Article

# Panium - Number One

Panium — Номер один

Chapter Eleven

Розділ одинадцятий

Author

Jeff Pippenger

Published

February 25, 2025

Formats

PDF
Word

For some time, we have been focusing our attention on the hidden history of Daniel 11:40, and in recent weeks, the Lord has drawn our consideration to verse 27:

Вже певний час ми зосереджуємо увагу на прихованій історії Даниїла 11:40, а в останні тижні Господь звернув нашу увагу на вірш 27:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> І серця обох цих царів будуть на те, щоб чинити зло, і вони говоритимуть неправду за одним столом; але це не вдасться, бо ще кінець буде у визначений час. Даниїла 11:27.

Initially, I was uncertain about the details—when, where, and who sat at that table, speaking lies to one another—but these questions are now under review. Over the past few Sabbaths, I made some missteps as I worked through these lines. Yet, through what I believe to be providential guidance, the alliances represented in verses 13–15, symbolized by Caesarea Philippi, began to unfold. Though some elements still require refinement, I believe the Lord has lifted His hand from these verses to reveal their meaning.

Спочатку не було певності щодо подробиць — коли, де і хто сидів за тим столом, говорячи неправду один одному, — але ці питання нині перебувають на розгляді. За останні кілька субот, розбираючись із цими рядками, було допущено деякі помилки. Та завдяки, як я вважаю, провидінню, союзи, представлені у віршах 13–15 і символізовані Кесарією Филиповою, почали розкриватися. Хоч деякі елементи ще потребують уточнення, я вірю, що Господь підняв Свою руку над цими віршами, щоб відкрити їхній зміст.

This understanding crystallized immediately after last Sabbath’s Zoom meeting. A week earlier, I had been struck by the intricate interplay of histories in verses 10–15. I wrote and sent a text message to a few people outlining my thoughts and asked to share them on Friday evening. I was attempting to organize the issues within those verses, convinced there was something profoundly significant. There is, but it wasn’t what I initially proposed. Despite my stumbles over the past week and a half as I grappled with this passage, I recognize a familiar providence. The Lord was unsealing a special, vital truth. Once the human element is fully exposed and set aside, the truth—opened by the Lion of the tribe of Judah—proves even more profound than I had grasped.

Це розуміння кристалізувалося відразу після зустрічі в Zoom минулої суботи. Тижнем раніше мене вразило складне переплетіння історій у віршах 10-15. Я написав і надіслав кільком людям текстове повідомлення, окресливши свої думки, і попросив дозволу поділитися ними у п’ятницю ввечері. Я намагався впорядкувати проблематику в тих віршах, будучи переконаним, що там є щось надзвичайно важливе. Воно там є, але це не те, що я спершу припускав. Попри мої спотикання за останні півтора тижня, поки я боровся з цим уривком, я впізнаю знайоме провидіння. Господь відкривав особливу, життєво важливу істину. Коли людський елемент повністю виявлено й відкладено вбік, істина, відкрита Левом із Юдиного племені, виявляється ще глибшою, ніж я збагнув.

## Verse Five through Nine

Вірші з п'ятого по дев'ятий

Putin, as the king of the south, mirrors Ptolemy, who will triumph in the Ukraine war, fulfilling verse 11. Historically, Ptolemy IV Philopator’s victory at the Battle of Raphia fulfilled this verse, prefiguring Putin’s imminent success. Verses 5–9 outline a history that foreshadows the papacy’s 1,260-year rule (538–1798) in meticulous detail. These details have been explored repeatedly in the past, so here I will highlight one prophetic waymark fulfilled in verses 5–9 and echoed in the period from 538 to 1798.

Путін, як цар півдня, є відображенням Птолемея, який переможе у війні в Україні, виконуючи 11-й вірш. Історично перемога Птолемея IV Філопатора в битві при Рафії сповнила цей вірш, передвіщаючи близький успіх Путіна. Вірші 5–9 змальовують історію, яка у найдрібніших деталях передвіщає 1 260-річне панування папства (538–1798). Ці деталі неодноразово розглядалися в минулому, тож тут я виокремлю одну пророчу віху, що сповнилася у віршах 5–9 і має відлуння в період 538–1798 років.

This period began with a treaty between the southern Ptolemaic kingdom and the northern Seleucid kingdom, sealed when the southern king gave his daughter in marriage to the northern king. This union initiated a seven year span that ended when the southern king invaded the north, took the northern king captive to Egypt, and the captive king later died after falling from a horse.

Цей період розпочався з укладення договору між південним Птолемеївським царством і північним Селевкідським царством, скріпленого тим, що південний цар віддав свою доньку заміж за північного царя. Цей союз започаткував семирічний період, який завершився, коли південний цар вторгся на північ, повів північного царя у полон до Єгипту, а полонений цар згодом помер після падіння з коня.

## A Broken Treaty

Порушений договір

The invasion stemmed from a broken treaty. After the seven-year period began, the northern king set aside his first wife to marry the southern princess and secure the treaty. Later, he discarded the southern wife and reinstated his original queen. This prompted the first queen to execute the southern queen and her entourage, enraging the southern queen’s family in Egypt.

Вторгнення виникло через порушення угоди. Коли почався семирічний період, північний король відсторонив свою першу дружину, щоб одружитися з південною принцесою й скріпити угоду. Згодом він відкинув південну дружину і знову зробив королевою свою першу дружину. Це спонукало першу королеву стратити південну королеву та її свиту, чим розлютило родину південної королеви в Єгипті.

With prophetic discernment, seven years can be seen as two periods of three and a half years, as illustrated by the three and a half years before and after the cross that together represented the week that Christ confirmed the covenant. The three and a half is also recognized in the seven times curse carried out upon the northern kingdom of Israel from 723 BC unto 1798. That seven times is divided into two periods of twelve hundred and sixty, with 538 as the middle point. These illustrations of seven being divided into two periods of three and a half is not random, it is purposeful.

З пророчою проникливістю сім років можна розглядати як два періоди по три з половиною роки, як це ілюструють три з половиною роки до і після розп’яття, які разом становили тиждень, упродовж якого Христос утвердив завіт. Три з половиною також простежується в семикратному проклятті, звершеному над північним царством Ізраїлю з 723 р. до н. е. до 1798 р. Ті «сім разів» поділяються на два періоди по тисячу двісті шістдесят років, при цьому 538 рік є середньою точкою. Ці ілюстрації поділу семи на два періоди по три з половиною не випадкові, вони цілеспрямовані.

In the division in the week Christ confirmed the covenant the cross represents the center and in so doing it identifies Christ presenting the message in person for three and a half years, followed by His disciples presenting the message for the same period. In the seven times against the northern kingdom 538 divides the history into a period when paganism trampled down the sanctuary and host followed by papalism trampling down the sanctuary and host for the same period. In prophetic symbolism “seven” is represented with three and a half, which in turn is represented by forty-two months, three and a half days or years, twelve hundred and sixty, twenty-five twenty and a time, times and dividing of time. In context, all these figures are interchangeable.

У поділі тижня, коли Христос підтвердив завіт, хрест становить центр, і таким чином це вказує на Христа, який особисто проголошував послання три з половиною роки, після чого Його учні проголошували послання протягом такого ж періоду. У семи часах проти північного царства 538 розділяє історію на період, коли язичництво топтало святиню та воїнство, а потім папство топтало святиню та воїнство протягом такого ж періоду. У пророчій символіці «сім» виражається як три з половиною, що, своєю чергою, виражається як сорок два місяці, три з половиною дні або роки, тисяча двісті шістдесят, двадцять п’ять двадцять і «час, часи та поділ часу». У контексті всі ці числа взаємозамінні.

The treaty represented between the Ptolemaic Kingdom, ruled by the descendants of Ptolemy I (a general of Alexander the Great), who controlled Egypt, and the Seleucid Empire, ruled by the descendants of Seleucus I (another of Alexander’s generals), who controlled much of the Middle East, including Syria concluded the Second Syrian War in 253 BC. The war had begun seven years before in 260 BC. Seven years after the treaty was ratified it was broken in 246 BC. Fourteen years, divided into two seven-year periods. The first half is warfare and the second half is peace. The fourteen years begin with the Second Syrian War and it ends with the Third Syrian War. This type of symmetry in history is amplified when you recognize that the history is represented in verses five through nine of chapter eleven. The treaty and its breaking are the focus of the verses and the history which fulfilled the verses.

Договір, укладений між Птолемеївським царством, яким правили нащадки Птолемея I (полководця Олександра Македонського), що контролювали Єгипет, і Селевкідською імперією, якою правили нащадки Селевка I (іншого з полководців Олександра), що контролювали значну частину Близького Сходу, включно з Сирією, завершив Другу Сирійську війну у 253 році до н. е. Війна розпочалася сім років раніше, у 260 до н. е. Через сім років після ратифікації договір було порушено — у 246 до н. е. Разом — чотирнадцять років, поділених на два семирічні періоди. Перша половина — війна, друга — мир. Ці чотирнадцять років починаються Другою Сирійською війною і завершуються Третьою Сирійською війною. Такий тип симетрії в історії стає очевиднішим, коли усвідомлюєш, що ця історія відображена у віршах з п’ятого по дев’ятий одинадцятого розділу. Договір і його порушення є в центрі уваги цих віршів і тієї історії, яка їх сповнила.

This aligns with the papal domination from 538 to 1798. Near the end of that era, Napoleon Bonaparte entered a treaty with the Vatican. Citing the Vatican’s breach of the 1797 Treaty of Tolentino, Napoleon sent General Berthier in 1798 to take the pope captive. The pope died in France in 1799. This 1,260-year period is detailed in verses 31–39.

Це відповідає пануванню папства з 538 по 1798 рік. Наприкінці тієї епохи Наполеон Бонапарт уклав договір з Ватиканом. Посилаючись на порушення Ватиканом Толентінського договору 1797 року, у 1798 році Наполеон відправив генерала Берт’є, щоб захопити папу в полон. Папа помер у Франції в 1799 році. Цей 1260-річний період детально описаний у віршах 31–39.

The history of verses 5–9 parallels that of verses 31–39, providing two witnesses within Daniel 11. Both lines share identical prophetic waymarks, revealing the dynamics between the kings of the south and north. Each period is symbolized by three and a half years, concluding with the southern king prevailing, capturing the northern king, and taking him to the southern land, where both northern kings die. In both cases, as the text states, the southern king returns with spoil:

Оповідь у віршах 5–9 паралельна тій, що у віршах 31–39, забезпечуючи два свідчення в 11-му розділі книги Даниїла. Обидві лінії мають однакові пророчі віхи, розкриваючи динаміку між царями півдня та півночі. Кожен період позначений трьома з половиною роками, завершуючись тим, що цар півдня перемагає, захоплює царя півночі та веде його до землі півдня, де обидва північні царі вмирають. В обох випадках, як сказано в тексті, цар півдня повертається із здобиччю:

> And shall also carry captives into Egypt their gods, with their princes, and with their precious vessels of silver and of gold; and he shall continue more years than the king of the north. Daniel 11:8.

> І поведе в полон до Єгипту їхніх богів разом з їхніми князями та їхнім дорогоцінним начинням зі срібла й золота; і він протримається більше років, ніж північний цар. Даниїла 11:8.

For Ptolemy, this was treasure previously looted by the northern king; for Napoleon, it was the Vatican’s riches plundered and taken to France. These two lines of witness indicate that the northern king’s death is symbolized by falling from a horse. In Revelation 17, the woman riding the beast represents the Catholic Church:

Для Птолемея це були скарби, раніше награбовані північним царем; для Наполеона — багатства Ватикану, розграбовані й вивезені до Франції. Ці два свідчення вказують на те, що смерть північного царя символічно зображена падінням з коня. В Об’явленні 17 жінка, що сидить на звірі, уособлює Католицьку Церкву:

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. Revelation 17:3.

> І він відніс мене в дусі в пустелю; і я побачив жінку, що сиділа на багряному звірі, повному імен богохульства, який мав сім голів і десять рогів. Об’явлення 17:3.

The beast she rides is the United Nations. Revelation 17 describes her restoration to power after the deadly wound of 1798. As the eighth kingdom, she resumes her reign, symbolized by riding the beast:

Звір, на якому вона сидить верхи, — це Організація Об’єднаних Націй. Об’явлення 17 описує її повернення до влади після смертельної рани 1798 року. Як восьме царство, вона відновлює своє царювання, що символізується тим, що вона сидить верхи на звірі:

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> А жінка, яку ти бачив, є тим великим містом, що панує над царями землі. Об’явлення 17:18.

The deadly wound of 1798 was prefigured in verses 5–9 when the northern king fell from a horse and died. These two lines in Daniel 11 run parallel to verses 41–45. The Sunday law in the USA, marked in verse 41, begins the papacy’s final ride on the beast—a period reflected in these two lines. When Ellen White notes that “much of the history” fulfilled in Daniel 11 “will be repeated,” verses 5–9 and 31–39 align with verses 41–45.

Смертельна рана 1798 року була показана наперед у віршах 5–9, коли цар півночі впав з коня і помер. Ці дві лінії в 11‑му розділі книги Даниїла паралельні віршам 41–45. Недільний закон у США, позначений у 41‑му вірші, розпочинає останню їзду папства на звірі — період, відображений у цих двох лініях. Коли Еллен Вайт зазначає, що «багато з історії», яка виконалася в 11‑му розділі Даниїла, «повториться», вірші 5–9 і 31–39 узгоджуються з віршами 41–45.

## Only Verse Forty

Лише сороковий вірш

From verse 31 to 45, only verse 40 stands outside the prophetic period of three and a half days. It represents a unique history within the final third of Daniel’s 45 verses. In verse 16, the history of pagan Imperial Rome unfolds through four rulers—Pompey, Julius Caesar, Augustus Caesar, and Tiberius Caesar. Augustus’s victory at the Battle of Actium in 31 BC began Imperial Rome’s 360-year rule, fulfilling the “time” in verse 24:

Від 31-го до 45-го вірша лише 40-й вірш виходить за межі пророчого періоду трьох з половиною днів. Він являє собою унікальну історію в останній третині 45 віршів Даниїла. У вірші 16 історія язичницького імперського Риму розгортається в особах чотирьох правителів — Помпея, Юлія Цезаря, Августа Цезаря та Тиберія Цезаря. Перемога Августа в битві при Акції у 31 р. до н. е. започаткувала 360-річне правління імперського Риму, сповнивши «час» у вірші 24:

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Він увійде мирно навіть у найзаможніші місця провінції; і зробить те, чого не робили ні його батьки, ні батьки його батьків; роздасть між ними здобич, награбоване та багатства; так, і замишлятиме задуми проти твердинь, навіть на певний час. Даниїла 11:24.

After Actium, Rome made Egypt a province in 30 BC. Three hundred and sixty years later, in 330, Constantine moved the empire’s capital from Rome to Constantinople. This “time” aligns prophetically with the 1,260 years of papal rule and the 7 years of verses 5–9.

Після Актіума Рим у 30 році до н. е. перетворив Єгипет на провінцію. Через триста шістдесят років, у 330 році, Костянтин переніс столицю імперії з Рима до Константинополя. Цей «час» пророчо збігається з 1 260 роками папського панування та 7 роками віршів 5–9.

From verse 16, pagan Imperial Rome dominates until verse 30, encompassing the Maccabees’ league with Rome and the line of Christ. Yet, verses 16–30 align with verses 31–39 and 41–45. Thus, in the last 30 verses of Daniel 11, a consistent prophetic line emerges—except for verse 40, where the “time of the end” is marked in 1798 and 1989.

Починаючи з вірша 16, язичницький імперський Рим домінує аж до вірша 30, охоплюючи союз Маккавеїв із Римом і родовід Христа. Втім, вірші 16–30 узгоджуються з віршами 31–39 і 41–45. Отже, в останніх 30 віршах Даниїла 11 постає послідовна пророча лінія — за винятком вірша 40, де «час кінця» позначено 1798 і 1989 роками.

With minor exceptions in verses 2 and 3—where the final of eight presidents transitions to control the ten kings of the United Nations—the first two verses align with verse 40, representing the Sunday law and the shift from the sixth to the seventh and eighth kingdoms. Verses 3 and 4 align with verse 45 and Daniel 12:1, depicting the rise and fall of the Grecian kingdom, paralleling the papacy’s establishment and demise in verses 41 through Daniel 12:1. Both the woman and the beast she rides end with no help, framing the beginning and end of Daniel 11 outside verse 40’s history. Alexander the Great symbolizes the United Nations, fornicating with the whore of Tyre (the king of the north from verse 41 onward), who is both the beast and the dragon.

З незначними винятками у віршах 2 і 3 — де останній з восьми президентів перебирає контроль над десятьма царями Організації Об’єднаних Націй — перші два вірші узгоджуються з віршем 40, що представляє недільний закон і перехід від шостого до сьомого та восьмого царств. Вірші 3 і 4 узгоджуються з віршем 45 та Дан. 12:1, зображуючи піднесення й падіння грецького царства, паралельно утвердженню та занепаду папства у віршах 41 аж до Дан. 12:1. І жінка, і звір, на якому вона їде, закінчують без допомоги, окреслюючи початок і кінець 11-го розділу Даниїла поза історією вірша 40. Олександр Македонський символізує Організацію Об’єднаних Націй, що чинить розпусту з блудницею Тира, яка від вірша 41 виступає як цар півночі і є водночас і звіром, і драконом.

## Verses Nine and Ten

Вірші дев’ятий і десятий

Verses 5–9 conclude at the time of the end in 1798, while verse 10 marks 1989. Thus, the span between verses 9 and 10—from 1798 to 1989—represents the revealed portion of verse 40, initiating its hidden history. To clarify: nearly every verse in Daniel 11 reflects the papacy’s rule from 538 to 1798. Verse 40 covers 1798 to the Sunday law in the USA. Verses 6–9 typify the papal era, while verse 10 foreshadows the USSR’s collapse in 1989. Therefore, verses 11–15 span from 1989 to the Sunday law, as represented in verses 16, 31, and 41.

Вірші 5–9 завершуються у час кінця в 1798 році, тоді як вірш 10 позначає 1989 рік. Отже, проміжок між віршами 9 і 10 — від 1798 до 1989 року — становить відкриту частину вірша 40, з якої починається його прихована історія. Для уточнення: майже кожен вірш у Даниїла 11 відображає правління папства з 538 по 1798 рік. Вірш 40 охоплює період від 1798 року до недільного закону у США. Вірші 6–9 типологічно зображують папську епоху, тоді як вірш 10 передвіщає розпад СРСР у 1989 році. Отже, вірші 11–15 охоплюють період від 1989 року до недільного закону, як це представлено у віршах 16, 31 і 41.

Verse 40 is divided into two parts. The first, from 1798 to 1989, begins and ends with a “time of the end.” The second half begins in 1989, where the first half concludes. Verses 1 and 2 identify a sequence of presidents starting in 1989, aligning with the second part of verse 40. Verse 11 marks the onset of the Ukraine war in 2014, while verse 12 highlights the consequences the victorious king of the south brings upon himself. Verse 13 nears fulfillment, but here we note that verse 11 falls within the second part of verse 40—post-1989, yet pre-Sunday law (verse 41).

Вірш 40 поділено на дві частини. Перша, з 1798 по 1989 роки, починається і закінчується «часом кінця». Друга половина починається у 1989 році, де завершується перша. Вірші 1 і 2 окреслюють послідовність президентів, що починається з 1989 року, узгоджуючись із другою частиною 40-го вірша. Вірш 11 позначає початок війни в Україні у 2014 році, тоді як вірш 12 підкреслює наслідки, які переможний цар півдня накликає на себе. Вірш 13 наближається до сповнення, але тут зауважимо, що вірш 11 припадає на другу частину 40-го вірша — після 1989 року, однак ще до недільного закону (вірш 41).

Verses 13–15 point to the Battle of Panium in 200 BC, the year pagan Rome began exerting influence over human affairs, tied to that battle. Occurring well before Pompey’s entry into Jerusalem in verse 16, it provides historical evidence identifying verse 41 as the Sunday law in the USA.

Вірші 13–15 вказують на битву при Паніоні у 200 році до н. е. — рік, пов’язаний із тією битвою, коли язичницький Рим почав чинити вплив на людські справи. Вона відбулася задовго до входу Помпея до Єрусалима у вірші 16 і надає історичні підстави визначати вірш 41 як недільний закон у США.

Every prophetic line and its historical fulfillment in Daniel 11 lies either within verse 40’s history (1798 to the Sunday law) or from verse 41 to Daniel 12:1. Of the 45 verses, verses 1, 2, 7–15, and 40—totaling twelve—apply to verse 40’s timeline when layered line upon line. Verse 40 splits into two segments at 1989. Verses 1, 2, and 10–15 align with its second half. Verses 1 and 2 trace the line of presidents in the earth beast’s history, while verses 10–15 depict three proxy wars orchestrated by the king of the north (the papal power) from 1989 to the Sunday law. The three proxy wars begin with the United States, identified in verse 40 as “chariots, ships and horsemen.”

Кожна пророча лінія та її історичне сповнення в Даниїла 11 містяться або в історії вірша 40 (1798 — до недільного закону), або від вірша 41 до Даниїла 12:1. Із 45 віршів вірші 1, 2, 7–15 і 40 — разом дванадцять — стосуються часової лінії вірша 40 при накладанні рядок на рядок. Вірш 40 ділиться на дві частини у 1989 році. Вірші 1, 2 і 10–15 відповідають його другій половині. Вірші 1 і 2 простежують послідовність президентів в історії звіра із землі, тоді як вірші 10–15 зображають три проксі-війни, організовані царем півночі (папською владою) з 1989 року до недільного закону. Три проксі-війни починаються зі Сполучених Штатів, які у вірші 40 названі «колісницями, кораблями та вершниками».

We will continue in the next article.

Продовжимо в наступній статті.

Back to Articles