdom of Israel in 723 BC. He was given the heart of a beast, and a beast is a kingdom in Bible prophecy, and from 723 BC, through to 1798, he represented the two forms of paganism that are so often the subject of the book of Daniel.

Як тільки для Навуходоносора настала «година» суду, розпочалися «сім часів», що й були його судом, і як цар півночі він тоді уособлював суд, звершений над північним царством Ізраїля у 723 р. до н. е. Йому було дано серце звіра, а звір у біблійному пророцтві — це царство, і від 723 р. до н. е. аж до 1798 р. він уособлював дві форми язичництва, про які так часто йдеться в книзі Даниїла.

For twelve hundred and sixty days, representing twelve hundred and sixty years, he represented the pagan desolating power, and then for another twelve hundred and sixty days, symbolizing twelve hundred and sixty years, he represented the papal desolating power. The heart of both desolating powers was the same, for papalism is simply paganism wearing the profession of Christianity.

Протягом тисячі двохсот шістдесяти днів, що означають тисячу двісті шістдесят років, він представляв язичницьку спустошувальну силу, а потім ще протягом тисячі двохсот шістдесяти днів, які символізують тисячу двісті шістдесят років, він представляв папську спустошувальну силу. Серце обох спустошувальних сил було однакове, адже папізм — це просто язичництво, що прикривається сповіданням християнства.

At the “end of the days,” which is a symbol identified in Daniel chapter twelve, that represents the “time of the end” in 1798, his kingdom was restored unto him. The testimony of Daniel four, and the Spirit of Prophecy, identifies that when his kingdom was restored at the “end of the days,” he was a converted man. He then becomes a prophetic symbol of four significant truths. He becomes the prophetic link between the dragon power of paganism, which he represented in the first half of his “seven times,” and of the beast power, which he represented in the last half of his “seven times.” As a symbol of those two powers, standing as a restored kingdom in 1798, he then represents the third desolating power (the false prophet), which was to reign for seventy symbolic years, while the whore of Tyre was forgotten. As the king of Babylon, Nebuchadnezzar represents the prophetic link between the three powers that would become modern Babylon in the last days, which then leads the world to Armageddon.

Наприкінці тих днів, що є символом, визначеним у дванадцятому розділі Даниїла, який представляє «час кінця» у 1798 році, йому було відновлено його царство. Свідчення четвертого розділу Даниїла та Духа Пророцтва вказують, що коли його царство було відновлене «наприкінці тих днів», він був наверненою людиною. Тоді він стає пророчим символом чотирьох важливих істин. Він стає пророчою ланкою між силою дракона язичництва, яку він представляв у першій половині своїх «семи часів», і силою звіра, яку він представляв в останній половині своїх «семи часів». Як символ тих двох сил і постаючи як відновлене царство у 1798 році, він далі представляє третю спустошувальну силу (лжепророка), якій належало царювати сімдесят символічних років, тоді як блудницю Тиру було забуто. Як цар Вавилону, Навуходоносор являє собою пророчий зв’язок між трьома силами, які в останні дні утворять сучасний Вавилон, що потім приведе світ до Армагеддону.

He also represented the birth of the United States as the earth beast, which began in 1798 as a lamb, symbolized by his converted experience. He would simultaneously represent the two horns on the earth beast, which as Republicanism and Protestantism represented the strength of the United States, which was what allowed it to become the most favored nation in the world. Yet at the end of the seventy symbolic years those two horns would then be represented as apostate Republicanism and apostate Protestantism, with both horns divided into two classes. Republicanism’s horn would consist of the Democratic party that openly disregarded the sacred principles of the Constitution, and the Republican party that professed to be the defenders and champions of the Constitution, but in actuality denied the sacred principles of the Constitution, while choosing traditions and customs to supersede the principles within that sacred document.

Він також зображав народження Сполучених Штатів як звіра із землі, що розпочався 1798 року як ягня, яке символізувало його досвід навернення. Він водночас представляв би два роги на звірі із землі, які, як республіканізм і протестантизм, уособлювали силу Сполучених Штатів, що й дозволило їм стати найбільш привілейованою нацією у світі. Однак наприкінці сімдесяти символічних років ці два роги були б представлені як відступницький республіканізм і відступницький протестантизм, причому обидва роги були б поділені на два класи. Ріг республіканізму складався б із Демократичної партії, яка відкрито зневажала священні принципи Конституції, і Республіканської партії, яка заявляла, що є оборонцем і поборником Конституції, але насправді заперечувала священні принципи Конституції, віддаючи перевагу традиціям і звичаям, щоб поставити їх вище принципів, викладених у тому священному документі.

The two parties were typified by the Sadducees and Pharisees in the time of Christ. The spirit of the Sadducees and Pharisees would also be manifested in the horn of apostate Protestantism, with one class upholding Sunday worship and the other Sabbath worship. Nebuchadnezzar’s converted condition at the “end of the days,” in 1798, fitly represents the United States, and both horns of the earth beast. All three symbols—the earth beast and its two horns, were destined to change from a lamb unto a dragon.

Дві течії були уособлені садукеями та фарисеями за часів Христа. Дух садукеїв і фарисеїв також мав виявитися в розі відступницького протестантизму, де одна група відстоює дотримання неділі, а інша — дотримання суботи. Навернений стан Навуходоносора «наприкінці днів», у 1798 році, доречно представляє Сполучені Штати і обидва роги звіра із землі. Усім трьом символам — звірові із землі та його двом рогам — судилося змінитися з ягняти на дракона.

Nebuchadnezzar, at the end of his “seven times,” represented the link which identified his literal kingdom of Babylon as the symbol of modern Babylon in the last days, which is made up of the dragon, the beast and the false prophet. He also represented the three prophetic entities represented by the earth beast with two horns, that changes from a lamb unto a dragon during the seventy symbolic years that the whore of Tyre is forgotten. It is profound that his literal kingdom is the very kingdom that typifies the kingdom that reigns for seventy symbolic years.

Навуходоносор наприкінці своїх «семи часів» виступив тією ланкою, яка визначила його буквальне царство Вавилону як символ сучасного Вавилону в останні дні, який складається з дракона, звіра і лжепророка. Він також представляв три пророчі сутності, представлені земним звіром із двома рогами, який перетворюється з ягняти на дракона протягом сімдесяти символічних років, коли про блудницю Тиру забуто. Показово, що його буквальне царство є саме тим царством, яке є прообразом царства, що панує протягом сімдесяти символічних років.

Nebuchadnezzar’s symbolism of chapter four, is to be laid over the top of chapter one. When that application is made, it brings together the waymarks of Millerite history, and confirms several truths of the Ulai River vision that were unsealed at that time. The foundation and central pillar of the Millerite movement was the question and answer of Daniel chapter eight, and verses thirteen and fourteen. The question was, “How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?”

Символіка Навуходоносора з четвертого розділу має бути накладена на перший розділ. Коли це застосування роблять, воно зводить докупи віхи міллеритської історії та підтверджує кілька істин із видіння на річці Улай, які тоді були розкриті. Підвалиною та центральною опорою міллеритського руху були питання і відповідь із восьмого розділу книги Даниїла, вірші тринадцятий і чотирнадцятий. Питання було: «Доки триватиме видіння про щоденну жертву та про переступ спустошення, щоб і святиню, і військо було потоптано?»

Of the hundreds, if not thousands of added words in the Bible, it is only the added word “sacrifice” that inspiration identifies as not belonging to the text. When the word is properly removed it clearly identifies that “the daily and the transgression” are two distinct desolating powers. Sister White specifically identifies the word “sacrifice” was added by human wisdom and does not apply to the text, and in the same passage she also identifies that the Millerites were correct in identifying “the daily” as paganism. The grammatical terms within the question of verse thirteen, were carefully identified by Christ through the writings of Sister White, and when governed by the texts and the added inspired instructions, the question is, “How long shall be the vision concerning the two desolating powers of paganism and papalism, that were to trample down both the sanctuary and God’s people?”

Серед сотень, якщо не тисяч, доданих у Біблію слів лише додане слово «жертва» натхнення визначає як таке, що не належить до тексту. Коли це слово належним чином вилучити, стає очевидним, що «щоденне» та «переступ» — це дві окремі спустошувальні сили. Сестра Вайт прямо зазначає, що слово «жертва» було додане людською мудрістю і не належить до тексту, і в тому ж уривку вона також зазначає, що міллеріти мали рацію, ототожнюючи «щоденне» з язичництвом. Граматичні форми у запитанні тринадцятого вірша були ретельно визначені Христом через писання Сестри Вайт, і, коли керуватися текстами та доданими натхненними настановами, запитання звучить: «Доки триватиме видіння щодо двох спустошувальних сил язичництва і папства, які мали потоптати як святилище, так і Божий народ?»

Therefore, when Nebuchadnezzar is located at the “time of the end,” in 1798, he is representing a converted man and therefore represents the “wise” that would understand the central pillar and foundation of Adventism. His conversion identifies the “wise” that understand the “increase of knowledge” which was unsealed at that time, but his own prophetic symbolism directly illustrates the history that is the subject of the question of, “how long would be the vision of the desolating power of paganism and papalism which would trample down God’s people (the host), and God’s sanctuary?” As a symbol of a “wise virgin” who understands the “increase of knowledge,” he represents William Miller, for Miller is the symbol of those who were “wise” in the history that began at the “time of the end,” in 1798.

Отже, коли Навуходоносора відносять до "часу кінця", у 1798 році, він символізує навернену людину і, відповідно, представляє "мудрих", які мали зрозуміти центральний стовп і фундамент адвентизму. Його навернення ідентифікує "мудрих", що розуміють "примноження знання", яке було тоді розкрите, але його власна пророча символіка безпосередньо ілюструє історію, яка є предметом питання: "доки триватиме видіння про спустошувальну владу язичництва і папства, що топтатиме Божий народ (воїнство) і Божу святиню?" Як символ "мудрої діви", яка розуміє "примноження знання", він представляє Вільяма Міллера, бо Міллер є символом тих, хто був "мудрим" в історії, що почалася в "час кінця", у 1798 році.

Nebuchadnezzar is a symbol of the waymark of the “time of the end,” and when laid over chapter one, he also represents the arrival of the first angel at that time, because in chapter four, the “hour” in which Daniel provides Nebuchadnezzar with the warning message, marks when the first angel arrived, and that was 1798. The “hour” when Nebuchadnezzar’s judgment arrived, represented the “hour” of the beginning of God’s investigative judgment on October 22, 1844. The waymarks produced by the symbolism of Nebuchadnezzar in chapter four, are 723 BC, 538, 1798 (the time of the end) and October 22, 1844.

Навуходоносор є символом віхи «часу кінця», і, зіставлений із першим розділом, він також представляє прихід першого ангела в той час, бо в четвертому розділі «година», коли Даниїл передає Навуходоносору попереджувальне послання, позначає час приходу першого ангела — це був 1798 рік. «Година», коли настав суд над Навуходоносором, символізувала «годину» початку Божого слідчого суду 22 жовтня 1844 р. Віхи, що випливають із символізму Навуходоносора в четвертому розділі, — це 723 р. до н. е., 538 р., 1798 р. (час кінця) і 22 жовтня 1844 р.

The waymarks of Millerite history in Daniel chapter one, begin with Jehoiakim, who is a symbol of the empowerment of the first message which had arrived at the “time of the end,” in 1798. The empowerment of the first message, represented by Jehoiakim, marks August 11, 1840. The conquering of Jehoiakim begins the seventy years of Babylon’s reign, that ends with the decree of Cyrus. Chapter one of Daniel identifies a three-step testing process, represented as a dietary test, followed by a visual test that concludes with a litmus test. Those three tests represent August 11, 1840, when the mighty angel that was no less a personage than Jesus Christ, came down out of heaven with a little book that God’s people were then to “eat”, just as Daniel and the three worthies chose to eat the diet of pulse, rather than the diet of Babylon.

Віхи міллеритської історії в першому розділі книги Даниїла починаються з Єгоякима, який є символом наділення силою першої звістки, що надійшла в «час кінця» 1798 року. Наділення силою першої звістки, представлене Єгоякимом, позначає 11 серпня 1840 року. Підкорення Єгоякима розпочинає сімдесят років панування Вавилону, що закінчуються указом Кіра. Перший розділ книги Даниїла окреслює триетапний випробувальний процес: спочатку харчове випробування, потім візуальне випробування, яке завершується лакмусовим тестом. Ці три випробування символізують 11 серпня 1840 року, коли могутній ангел, який був не ким іншим, як Ісус Христос, зійшов із неба з маленькою книжечкою, яку Божий народ мав тоді «з’їсти», так само як Даниїл і троє отроків обрали їжу з овочів замість вавилонської їжі.

The second test of that process represented the manifestation of the Protestant churches’ rejection of Miller’s message (the first angel’s message), when a distinction could then be seen between the Millerite movement, and the Protestant churches that then began their prophetic role as apostate Protestantism. The distinction between those two classes was as marked as was Daniel and the three worthies’ flesh appearing fairer and fatter for eating the heavenly food, instead of the Babylonian diet. That distinction was marked at the end of the biblical year of 1843 (April 19, 1844), when the tarrying time of the parable of the ten virgins arrived.

Друге випробування того процесу становило прояв відкидання протестантськими церквами вістки Міллера (вістки першого ангела), коли стало видно розмежування між рухом міллеритів і протестантськими церквами, які тоді розпочали свою пророчу роль як відступницький протестантизм. Відмінність між цими двома групами була такою ж виразною, як коли тіла Даниїла та трьох юнаків виглядали гарнішими й вгодованішими завдяки споживанню небесної їжі замість вавилонського раціону. Ця відмінність стала очевидною наприкінці біблійного року 1843-го (19 квітня 1844 року), коли настав час зволікання з притчі про десять дів.

The third test, which was the litmus test, represented October 22, 1844 when, after three years, the “hour” came when Nebuchadnezzar himself judged and pronounced Daniel and the three worthies “ten times” better than the Babylonian wise men. Placing Daniel chapter four, over chapter one, produces the waymarks of Millerite history beginning with the “time of the end” in 1798; the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840; the first disappointment on April 19, 1844; and the great disappointment of October 22, 1844.

Третє випробування, яке стало лакмусовим папірцем, символізувало 22 жовтня 1844 року, коли після трьох років настала "година", і сам Навуходоносор визнав і проголосив Даниїла та трьох мужів "у десять разів" кращими за вавилонських мудреців. Накладання четвертого розділу книги Даниїла на перший визначає віхи історії міллеритського руху, що починаються з "часу кінця" у 1798 році; посилення першої ангельської вістки 11 серпня 1840 року; першого розчарування 19 квітня 1844 року; і великого розчарування 22 жовтня 1844 року.

Beyond identifying the specific waymarks of Millerite history, the two chapters, when brought together “line upon line,” illustrate the message of the first angel, identify the two desolating powers that are the subject of the foundational doctrine of the twenty-three hundred days, and also the three-step testing process of Daniel twelve which always occurs when the book of Daniel is unsealed.

Окрім визначення конкретних віх історії міллеритів, ці два розділи, коли їх поєднують «рядок на рядок», ілюструють вістку першого ангела, визначають дві спустошувальні сили, які є предметом основоположного вчення про дві тисячі триста днів, а також трьохетапний випробувальний процес із дванадцятого розділу книги Даниїла, який завжди відбувається, коли з книги Даниїла знімається печать.

They also identify that Nebuchadnezzar, as the symbol of the wise in 1798, in conjunction with his second dream in chapter four, represents William Miller, whose movement was to become the true Protestant horn. The work of William Miller, that represents the foundational truths of Adventism, are represented upon Habakkuk’s two tables, and God directed in the production of both those sacred tables.

Вони також стверджують, що Навуходоносор, як символ мудрих у 1798 році, у поєднанні з його другим сном у четвертому розділі, представляє Вільяма Міллера, рух якого мав стати істинним протестантським рогом. Праця Вільяма Міллера, яка відображає основоположні істини адвентизму, представлена на двох таблицях Авакума, і Бог керував створенням обох тих священних таблиць.

There were several prophetic truths that Miller did not see correctly because his vantage point of prophetic history disallowed him from recognizing that there are three desolating powers; not only paganism (the dragon), papalism (the beast), but also apostate Protestantism (the false prophet). In God’s providence those prophetic understandings of Miller, that were limited by his vantage point in history, were not represented upon the two sacred tables of Habakkuk.

Існувало кілька пророчих істин, яких Міллер не зрозумів належним чином, оскільки його перспектива пророчої історії не дозволяла йому усвідомити, що існують три спустошувальні сили: не лише язичництво (дракон) і папство (звір), але й відступницький протестантизм (лжепророк). З Божого провидіння ті пророчі розуміння Міллера, обмежені його історичною перспективою, не були представлені на двох священних таблицях Авакума.

Nebuchadnezzar’s second dream in chapter four of Daniel, represents William Miller’s second dream. Both dreams address the “seven times,” and Miller’s dream identifies the rejection of his work that began in 1863, and escalates until the Midnight Cry. Both dreams end with a kingdom restored after a period of scattering. For this reason, we will consider Miller’s second dream, before we consider directly the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Другий сон Навуходоносора в четвертому розділі книги Даниїла відповідає другому сну Вільяма Міллера. Обидва сни стосуються «семи часів», а сон Міллера окреслює відкидання його праці, що розпочалося у 1863 році й наростало аж до Опівнічного кличу. Обидва сни закінчуються відновленням царства після періоду розсіяння. З цієї причини ми спершу розглянемо другий сон Міллера, перш ніж безпосередньо розглянути видіння біля ріки Улай, яке було розпечатане у 1798 році.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> Мені наснилося, що Бог невидимою рукою послав мені вишукано оздоблену скриньку близько десяти дюймів завдовжки і шести — завширшки, квадратної форми, з чорного дерева, химерно інкрустовану перлами. До скриньки був прикріплений ключ. Я негайно взяв ключ і відкрив скриньку, і, на моє здивування та подив, побачив, що вона була наповнена всілякими коштовностями різних видів і розмірів, діамантами, дорогоцінним камінням, а також золотими й срібними монетами всіх розмірів і вартості, прекрасно розкладеними на своїх відповідних місцях у скриньці; і, так упорядковані, вони відбивали світло й сяйво, якому могло дорівнятися лише сонце.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> Я вважав, що не маю права насолоджуватися цим чудовим видовищем наодинці, хоча моє серце було в захваті від блиску, краси й цінності його вмісту. Тож я поставив його на столик посеред своєї кімнати й дав знати, що всі охочі можуть прийти та побачити найславетніше й найяскравіше видовище, яке будь-коли бачила людина в цьому житті.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> Люди почали заходити: спершу їх було небагато, але згодом зібрався натовп. Коли вони вперше заглядали до шкатулки, то дивувалися й вигукували від радості. Але коли глядачів ставало більше, кожен починав чіпати коштовності, виймаючи їх зі шкатулки й розсипаючи по столу. Я почав думати, що власник знову зажадає від мене шкатулку й коштовності; і якщо я дозволю їх розсипати, я ніколи не зможу розкласти їх по місцях у шкатулці так, як було раніше; і відчував, що ніколи не зможу впоратися з цією відповідальністю, бо вона була б величезною. Тоді я почав благати людей не чіпати їх і не виймати зі шкатулки; але чим більше я благав, тим більше вони їх розсипали; і тепер, здавалося, вони розсипали їх по всій кімнаті — на підлозі й на кожному предметі меблів у кімнаті.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> Тоді я побачив, що серед справжніх коштовностей і монет вони розсипали незліченну кількість підроблених коштовностей і фальшивих монет. Я був украй обурений їхньою підлою поведінкою та невдячністю і дорікав і докоряв їм за це; але чим більше я дорікав, тим більше вони розсипали підроблені коштовності й фальшиві монети серед справжніх.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> Тоді я розсердився у своїй тілесній душі й почав застосовувати фізичну силу, щоб виштовхати їх із кімнати; але поки я виштовхував одного, входили ще троє й заносили бруд, стружку, пісок і всілякий мотлох, аж поки не вкрили ними всі справжні коштовності, діаманти й монети, тож вони всі зникли з очей. Вони також розірвали на шматки мою скриньку й розкидали її серед того мотлоху. Я думав, що ніхто не зважає на мій смуток чи мій гнів. Я цілком зневірився й упав духом, сів і заплакав.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> Поки я так плакав і тужив через мою велику втрату та відповідальність, я згадав Бога і щиро молився, щоб Він послав мені допомогу. Тієї ж миті двері відчинилися, і до кімнати увійшов чоловік, при цьому всі люди вийшли з неї; а він, тримаючи в руці щітку для сміття, відчинив вікна й почав змітати бруд і сміття з кімнати.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> Я закричав йому, щоб він стримався, бо серед сміття було розкидано кілька дорогоцінних каменів.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Він сказав мені: «Не бійся», бо він «подбає про них».

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> Тоді, коли він змітав бруд і сміття, фальшиві коштовності та підроблені монети, усе піднялося й, мов хмара, вилетіло через вікно, і вітер поніс їх геть. У метушні я на мить заплющив очі; коли їх розплющив, усе сміття щезло. Коштовності, діаманти, золоті й срібні монети лежали рясно розсипані по всій кімнаті.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Потім він поставив на стіл скриньку, набагато більшу й гарнішу за попередню, і жменями збирав коштовності, діаманти, монети та кидав їх у скриньку, доки не лишилося жодного, хоча деякі з діамантів були не більші за вістря шпильки.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Тоді він закликав мене: «Прийди і подивись».

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> "Я заглянув у скриньку, але мене засліпило побачене. Вони сяяли удесятеро більшим блиском, ніж раніше. Я подумав, що їх відшліфували в піску ноги тих лихих людей, які розсипали їх і втоптали в порох. Вони були розкладені у скриньці в прекрасному порядку, кожен на своєму місці, без жодних видимих зусиль того, хто вкидав їх туди. Я скрикнув від великої радості, і той крик розбудив мене." Ранні твори, 81–83.

We will address Miller’s dream in the next article.

Ми розглянемо сон Міллера в наступній статті.

The following is an introduction of William Miller’s second dream, written by James White when he published Miller’s dream in the Advent Herald.

Наведене нижче — вступ до другого сну Вільяма Міллера, написаний Джеймсом Вайтом, коли він опублікував сон Міллера в Advent Herald.

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past Second Advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> Наведений нижче сон було опубліковано в «Advent Herald» більше двох років тому. Тоді я побачив, що він чітко окреслює наш минулий досвід щодо Другого Пришестя і що Бог дав цей сон на користь розсіяної пастви.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastics 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> Серед ознак близького наближення великого й страшного дня Господнього Бог установив і сни. Див. Йоіл 2:28–31; Дії 2:17–20. Сни можуть приходити трьома способами; по-перше, «через безліч клопотів». Див. Екклезіаст 5:3. По-друге, ті, хто перебуває під владою нечистого духа й оманою сатани, можуть мати сни через його вплив. Див. Второзаконня 8:1–5; Єремії 23:25–28; 27:9; 29:8; Захарії 10:2; Юди 8. І по-третє, Бог завжди навчав і досі навчає Свій народ більшою чи меншою мірою через сни, які приходять через посередництво ангелів і Святого Духа. Ті, хто стоїть у ясному світлі істини, знатимуть, коли Бог дає їм сон; і таких не обдурять і не зведуть фальшиві сни.

> “‘And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the Lord will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream.’ Numbers 12:6. Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, [Genesis 37:5–9], and then the interesting story of their fulfilment in Egypt. ‘In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night.’ 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> «І сказав: Послухайте ж мої слова: якщо буде пророк серед вас, Я, Господь, відкриюся йому у видінні й говоритиму з ним уві сні». Числа 12:6. Сказав Яків: «Ангел Господній говорив до мене уві сні». Буття 31:2. «І прийшов Бог до Лавана сиріянина вночі уві сні». Буття 31:24. Прочитайте сни Йосипа [Буття 37:5–9], а тоді цікаву розповідь про їхнє сповнення в Єгипті. «У Гівеоні Господь з’явився Соломонові вночі уві сні». 1 Царів 3:5. Великий важливий образ другого розділу книги Даниїла був даний уві сні, а також чотири звірі тощо із сьомого розділу. Коли Ірод шукав знищити Немовля-Спасителя, Йосипа було попереджено уві сні втекти до Єгипту. Матвія 2:13.

> “‘And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams.’ Acts 2:17.

> 'І буде в ОСТАННІ ДНІ, говорить Бог, виллю від мого Духа на всяку плоть: і пророкуватимуть сини ваші і дочки ваші, і юнаки ваші бачитимуть видіння, і старці ваші снитимуть сни.' Дії 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> Дар пророцтва через сни та видіння є тут плодом Святого Духа, і в останні дні має проявитися настільки, щоб становити знамення. Це один із дарів євангельської церкви.

> “‘And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ.’ Ephesians 4:11–12.

> 'І Він настановив одних апостолами; інших — ПРОРОКАМИ; інших — євангелістами; інших — пастирями та вчителями; Для вдосконалення святих, на діло служіння, для збудування тіла Христового.' Ефесянам 4:11-12.

> “‘And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS,’ etc. 1 Corinthians 12:28. ‘Despise not PROPHESYINGS.’ 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 7:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> «І деяких Бог поставив у Церкві: по-перше апостолів, по-друге ПРОРОКІВ», тощо. 1 Коринтян 12:28. «ПРОРОЦТВ не зневажайте». 1 Солунян 5:20. Див. також: Дії 13:1; 21:9; Римлян 7:6; 1 Коринтян 14:1, 24, 39. Пророки або пророцтва — для збудування Церкви Христової; і немає жодного доказу, який можна було б навести зі Слова Божого, що вони мали припинитися раніше, ніж мали припинитися євангелісти, пастирі та вчителі. Але, каже опонент: «Було стільки фальшивих видінь і снів, що я не можу мати довіри до чогось подібного». Правда й те, що Сатана має свою підробку. Він завжди мав лжепророків, і, безперечно, ми можемо очікувати їх і тепер — у цю його останню годину обману й тріумфу. Ті, хто відкидає такі особливі одкровення через те, що існує підробка, з не меншою підставою можуть піти ще далі й заперечити, що Бог коли-небудь відкривав Себе людині в сні чи видінні, адже підробка завжди існувала.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> Сни та видіння є засобом, через який Бог об'являв Себе людині. Через цей засіб Він говорив до пророків; Він помістив дар пророцтва серед дарів євангельської церкви і відніс сни та видіння до інших ознак 'ОСТАННІХ ДНІВ'. Амінь.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White.

> «Метою наведених вище зауважень було усунути заперечення на підставі Писання та підготувати розум читача до викладеного далі». Джеймс Вайт.

Back to Articles