Article

# The Seventy Forgotten Years of Tyre

Сімдесят забутих років Тиру

The Seventy Forgotten Years of Tyre

Сімдесят забутих років Тиру

Author

Jeff Pippenger

Published

August 12, 2023

Formats

PDF
Word

All the prophets identify the end of the world.

Усі пророки вказують на кінець світу.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> Кожен із давніх пророків говорив менше для свого часу, ніж для нашого, тож їхнє пророкування чинне для нас. «А все це траплялося з ними як приклади; і написано це для нашого напоумлення, на яких кінці віків прийшли». 1 Коринтян 10:11. «Не собі, а нам вони служили тим, що тепер сповіщено вам тими, хто проповідував вам Євангелію Святим Духом, посланим з неба; у що й ангели бажають вникнути». 1 Петра 1:12. . . .

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> "Біблія накопичила й зібрала воєдино свої скарби для цього останнього покоління. Усі великі події та урочисті діяння історії Старого Заповіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні." Вибрані повідомлення, книга 3, 338, 339.

All the books of the Bible conclude in the book of Revelation.

Усі книги Біблії знаходять своє завершення у книзі Об’явлення.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end.” Acts of the Apostles, 585.

> "В Одкровенні всі книги Біблії сходяться й завершуються." Дії апостолів, 585.

The final warning message for planet earth’s inhabitants is identified in Revelation eighteen.

Остаточне попереджувальне послання для мешканців планети Землі зазначене у вісімнадцятому розділі Об’явлення.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> І після цього я побачив іншого ангела, який зійшов із неба, маючи велику владу; і земля була осяяна його славою. І він закричав могутнім голосом, кажучи: Упав, упав Вавилон великий, і став житлом демонів, і в’язницею кожного нечистого духа, і кліткою кожного нечистого та ненависного птаха. Бо всі народи напилися вина гніву її розпусти, і царі землі блудодіяли з нею, а купці землі збагатіли від достатку її розкошів. Об’явлення 18:1–3.

The phrase “Babylon the great” represents the Roman Catholic church and in Isaiah chapter twenty-three “Babylon the great” is represented as Tyre.

Фраза «Вавилон великий» представляє Римо-католицьку церкву, а у двадцять третьому розділі книги Ісаї «Вавилон великий» представлено як Тир.

> The burden of Tyre. Howl, ye ships of Tarshish; for it is laid waste, so that there is no house, no entering in: from the land of Chittim it is revealed to them. Be still, ye inhabitants of the isle; thou whom the merchants of Zidon, that pass over the sea, have replenished. And by great waters the seed of Sihor, the harvest of the river, is her revenue; and she is a mart of nations. Be thou ashamed, O Zidon: for the sea hath spoken, even the strength of the sea, saying, I travail not, nor bring forth children, neither do I nourish up young men, nor bring up virgins. As at the report concerning Egypt, so shall they be sorely pained at the report of Tyre. Pass ye over to Tarshish; howl, ye inhabitants of the isle. Is this your joyous city, whose antiquity is of ancient days? her own feet shall carry her afar off to sojourn. Who hath taken this counsel against Tyre, the crowning city, whose merchants are princes, whose traffickers are the honourable of the earth? The Lord of hosts hath purposed it, to stain the pride of all glory, and to bring into contempt all the honourable of the earth. Pass through thy land as a river, O daughter of Tarshish: there is no more strength. He stretched out his hand over the sea, he shook the kingdoms: the Lord hath given a commandment against the merchant city, to destroy the strong holds thereof. And he said, Thou shalt no more rejoice, O thou oppressed virgin, daughter of Zidon: arise, pass over to Chittim; there also shalt thou have no rest. Behold the land of the Chaldeans; this people was not, till the Assyrian founded it for them that dwell in the wilderness: they set up the towers thereof, they raised up the palaces thereof; and he brought it to ruin. Howl, ye ships of Tarshish: for your strength is laid waste. And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. And her merchandise and her hire shall be holiness to the Lord: it shall not be treasured nor laid up; for her merchandise shall be for them that dwell before the Lord, to eat sufficiently, and for durable clothing. Isaiah 23:1–18.

> Пророцтво про Тир. Ридайте, кораблі Таршішу; бо він спустошений, так що немає дому, немає входу: з краю Кіттіму це відкрито їм. Утихніть, мешканці острова, ти, кого купці Сидону, що переходять море, наповнювали. І за великими водами насіння Сіхору, жниво ріки, — її прибуток; і вона — торжище народів. Засоромся, Сидоне, бо море, навіть міць моря, промовило: Я не мучусь і не народжую, не вигодовую юнаків і не виховую дів. Як від звістки про Єгипет, так тяжко будуть мучитися від звістки про Тир. Перейдіть до Таршішу; ридайте, мешканці острова. Чи це ваше веселе місто, чия давність із прадавніх днів? її власні ноги понесуть її далеко, щоб побути на чужині. Хто замислив це проти Тиру, міста корон, чиї купці — князі, чиї торгівці — поважні на землі? Господь Саваот постановив це, щоб зганьбити пиху всілякої слави й віддати в зневагу всіх поважних землі. Переходь по своїй землі, немов річка, дочко Таршішу: сили більше немає. Він простягнув руку над морем, потряс царства: Господь дав наказ проти торгового міста — зруйнувати його твердині. І сказав: Ти більше не будеш радіти, пригноблена діво, дочко Сидону: встань, перейди до Кіттіму; і там не матимеш спочинку. Ось земля Халдеїв; цього народу не було, доки Ассирієць не заснував її для мешканців пустелі; вони поставили її вежі, звели її палаци; і він обернув її на руїну. Ридайте, кораблі Таршішу: бо ваша сила спустошена. І станеться в той день, що Тир буде забутий сімдесят років, за днями одного царя: по закінченні сімдесяти років Тир заспіває, як блудниця. Візьми арфу, обійди місто, забута блуднице; виводь солодку мелодію, співай багато пісень, щоб тебе згадали. І станеться по закінченні сімдесяти років, що Господь відвідає Тир, і вона повернеться до свого заробітку й буде чинити блуд з усіма царствами світу на поверхні землі. А її торгівля та її заробіток будуть святинею для Господа: не будуть накопичуватися й складатися; бо її торгівля буде для тих, хто перебуває перед Господом, щоб їсти досхочу і мати міцний одяг. Ісая 23:1-18.

Sister White writes: “All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.”

Сестра Уайт пише: "Усі великі події та урочисті звершення з історії Старого Завіту повторювалися і повторюються в церкві в ці останні дні."

Isaiah twenty-three addresses the prophetic relationships of the United Nations, the Papacy, the United States and Islam. In order to recognize these truths certain symbols in the chapter must be defined by Inspiration. Once the symbols are defined, the sequence of events is fairly straightforward. The symbols in the chapter that need to be defined are:

Двадцять третій розділ книги Ісаї розглядає пророчі взаємини Організації Об’єднаних Націй, Папства, Сполучених Штатів та ісламу. Щоб розпізнати ці істини, певні символи в розділі мають бути визначені Натхненням. Коли символи визначено, послідовність подій стає доволі простою. Символи в розділі, які потрібно визначити, такі:

The Burden, Tyre, The harlot, The Assyrian, The land of the Chaldeans, Towers and Palaces, Tarshish, The Seed of Sihor, The Land of Chittim, Zidon, The Merchants City, The report of Egypt and the report of Tyre, The Howling, A Daughter, Seventy Years, The Days of One King, Forgetting, and Remembering

Тягар, Тир, блудниця, ассирієць, земля халдеїв, вежі та палаци, Таршіш, насіння Сіхора, земля Кіттіма, Сидон, місто купців, вістка про Єгипет і вістка про Тир, виття, донька, сімдесят років, дні одного царя, забуття і згадування

The word “burden” in verse one identifies a prophecy of doom against the kingdom of Tyre.

Слово «тягар» у першому вірші вказує на пророцтво про загибель проти царства Тиру.

Burden: H4853—From H5375; a burden; specifically tribute, or (abstractly) porterage; figuratively an utterance, chiefly a doom, especially singing; mental, desire: – burden, carry away, prophecy, X they set, song, tribute.

Тягар: H4853 — від H5375; тягар; зокрема данина, або (в абстрактному значенні) перенесення (вантажів); в переносному значенні — висловлювання, переважно вирок, особливо спів; душевне, бажання: - тягар, відносити, пророцтво, X вони поставили, пісня, данина.

The burden of Tyre is one of many passages in the Bible where the final judgment of the Roman Catholic church is identified. A “burden” by use and definition is a prophecy, and primarily a prophecy of doom. There are eleven “burdens” in Isaiah and eight times the word is used to describe a burden carried on the shoulders. The eleven times the word “burden” is represented as prophecy of doom are Isaiah 13:1; 15:1; 17:1; 19:1; 21:1, 11, 13; 22:1; 30:6 and of course chapter twenty-three where we find the burden of Tyre. It is worthwhile to place all of Isaiah’s prophecies of doom together in order to evaluate which power is being represented in the last days. Eleven prophecies of doom are difficult to cover at one time, so I will give a brief definition of each doom prophecy to set the context for chapter twenty-three.

Тягар Тиру — це один із багатьох уривків у Біблії, де визначається остаточний суд над Римо-католицькою церквою. "Тягар" за вжитком і визначенням є пророцтвом, і передусім пророцтвом погибелі. У книзі Ісаї є одинадцять "тягарів", а вісім разів це слово вжито для опису ноші, яку несуть на плечах. Тими одинадцятьма випадками, коли слово "тягар" подано як пророцтво погибелі, є Ісаї 13:1; 15:1; 17:1; 19:1; 21:1, 11, 13; 22:1; 30:6 і, звісно, двадцять третій розділ, де ми знаходимо тягар Тиру. Варто зібрати всі Ісаїні пророцтва погибелі разом, щоб оцінити, яка сила представлена в останні дні. Одинадцять пророцтв погибелі важко розглянути одразу, тож я подам коротке визначення кожного пророцтва погибелі, щоб окреслити контекст для двадцять третього розділу.

In chapter thirteen the prophecy of doom against Babylon is modern Babylon at the end of the world, which is the whore of Rome that is also illustrated in chapter seventeen of the book of Revelation.

У тринадцятому розділі пророцтво про загибель Вавилона стосується сучасного Вавилона наприкінці світу — блудниці Риму, яка також зображена у сімнадцятому розділі книги Об’явлення.

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will show unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication: And upon her forehead was a name written, MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH. Revelation 17:1–5.

> І прийшов один із семи ангелів, що мали сім чаш, і говорив зі мною, кажучи мені: Підійди сюди; я покажу тобі суд над великою блудницею, що сидить на багатьох водах: з якою царі землі чинили блуд, і мешканці землі сп'яніли вином її блуду. І він переніс мене в дусі в пустелю; і я побачив жінку, що сиділа на багряному звірі, повному богохульних імен, що мав сім голів і десять рогів. А жінка була вбрана в пурпур і багряницю, і прикрашена золотом, коштовним камінням та перлами, маючи в руці золоту чашу, повну мерзот і нечистоти її блуду. І на її чолі було написане ім'я: ТАЄМНИЦЯ, ВАВИЛОН ВЕЛИКИЙ, МАТИ БЛУДНИЦЬ І МЕРЗОТ ЗЕМЛІ. Об'явлення 17:1-5.

I need to digress a little. The purpose of the study of the prophecy of Tyre is ultimately to align the prophetic history of the United States with that of the Seventh-day Adventist church. We will show that the government of the United States is one horn on the lamb-like beast of Revelation thirteen and that Protestantism that came out of the Dark Ages was the other horn. The horn of Protestantism became Millerite Adventism at the point the Protestants of the United States rejected the first angel’s message. When we have that in place, we will show that the history of the Protestant horn and the history of the Republican horn run parallel to one another and possess parallel prophetic characteristics. After all they are on the same beast representing that both horns are contemporary to one another. I will illustrate one example of this parallel of the horns of church and state in the United States. They both ‘forget’ in their own way.

Мені потрібно трохи відступити. Мета дослідження пророцтва про Тир зрештою полягає в узгодженні пророчої історії Сполучених Штатів з історією Церкви адвентистів сьомого дня. Ми покажемо, що уряд Сполучених Штатів є одним із рогів агнцеподібного звіра з тринадцятого розділу Об’явлення, а протестантизм, що вийшов із темних віків, був іншим рогом. Ріг протестантизму став міллеритським адвентизмом у той момент, коли протестанти Сполучених Штатів відкинули вістку першого ангела. Коли це буде встановлено, ми покажемо, що історія рогу протестантизму та історія рогу республіканізму йдуть паралельно й мають паралельні пророчі характеристики. Адже вони на тому самому звірі, що свідчить про те, що обидва роги існують одночасно. Я наведу один приклад цієї паралелі рогів церкви й держави у Сполучених Штатах. Обидва вони «забувають» по-своєму.

Isaiah twenty-three marks the prophetic point that the papal power is forgotten for seventy years, and in those seventy symbolic years men forget the papacy and why the Dark Ages are called the Dark Ages. The Protestant horn’s motto when they separated from the Catholic church was the Bible and the Bible alone. They forgot that the Bible informs us who the papacy really is. They forgot the message enshrined in the sacred document they were entrusted with, and professed to be the champion defenders of.

Ісая 23 окреслює пророчий момент, коли папська влада буде забута на сімдесят років, і в ті сімдесят символічних років люди забувають про папство і про те, чому Темні віки називають Темними віками. Гасло протестантського рога, коли вони відокремилися від Католицької Церкви, було: «Біблія і лише Біблія». Вони забули, що Біблія вчить нас, ким насправді є папство. Вони забули послання, вміщене в священному документі, який їм було довірено, і проголошували себе його головними оборонцями.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist. There is no time now for us to assimilate with the world. Daniel is standing in his lot and in his place. The prophecies of Daniel and of John are to be understood. They interpret each other. They give to the world truths which everyone should understand. These prophecies are to be witness in the world. By their fulfillment in these last days, they will explain themselves.” Kress Collection, 105.

> "Ті, хто заплуталися у своєму розумінні слова, хто не розуміють значення антихриста, неминуче стануть на бік антихриста. Тепер у нас немає часу, щоб зливатися зі світом. Даниїл стоїть на своєму жеребі й на своєму місці. Пророцтва Даниїла та Івана слід розуміти. Вони тлумачать одне одного. Вони дають світові істини, які кожен має розуміти. Ці пророцтва мають бути свідченням у світі. Своїм виконанням у ці останні дні вони пояснять самі себе." Колекція Кресс, 105.

Likewise, the Republican horn representing the government of the United States was to be by the people and for the people, but the citizens of the United States have also forgotten the sacred document that they were entrusted with. That sacred document is the Constitution of the United States and the motto of the government that was designed to be for the people was the separation of church and state. They have forgotten the message of the Constitution they were entrusted with, and professed defenders of.

Так само республіканський ріг, що представляє уряд Сполучених Штатів, мав бути створений народом і для народу, але й громадяни Сполучених Штатів забули про священний документ, який їм було довірено. Цим священним документом є Конституція Сполучених Штатів, а гаслом уряду, який був задуманий як уряд для народу, було відокремлення церкви від держави. Вони забули послання Конституції, яку їм було довірено, і водночас називають себе її захисниками.

> “And let it be remembered, it is the boast of Rome that she never changes. The principles of Gregory VII and Innocent III are still the principles of the Roman Catholic Church. And had she but the power, she would put them in practice with as much vigor now as in past centuries. Protestants little know what they are doing when they propose to accept the aid of Rome in the work of Sunday exaltation. While they are bent upon the accomplishment of their purpose, Rome is aiming to re-establish her power, to recover her lost supremacy. Let the principle once be established in the United States that the church may employ or control the power of the state; that religious observances may be enforced by secular laws; in short, that the authority of church and state is to dominate the conscience, and the triumph of Rome in this country is assured.

> І нехай пам’ятають: Рим вихваляється тим, що ніколи не змінюється. Принципи Григорія VII та Інокентія III й досі є принципами римсько-католицької церкви. І якби вона лише мала владу, то застосувала б їх на практиці з такою самою завзятістю тепер, як і в минулих століттях. Протестанти мало розуміють, що роблять, коли пропонують скористатися допомогою Риму в справі звеличення неділі. Поки вони зосереджені на досягненні своєї мети, Рим прагне відновити свою владу, повернути втрачене панування. Щойно у Сполучених Штатах буде встановлено принцип, що церква може використовувати або контролювати владу держави; що релігійні приписи можуть забезпечуватися примусом світських законів; одним словом, що влада церкви й держави має панувати над сумлінням, і тріумф Риму в цій країні гарантовано.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> "Слово Боже попередило про навислу небезпеку; якщо це залишиться без уваги, протестантський світ дізнається, якими насправді є наміри Рима, лише тоді, коли буде вже надто пізно, щоб уникнути пастки. Вона непомітно здобуває владу. Її вчення справляють свій вплив у законодавчих залах, у церквах і в серцях людей. Вона зводить свої високі й масивні споруди, у потаємних закутках яких повторяться її колишні переслідування. Крадькома, не викликаючи підозри, вона зміцнює свої сили, щоб досягати власних цілей, коли настане час завдати удару. Усе, чого вона прагне, — це вигідне становище, і це їй уже надають. Незабаром ми побачимо й відчуємо, у чому полягає мета римського елементу. Кожен, хто повірить і буде коритися Слову Божому, через це зазнає ганьби та переслідування." Велика боротьба, 581.

If you can locate any dictionary that was published before 1950, and look up “scarlet colored woman” or some variation of that phrase from Revelation seventeen, every one of those pre-1950 dictionaries identifies that the Roman Catholic church is the whore of Revelation seventeen. The United States, Revelation thirteen’s two-horned earth-beast forgets its past, whether it be the horn of Protestantism or the horn of Republicanism. Both of these institutions came about from the protest against the religious tyranny of the papacy and the political tyranny of the kings that supported her, or as the Bible says, the kings that “committed fornication” with her. Before we take up Isaiah twenty-three, we will briefly give an overview of the other ten times Isaiah identifies a ‘prophecy of doom,’ for all of the eleven “burdens” are just that.

Якщо вам вдасться знайти будь-який словник, виданий до 1950 року, і подивитися в ньому «багряну жінку» або якусь варіацію цього вислову із сімнадцятого розділу Об'явлення, кожен із таких словників називає Римо-католицьку церкву блудницею сімнадцятого розділу Об'явлення. Сполучені Штати, дворогий звір із землі з тринадцятого розділу Об'явлення, забувають своє минуле, чи то ріг протестантизму, чи ріг республіканізму. Обидві ці інституції постали з протесту проти релігійної тиранії папства та політичної тиранії царів, які її підтримували, або, як каже Біблія, царів, що з нею «чинили блуд». Перш ніж перейти до Ісаї, двадцять третього розділу, ми коротко оглянемо інші десять разів, коли Ісая називає «пророцтво погибелі», бо всі одинадцять «тягарів» є саме такими.

Isaiah thirteen is the burden of Babylon in the “last days.” Babylon, though controlled and directed by the Catholic church in the last days is made up of three powers that lead the world to Armageddon in chapter sixteen of Revelation. In chapter thirteen’s prophecy of doom against modern Babylon there are three powers represented; Babylon, Lucifer and Assyria representing the beast (Assyria), the dragon (Lucifer) and the false prophet (Babylon). Assyria and Babylon are the two desolating powers God employed to punish ancient Israel and Assyria came first taking the northern ten tribes into captivity and thereafter Babylon took the southern two tribes of Judah.

Тринадцятий розділ книги Ісаї — це пророцтво про Вавилон в "останні дні". Вавилон, хоч в останні дні контролюється й спрямовується Католицькою церквою, складається з трьох сил, які ведуть світ до Армагеддону в шістнадцятому розділі Книги Об’явлення. У пророцтві тринадцятого розділу про загибель сучасного Вавилона представлені три сили: Вавилон, Люцифер і Асирія, які представляють звіра (Асирія), дракона (Люцифер) та лжепророка (Вавилон). Асирія та Вавилон — це дві спустошувальні сили, які Бог використав, щоб покарати давній Ізраїль; спочатку прийшла Асирія, забравши в полон північні десять племен, а згодом Вавилон — південні два племена Юди.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. Jeremiah 50:17, 18.

> Ізраїль — розпорошена вівця; леви розігнали його: спершу цар Ассирії пожер його, а наостанок цей Навуходоносор, цар Вавилону, поламав йому кості. Тому так говорить Господь Саваот, Бог Ізраїля: Ось Я покараю царя Вавилону та його землю, як покарав царя Ассирії. Єремії 50:17, 18.

First Assyria took the northern ten tribes of Israel into captivity and thereafter Babylon took the southern two tribes of Judah into captivity. Both of these captivities were fulfillment of Leviticus twenty-six’s “seven times.” The “seven times” of Leviticus was the very first “time prophecy” William Miller discovered, and it identifies that when Assyria captured the northern tribe it marked the beginning of a scattering that continued for twenty-five hundred and twenty years. That period began at their captivity in 723BC and ended at the “time of the end” in 1798. The southern tribes were taken by Babylon in 677BC, beginning the “seven times” against Judah which ended at the same point as the 2300-year prophecy of Daniel eight verse fourteen, on October 22, 1844. Assyria and Babylon fulfilled the same purpose of punishment against the rebellion of God’s people, but the punishment was first carried out by Assyria and then by Babylon.

Спочатку Ассирія взяла в полон північні десять племен Ізраїлю, а згодом Вавилон узяв у полон південні два племена Юди. Обидва ці полони були виконанням «семи часів» двадцять шостого розділу Левіта. «Сім часів» Левіта було найпершим «пророцтвом про час», яке відкрив Вільям Міллер, і воно вказує, що коли Ассирія захопила північне плем’я, це позначило початок розсіяння, що тривало дві тисячі п’ятсот двадцять років. Той період почався з їхнього полону в 723 р. до н. е. і закінчився в «час кінця» у 1798 році. Південні племена були взяті Вавилоном у полон у 677 р. до н. е., що започаткувало «сім часів» проти Юди, які закінчилися в той самий момент, що й 2300-річне пророцтво книги Даниїла, восьмий розділ, вірш чотирнадцятий, 22 жовтня 1844 року. Ассирія і Вавилон виконали одну й ту саму мету покарання за бунт Божого народу, але покарання спочатку здійснила Ассирія, а потім Вавилон.

In the prophetic relationship of the three powers in chapter thirteen Babylon is the image of Assyria, for she came after but did the same work against God’s people.

У пророчому співвідношенні трьох держав у тринадцятому розділі Вавилон є образом Ассирії, бо він з’явився пізніше, але чинив те саме проти Божого народу.

In chapter fifteen, the burden against Moab is against the Protestant churches.

У п’ятнадцятому розділі тягар проти Моава спрямовано проти протестантських церков.

> “This description of Moab represents the churches that have become like Moab. They have not stood at their post of duty as faithful sentinels. They have not cooperated with the heavenly intelligences by exercising their God-given ability to do the will of God, pressing back the powers of darkness, and using every power God has given them to advance truth and righteousness in our world. They have a knowledge of the truth, but they have not practiced what they know.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1159.

> Цей опис Моаву відображає церкви, що стали подібними до Моаву. Вони не стояли на своєму посту як вірні вартові. Вони не співпрацювали з небесними істотами, використовуючи дану Богом здатність чинити Божу волю, відтісняючи сили темряви і застосовуючи всі сили, які Бог дав їм, щоб поширювати істину й праведність у нашому світі. Вони мають знання істини, але не втілювали в життя те, що знають. Біблійний коментар Адвентистів сьомого дня, том 4, 1159.

The Protestant church that has fallen is the church that continued to walk with the Lord when the rest of Protestantism fled at the second angel’s message. Moab is Adventism, the fallen Protestant horn.

Протестантська церква, що відпала, — це церква, яка продовжила ходити з Господом, коли решта протестантизму втекла, почувши звістку другого ангела. Моав — це адвентизм, відступницький протестантський ріг.

Chapter seventeen is about Damascus, and it is identified as a city that is taken away. A city is a symbol of a kingdom and the kingdom that is taken away in the “last days” is the United States.

Сімнадцятий розділ про Дамаск, і його названо містом, яке забирають. Місто — це символ царства, а царство, яке забирають в «останні дні», — це Сполучені Штати.

Chapter nineteen is the prophecy of doom against Egypt, representing the United Nations and the whole world.

Дев’ятнадцятий розділ — це пророцтво лиха проти Єгипту, який представляє Організацію Об’єднаних Націй і весь світ.

The next three prophecies of doom in chapter twenty-one are against the terrible desert land of the south, Dumah and Arabia. These three prophecies of doom identify Islam, in agreement with the three woes of Revelation 8:13.

Наступні три пророцтва про лихо у двадцять першому розділі спрямовані проти жахливого пустельного краю півдня, Думи та Аравії. Ці три пророцтва про лихо вказують на іслам, у згоді з трьома «горе» з Об’явлення 8:13.

The prophecy of doom in chapter twenty-two portrays the separation of the Laodicean Adventists from the Philadelphian Adventists at the Sunday law.

Пророцтво про загибель у двадцять другому розділі зображує відокремлення лаодикійських адвентистів від філадельфійських адвентистів за недільного закону.

And then in chapter thirty we find the burden of the beasts of the south, which is a second illustration of the rebellion of Laodicean Adventists. Bringing all the burdens of Isaiah together virtually addresses every prophetic player in the “last days.” I am selecting Isaiah twenty-three in order to demonstrate that the history of the United States, as the sixth kingdom of Bible prophecy, reigns from 1798 to the Sunday law.

А потім у тридцятому розділі ми знаходимо пророцтво про звірів півдня, що є другою ілюстрацією бунту лаодикійських адвентистів. Об’єднання всіх «тягарів» Ісаї фактично стосується кожного пророчого діяча в «останні дні». Я обираю двадцять третій розділ Ісаї, щоб показати, що історія Сполучених Штатів, як шостого царства біблійного пророцтва, триває з 1798 року до недільного закону.

Because “each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us,” every prophetic utterance is addressing the events at the end of the world. This truth combined with the fact that “all the books of the Bible meet and end” in the book of Revelation, establishes the book of Revelation as the point of reference for aligning the prophetic testimony about the events at the end of the world.

Оскільки «кожен із давніх пророків говорив меншою мірою для свого часу, ніж для нашого, тож їхнє пророкування чинне для нас», кожне пророче слово стосується подій кінця світу. Ця істина, у поєднанні з фактом, що «всі книги Біблії сходяться й завершуються» у книзі Об’явлення, утверджує книгу Об’явлення як орієнтир для узгодження пророчого свідчення щодо подій кінця світу.

In the seventeenth chapter of Revelation, we see the great whore that commits fornication with the kings of the earth and her final judgment.

У сімнадцятому розділі Одкровення ми бачимо велику блудницю, яка чинить розпусту з царями землі, і її остаточний суд.

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will show unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. Revelation 17:1, 2.

> І прийшов один із семи ангелів, що мали сім чаш, і говорив зі мною, кажучи мені: Прийди сюди; я покажу тобі суд над великою блудницею, що сидить на багатьох водах: з якою царі землі чинили розпусту, і мешканці землі упилися вином її розпусти. Одкровення 17:1, 2.

The prophets never contradict one another.

Пророки ніколи не суперечать один одному.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> І духи пророків коряться пророкам. Бо Бог не є Богом безладу, а миру, як у всіх церквах святих. 1 Коринтян 14:32, 33.

At the end of the world “the judgment of the great whore that sitteth upon many waters,” the great whore with “whom the kings of the earth have committed fornication,” the great whore that has made “the inhabitants of the earth” drunk “with the wine of her fornication;” is represented by Isaiah as the “harlot” who is forgotten for “the days of one king,” or seventy prophetic years. When the seventy years conclude Tyre “shall commit fornication with all the kingdoms of the world.” Isaiah’s harlot is John’s great whore. Isaiah’s harlot and John’s whore represent the Roman Catholic church, for a woman is a symbol of a church in God’s Word.

Наприкінці світу «суд над великою блудницею, що сидить на багатьох водах», великою блудницею, «з якою царі землі чинили розпусту», великою блудницею, яка сп’янила «мешканців землі» «вином її розпусти», Ісая зображує як «блудницю», яку забули на «дні одного царя», або на сімдесят пророчих років. Коли сімдесят років закінчаться, Тир «чинитиме розпусту з усіма царствами світу». Блудниця Ісаї — це велика блудниця Івана. Блудниця Ісаї та блудниця Івана представляють Римо-католицьку церкву, бо жінка є символом церкви в Божому Слові.

> Wives, submit yourselves unto your own husbands, as unto the Lord. For the husband is the head of the wife, even as Christ is the head of the church: and he is the saviour of the body. Therefore as the church is subject unto Christ, so let the wives be to their own husbands in everything. Husbands, love your wives, even as Christ also loved the church, and gave himself for it; That he might sanctify and cleanse it with the washing of water by the word, That he might present it to himself a glorious church, not having spot, or wrinkle, or any such thing; but that it should be holy and without blemish. So ought men to love their wives as their own bodies. He that loveth his wife loveth himself. For no man ever yet hated his own flesh; but nourisheth and cherisheth it, even as the Lord the church: For we are members of his body, of his flesh, and of his bones. For this cause shall a man leave his father and mother, and shall be joined unto his wife, and they two shall be one flesh. This is a great mystery: but I speak concerning Christ and the church. Nevertheless let every one of you in particular so love his wife even as himself; and the wife see that she reverence her husband. Ephesians 5:22–33.

> Дружини, підкоряйтеся своїм чоловікам, як Господеві. Бо чоловік — голова дружини, як і Христос — Голова Церкви; і Він — Спаситель тіла. Тому, як Церква кориться Христові, так і дружини нехай у всьому коряться своїм чоловікам. Чоловіки, любіть своїх дружин, як і Христос полюбив Церкву та віддав Себе за неї, щоб освятити її, очистивши омиттям водою через слово, щоб поставити її перед Собою славною Церквою, без плями чи зморшки або чогось подібного, але щоб була свята й непорочна. Так і чоловіки повинні любити своїх дружин, як власні тіла. Хто любить свою дружину, любить самого себе. Бо ніхто ніколи не зненавидів своєї плоті, але годує та плекає її, як і Господь — Церкву; бо ми — члени Його тіла, з Його плоті й з Його кісток. Тому полишить чоловік батька й матір і пристане до своєї дружини, і будуть двоє одним тілом. Це велика таємниця; я ж говорю про Христа й Церкву. Однак кожен із вас нехай так любить свою дружину, як самого себе; а дружина нехай шанує свого чоловіка. Ефесянам 5:22-33.

The apostle Paul identifies that the church of Christ is prophetically represented as a woman. Therefore, a woman in prophecy is a church, but Christ’s church is “holy and without blemish.” An unholy church is represented as an unholy woman, thus Isaiah identifies a harlot and John a whore. They represent the papacy as a whore and God’s church is a virgin.

Апостол Павло вказує, що Христова Церква у пророцтві зображена як жінка. Отже, жінка в пророцтві — це церква, але Христова Церква — «свята й без плями». Несвята церква зображується як несвята жінка; тож Ісая називає її блудницею, а Іван — повією. Вони зображують папство як повію, а Божа Церква — діва.

> For I am jealous over you with godly jealousy: for I have espoused you to one husband, that I may present you as a chaste virgin to Christ. 2 Corinthians 11:2.

> Бо я ревную про вас ревністю Божою: бо я заручив вас одному чоловікові, щоб представити вас Христові як чисту діву. 2 Коринтян 11:2.

Not only is God’s church represented as a virgin, but she is espoused to only one husband. Tyre and John’s great whore commit fornication with the kings of the earth. The Catholic church has relations with several men, not one. Daniel informs us the kings are kingdoms.

Не лише Божа церква зображена як діва, але вона заручена лише з одним чоловіком. Тир і велика блудниця Йоана чинять блуд із царями землі. Католицька церква має зносини з кількома чоловіками, а не з одним. Даниїл повідомляє нам, що царі — це царства.

> This is the dream; and we will tell the interpretation thereof before the king. Thou, O king, art a king of kings: for the God of heaven hath given thee a kingdom, power, and strength, and glory. And wheresoever the children of men dwell, the beasts of the field and the fowls of the heaven hath he given into thine hand, and hath made thee ruler over them all. Thou art this head of gold. And after thee shall arise another kingdom inferior to thee, and another third kingdom of brass, which shall bear rule over all the earth. And the fourth kingdom shall be strong as iron: forasmuch as iron breaketh in pieces and subdueth all things: and as iron that breaketh all these, shall it break in pieces and bruise. Daniel 2:36–40.

> Оце той сон; а тлумачення його скажемо перед царем. Ти, царю, — цар над царями, бо Бог небесний дав тобі царство, силу, міць і славу. І всюди, де живуть сини людські, звірів польових і птахів небесних Він віддав у твою руку й учинив тебе володарем над усіма ними. Ти — та голова з золота. А по тобі постане інше царство, нижче від твого, і ще третє царство, мідяне, що пануватиме над усією землею. А четверте царство буде міцне, як залізо; бо залізо трощить і підкоряє все; і як залізо, що розбиває все це, воно потрощить і роздавить. Даниїла 2:36–40.

In Daniel two, the kingdoms of Bible prophecy are identified and explained. As Daniel explains the dream to Nebuchadnezzar, he informs Nebuchadnezzar that he is the head of gold. The head of gold is a king, but a king represents a kingdom. The Roman Catholic church is the great harlot that commits fornication with all the kings of the earth at the end of seventy prophetic years. The kings are symbolic of men, and Tyre is an impure woman. A woman is a church, a whore is an unholy church; a man is a king and a king is a kingdom. A woman is a church and a king is a state. The unlawful relationship of these two entities represents spiritual fornication.

У другому розділі книги Даниїла царства біблійного пророцтва визначено й пояснено. Коли Даниїл пояснює сон Навуходоносорові, він повідомляє йому, що той є головою з золота. Голова з золота — це цар, але цар представляє царство. Римо-католицька церква — це велика блудниця, яка чинить блуд з усіма царями землі наприкінці сімдесяти пророчих років. Царі символізують чоловіків, а Тир є нечистою жінкою. Жінка — це церква, блудниця — це не свята церква; чоловік — це цар, а цар — це царство. Жінка — це церква, а цар — це держава. Незаконні взаємини цих двох сутностей означають духовний блуд.

The Constitution of the United States is a divine document that enshrines the necessity of keeping these two entities separate. Though we are not yet finished with identifying Tyre as the Roman Catholic church, it seems appropriate at this point to address another symbol in Isaiah twenty-three that explains the symbolism of man and woman—church and state.

Конституція Сполучених Штатів є божественним документом, який закріплює необхідність зберігати відокремленість цих двох інституцій. Хоча ми ще не завершили ототожнення Тира з Римо-католицькою церквою, на цьому етапі видається доречним звернутися до іншого символу у двадцять третьому розділі Ісаї, який пояснює символіку чоловіка і жінки — церкви і держави.

> Behold the land of the Chaldeans; this people was not, till the Assyrian founded it for them that dwell in the wilderness: they set up the towers thereof, they raised up the palaces thereof; and he brought it to ruin. Isaiah 23:13.

> Ось земля халдеїв; цього народу не було, аж поки ассирієць не заснував її для тих, що живуть у пустелі: вони поставили її вежі, звели її палаци; і він обернув її на руїну. Ісая 23:13.

In the verse, the Assyrian founded the land of the Chaldeans and set up both “towers” and “palaces.” The Assyrian is a symbol of Nimrod, and the Chaldeans represent the religious leaders of Babylon’s mystery religions. A “tower” is a symbol of a church. When Jesus set forth the parable of the vineyard, Sister White comments on the parable as follows:

У цьому вірші ассирієць заснував країну халдеїв і спорудив як «вежі», так і «палаци». Ассирієць є символом Німрода, а халдеї представляють релігійних лідерів вавилонських таємничих релігій. «Вежа» є символом церкви. Коли Ісус виклав притчу про виноградник, Сестра Вайт коментує цю притчу так:

> “In the parable the householder represented God, the vineyard the Jewish nation, and the hedge the divine law which was their protection. The tower was a symbol of the temple.” Desire of Ages, 596.

> У притчі господар уособлював Бога, виноградник — єврейський народ, а огорожа — божественний закон, який був їхнім захистом. Вежа була символом храму. Бажання віків, 596.

The Assyrian founded the land of the Chaldeans who set up a church (tower) and a “palace.” A “palace’ represents a “king” which in turn represents a kingdom. A kingdom is also represented as a city.

Ассирієць заснував країну халдеїв, які спорудили церкву (вежу) та «палац». «Палац» представляє «царя», який, у свою чергу, представляє царство. Царство також представляється як місто.

> And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. Genesis 11:4.

> І вони сказали: Ходімо, збудуймо собі місто і башту, вершина якої сягатиме неба; і зробімо собі ім’я, щоб не розпорошилися по поверхні всієї землі. Буття 11:4.

The “tower” and “palace” that the Assyrian founded are the “city” and “tower” which Nimrod built.

«Вежа» і «палац», які заснував асирієць, — це «місто» і «вежа», які збудував Німрод.

> And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. Revelation 11:8.

> І їхні мертві тіла лежатимуть на вулиці великого міста, яке духовно зветься Содомом і Єгиптом, де й Господа нашого розіп'яли. Об'явлення 11:8.

Inspiration informs us the “great city” in Revelation eleven represents the kingdom of France during the period of the French Revolution.

Натхнення повідомляє нам, що «велике місто» в одинадцятому розділі Об’явлення означає Французьке королівство у період Французької революції.

> “‘The great city’ in whose streets the witnesses are slain, and where their dead bodies lie, is ‘spiritually’ Egypt. Of all nations presented in Bible history, Egypt most boldly denied the existence of the living God and resisted His commands. No monarch ever ventured upon more open and highhanded rebellion against the authority of Heaven than did the king of Egypt. When the message was brought him by Moses, in the name of the Lord, Pharaoh proudly answered: ‘Who is Jehovah, that I should hearken unto His voice to let Israel go? I know not Jehovah, and moreover I will not let Israel go.’ Exodus 5:2, A.R.V. This is atheism, and the nation represented by Egypt would give voice to a similar denial of the claims of the living God and would manifest a like spirit of unbelief and defiance. ‘The great city’ is also compared, ‘spiritually,’ to Sodom. The corruption of Sodom in breaking the law of God was especially manifested in licentiousness. And this sin was also to be a pre-eminent characteristic of the nation that should fulfill the specifications of this scripture.

> «Велике місто», на чиїх вулицях убивають свідків і де лежать їхні мертві тіла, — це, у «духовному» розумінні, Єгипет. Із усіх народів, представлених у біблійній історії, Єгипет найзухваліше заперечував існування живого Бога та противився Його повелінням. Жоден монарх ніколи не наважувався на відвертіший і свавільніший бунт проти влади Неба, ніж цар Єгипту. Коли Мойсей приніс йому вістку в ім’я Господа, Фараон гордовито відповів: «Хто такий Єгова, щоб я послухав Його голосу і відпустив Ізраїля? Я не знаю Єгову і, більше того, не відпущу Ізраїля». Вихід 5:2, A.R.V. Це — атеїзм, і народ, представлений Єгиптом, висловив би подібне заперечення вимог живого Бога і виявив би подібний дух невір’я та непокори. «Велике місто» також, «духовно», порівнюється із Содомом. Розбещеність Содому в порушенні Божого закону особливо виявлялася в розпусті. І цей гріх також мав бути визначальною ознакою народу, який мав відповідати характеристикам цього місця Писання.

> “According to the words of the prophet, then, a little before the year 1798 some power of satanic origin and character would rise to make war upon the Bible. And in the land where the testimony of God’s two witnesses should thus be silenced, there would be manifest the atheism of the Pharaoh and the licentiousness of Sodom.

> Отже, за словами пророка, незадовго перед 1798 роком постане певна сила сатанинського походження й характеру, щоб вести війну проти Біблії. А в країні, де таким чином буде змушене замовкнути свідчення двох Божих свідків, виявляться атеїзм фараона й розпусність Содому.

> “This prophecy has received a most exact and striking fulfillment in the history of France. During the Revolution, in 1793, ‘the world for the first time heard an assembly of men, born and educated in civilization, and assuming the right to govern one of the finest of the European nations, uplift their united voice to deny the most solemn truth which man’s soul receives, and renounce unanimously the belief and worship of a Deity.’—Sir Walter Scott, Life of Napoleon, vol. 1, ch. 17. ‘France is the only nation in the world concerning which the authentic record survives, that as a nation she lifted her hand in open rebellion against the Author of the universe. Plenty of blasphemers, plenty of infidels, there have been, and still continue to be, in England, Germany, Spain, and elsewhere; but France stands apart in the world’s history as the single state which, by the decree of her Legislative Assembly, pronounced that there was no God, and of which the entire population of the capital, and a vast majority elsewhere, women as well as men, danced and sang with joy in accepting the announcement.’—Blackwood’s Magazine, November, 1870.” The Great Controversy, 269.

> Це пророцтво знайшло найточніше й разюче сповнення в історії Франції. Під час Революції, у 1793 році, «вперше у світі було почуто, як зібрання людей, народжених і вихованих у цивілізації, які, претендуючи на право керувати однією з найкращих європейських націй, єдиним голосом заперечили найурочистішу істину, яку приймає людська душа, і одностайно зреклися віри й поклоніння Божеству». — Сер Вальтер Скотт, «Життя Наполеона», т. 1, розд. 17. «Франція — єдина нація у світі, щодо якої збереглося достовірне свідчення, що як нація вона підняла руку на відкритий бунт проти Творця всесвіту. Багато богохульників, багато невіруючих було і досі є в Англії, Німеччині, Іспанії та деінде; але Франція вирізняється в історії світу як єдина держава, яка декретом свого Законодавчого зібрання проголосила, що Бога немає, і народ якої — усе населення столиці й переважна більшість в інших місцях, жінки так само, як і чоловіки — танцювали й співали з радості, приймаючи це оголошення». — Blackwood's Magazine, листопад 1870 року. Велика боротьба, 269.

The “great city” in Revelation eleven was the nation of France that passed a “decree of her Legislative Assembly” pronouncing that there was no God. The decree was an expression of atheism as represented by the rebellion of Pharaoh. A great city is a kingdom, or a “nation” or a “state.” In Revelation eleven France consists of two symbols—Egypt and Sodom.

«Велике місто» в одинадцятому розділі Об’явлення було нацією — Францією, яка ухвалила «декрет її Законодавчих зборів», що проголошував, що Бога не існує. Цей декрет був виявом атеїзму, як це представлено бунтом фараона. Велике місто — це царство, або «нація», або «держава». В одинадцятому розділі Об’явлення Франція складається з двох символів — Єгипту та Содому.

We are informed, “This is atheism, and the nation represented by Egypt would give voice to a similar denial of the claims of the living God and would manifest a like spirit of unbelief and defiance. ‘The great city’ is also compared, ‘spiritually,’ to Sodom. The corruption of Sodom in breaking the law of God was especially manifested in licentiousness.”

Нам повідомляють: «Це — атеїзм, і нація, представлена Єгиптом, висловила б подібне заперечення вимог живого Бога і виявила б такий самий дух невіри та непокори. „Велике місто“ також порівнюється, „духовно“, із Содомом. Розбещеність Содома в порушенні Божого закону особливо виявлялася у розпусті».

The great city or nation of France is symbolically represented by a nation (Egypt) and a city (Sodom.) Egypt “would give voice,” and the speaking of a nation represents statecraft, not churchcraft. Egypt was the state and Sodom was the church is the representation found in chapter eleven of Revelation

Францію — як велике місто або націю — символічно представлено нацією (Єгиптом) і містом (Содомом). Єгипет «подасть голос», а коли «говорить» нація, це означає державне управління, а не церковне. Єгипет був державою, а Содом — церквою — таке представлення міститься в одинадцятому розділі Одкровення.

> “The ‘speaking’ of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 442.

> «„Висловлення“ нації — це дії її законодавчих і судових органів влади». Велика суперечка, 442.

In Revelation eleven John sets forth the events of the French Revolution in prophetic symbolism. The actual Revolution provided ample historical evidence of the validity of John’s predictions in the chapter. John predicted, then the French Revolution fulfilled the prediction, and then in turn—both the prediction and the historical fulfillment of the prediction identify and parallel events at the end of the world, when once again a corrupt state is combined with a corrupt church. Of course, a bloodbath follows that unholy marriage. The kingdom of God is also a great city.

В одинадцятому розділі Об’явлення Іван описує події Французької революції в пророчій символіці. Сама революція надала достатні історичні докази істинності передбачень Івана, викладених у цьому розділі. Іван передрік, потім Французька революція виконала це передбачення, а далі — і саме передбачення, і його історичне здійснення — ідентифікують і є паралеллю подій наприкінці світу, коли знову корумпована держава поєднується з корумпованою церквою. Звісно, за цим нечестивим шлюбом слідом іде кривава різанина. Царство Боже — також велике місто.

> And he carried me away in the spirit to a great and high mountain, and showed me that great city, the holy Jerusalem, descending out of heaven from God. Revelation 21:10.

> І переніс мене в дусі на велику й високу гору, і показав мені те велике місто, святий Єрусалим, яке сходило з неба від Бога. Об'явлення 21:10.

> “The coming of the bridegroom, here brought to view, takes place before the marriage. The marriage represents the reception by Christ of His kingdom. The Holy City, the New Jerusalem, which is the capital and representative of the kingdom, is called ‘the bride, the Lamb’s wife.’ Said the angel to John: ‘Come hither, I will show thee the bride, the Lamb’s wife.’ ‘He carried me away in the spirit,’ says the prophet, ‘and showed me that great city, the holy Jerusalem, descending out of heaven from God.’ Revelation 21:9, 10.” The Great Controversy, 426.

> Прихід жениха, представлений тут, відбувається перед шлюбом. Шлюб символізує прийняття Христом свого царства. Святе місто, Новий Єрусалим, що є столицею й представником царства, називається «нареченою, дружиною Агнця». Ангел сказав Іванові: «Прийди, я покажу тобі наречену, дружину Агнця». «І переніс мене в дусі, — каже пророк, — і показав мені велике місто, святий Єрусалим, що сходив з неба від Бога». Об’явлення 21:9, 10. Велика боротьба, 426.

Nimrod’s rebellion is represented by his building a tower and a city, which typifies the combination of church and state at the end of the world, for all the prophets spoke of the end of the world. Nimrod’s rebellion was also a continuation of the rebellion of Lucifer whose desire was to take control of both God’s church and God’s state.

Заколот Німрода виражається в його зведенні вежі та міста, що символізує поєднання церкви й держави наприкінці світу, бо всі пророки говорили про кінець світу. Заколот Німрода також був продовженням заколоту Люцифера, який прагнув узяти під контроль і Божу церкву, і Божу державу.

> How art thou fallen from heaven, O Lucifer, son of the morning! how art thou cut down to the ground, which didst weaken the nations! For thou hast said in thine heart, I will ascend into heaven, I will exalt my throne above the stars of God: I will sit also upon the mount of the congregation, in the sides of the north: I will ascend above the heights of the clouds; I will be like the most High. Isaiah 14:12–14.

> Як ти впав з неба, о Люцифере, сину ранкової зорі! Як ти повалений на землю, ти, що ослабляв народи! Бо ти сказав у своєму серці: Зійду на небо, піднесу свій престол вище за Божі зорі; сяду також на горі зібрання, на краях півночі; піднесуся понад вершини хмар; буду подібний до Всевишнього. Ісая 14:12-14.

As Isaiah reveals Lucifer’s secret heart-desires to be “like the most High,” he points out that Lucifer is seeking to be seated in two distinctly different chairs. He wishes to “exalt” his “throne above the stars of God” and to “sit also upon the mount of the congregation, in the sides of the north.”

Коли Ісая відкриває потаємні бажання серця Люцифера — бути «подібним до Всевишнього», — він зазначає, що Люцифер прагне посісти два виразно різні сидалища. Він бажає «піднести» свій «престол понад зорями Божими» і «сісти також на горі зборів, на краях півночі».

The throne is a symbol of the king’s authority—or state authority and “the sides of the north” is God’s church.

Трон є символом влади короля — або державної влади, а «сторони півночі» — це Божа церква.

> A Song and Psalm for the sons of Korah. Great is the Lord, and greatly to be praised in the city of our God, in the mountain of his holiness. Beautiful for situation, the joy of the whole earth, is mount Zion, on the sides of the north, the city of the great King. God is known in her palaces for a refuge. Psalm 48:1–3.

> Пісня й псалом для синів Кораха. Великий Господь і вельми достойний хвали в місті Бога нашого, на горі Його святості. Прекрасна за місцем розташування, радість усієї землі, — гора Сіон, на сторонах півночі, місто великого Царя. Бог відомий у її палацах як пристановище. Псалом 48:1-3.

Jerusalem is “the city of the great King,” thus marking the political throne of God, and Jerusalem is also “the mountain of his holiness,” “on the sides of the north,” thus marking the religious throne of God. From the beginning Satan’s rebellion and warfare are portrayed within the context of his desire to rule over both God’s church and God’s state. Satan thereafter led in the rebellion of Nimrod and the land that he founded for the Chaldeans is represented as a land where Nimrod built both a tower and a city—church and state.

Єрусалим — «місто Великого Царя», що позначає політичний престол Бога, і Єрусалим також — «гора його святості», «на північних околицях», що позначає релігійний престол Бога. Від самого початку повстання й війна Сатани змальовуються в контексті його бажання панувати і над Божою церквою, і над Божою державою. Згодом Сатана очолив повстання Німрода, а земля, яку він заснував для халдеїв, постає як земля, де Німрод збудував і вежу, і місто — церкву й державу.

Therefore, when Isaiah’s harlot and John’s great whore commit fornication with the kings of the earth, prophecy is marking that an unholy relationship takes place between the Roman Catholic church and the kings of the earth at the end of seventy prophetic years.

Отже, коли блудниця Ісаї та велика блудниця Івана чинять розпусту з царями землі, пророцтво вказує на те, що наприкінці сімдесяти пророчих років між Римо-католицькою церквою та царями землі відбувається нечистий зв’язок.

Isaiah’s line of prophecy describes the judgment of the harlot Tyre in chapter twenty-three and John describes the same judgment with the symbol of a scarlet-colored woman who is identified as “Babylon the great.” A third witness to the same judgment of the same whore is as follows:

Пророча лінія Ісаї описує суд над Тиром-блудницею у двадцять третьому розділі, а Іван описує той самий суд символом багряної жінки, яку називають «Вавилоном Великим». Третє свідчення того самого суду над тією самою блудницею є таким:

> “The woman (Babylon) of Revelation 17 is described as ‘arrayed in purple and scarlet color, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness: . . . and upon her forehead was a name written, Mystery, Babylon the Great, the mother of harlots.’ Says the prophet: ‘I saw the woman drunk with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus.’ Babylon is further declared to be ‘that great city, which reigneth over the kings of the earth.’ Revelation 17:4–6, 18. The power that for so many centuries maintained despotic sway over the monarchs of Christendom is Rome.” The Great Controversy, 382.

> Жінка (Вавилон) з Об'явлення 17 описана як «одягнена в пурпур і багряницю, прикрашена золотом, коштовним камінням і перлами, маючи в руці золоту чашу, наповнену гидотами й нечистотою: . . . і на її чолі було написане ім'я: Таємниця, Вавилон великий, мати блудниць». Каже пророк: «Я бачив жінку п’яну від крові святих і від крові мучеників Ісуса». Про Вавилон далі сказано, що це «те велике місто, яке царює над царями землі». Об'явлення 17:4-6, 18. Силою, що протягом багатьох століть підтримувала деспотичне панування над монархами християнського світу, є Рим. Велика боротьба, 382.

Tyre is the Roman Catholic church in the “last days.” At that time the papacy will go forth and sing her seductive songs to the kings of the earth, thus leading the kings into the act of fornication, which is prophetically the combination of church and state.

Тир — це Римо-католицька церква в «останні дні». Тоді папство вийде й співатиме свої звабливі пісні царям землі, тим самим спонукаючи царів удатися до блуду, що в пророчому сенсі є поєднанням церкви й держави.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Isaiah 23:15.

> І станеться того дня, що Тир буде забутий на сімдесят років, як за днів одного царя: по закінченні сімдесяти років Тир співатиме, як блудниця. Ісая 23:15.

A king is a kingdom in Bible prophecy, so Tyre shall be forgotten during the time when a prophetic kingdom rules for seventy years.

У біблійному пророцтві цар — це царство, тож Тир буде забутий у той час, коли пророче царство правитиме сімдесят років.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. Isaiah 23:15–17.

> І станеться в той день, що Тир буде забутий на сімдесят років, як за днів одного царя; а по закінченні сімдесяти років Тир заспіває, як блудниця. Візьми арфу, обходь місто, ти, забута блуднице; виводь приємну мелодію, співай багато пісень, щоб про тебе згадали. І станеться, по закінченні сімдесяти років, що Господь відвідає Тир, і вона повернеться до свого заробітку та чинитиме блуд з усіма царствами світу по всій землі. Ісая 23:15–17.

During the days of one kingdom that rules for seventy prophetic years the Roman Catholic church will be forgotten. At the end of the seventy years, the papal power will “make sweet melody, sing many songs.” Prophetically a “song” represents “experience.”

Під час правління одного царства, що триватиме сімдесят пророчих років, Римо-католицька Церква буде забута. Наприкінці цих сімдесяти років папська влада «заграє солодку мелодію, заспіває багато пісень». У пророчому сенсі «пісня» символізує «досвід».

> “Upon the crystal sea before the throne, that sea of glass as it were mingled with fire,—so resplendent is it with the glory of God,—are gathered the company that have ‘gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name.’ With the Lamb upon Mount Zion, ‘having the harps of God,’ they stand, the hundred and forty and four thousand that were redeemed from among men; and there is heard, as the sound of many waters, and as the sound of a great thunder, ‘the voice of harpers harping with their harps.’ And they sing ‘a new Song’ before the throne, a song which no man can learn save the hundred and forty and four thousand. It is the song of Moses and the Lamb—a song of deliverance. None but the hundred and forty-four thousand can learn that song; for it is the song of their experience—an experience such as no other company have ever had. ‘These are they which follow the Lamb whithersoever He goeth.’ These, having been translated from the earth, from among the living, are counted as ‘the first fruits unto God and to the Lamb.’ Revelation 15:2, 3; 14:1-5. ‘These are they which came out of great tribulation;’ they have passed through the time of trouble such as never was since there was a nation; they have endured the anguish of the time of Jacob’s trouble; they have stood without an intercessor through the final outpouring of God’s judgments. But they have been delivered, for they have ‘washed their robes, and made them white in the blood of the Lamb.’ ‘In their mouth was found no guile: for they are without fault’ before God. ‘Therefore are they before the throne of God, and serve Him day and night in His temple: and He that sitteth on the throne shall dwell among them.’ They have seen the earth wasted with famine and pestilence, the sun having power to scorch men with great heat, and they themselves have endured suffering, hunger, and thirst. But ‘they shall hunger no more, neither thirst any more; neither shall the sun light on them, nor any heat. For the Lamb which is in the midst of the throne shall feed them, and shall lead them unto living fountains of waters: and God shall wipe away all tears from their eyes.’ Revelation 7:14-17.” The Great Controversy, 648.

> На кришталевому морі перед престолом, на тому скляному морі, ніби змішаному з вогнем, — настільки воно сяє славою Божою, — зібрані ті, що «здобули перемогу над звіром, і над його образом, і над його знаком, і над числом його імені». Разом з Агнцем на горі Сіон, «маючи Божі арфи», стоять вони — сто сорок чотири тисячі, що були викуплені з-поміж людей; і чути, мов шум багатьох вод і мов гуркіт великого грому, «голос арфістів, що грають на своїх арфах». І вони співають «нову пісню» перед престолом — пісню, якої ніхто не може навчитися, крім ста сорока чотирьох тисяч. Це — пісня Мойсея та Агнця, пісня визволення. Ніхто, окрім ста сорока чотирьох тисяч, не може вивчити тієї пісні, бо це пісня їхнього досвіду — такого досвіду, якого не мала жодна інша спільнота. «Це ті, що йдуть за Агнцем, куди б Він не пішов». Ці, будучи перенесені з землі, з-поміж живих, зараховані як «первоплоди Богові та Агнцеві». Об’явлення 15:2, 3; 14:1–5. «Це ті, що прийшли від великої скорботи»; вони пройшли через час утиску, якого не було відколи існує народ; вони витримали муки часу Яковової скорботи; вони стояли без Посередника під час остаточного виливання Божих судів. Але вони були визволені, бо «випрали шати свої та вибілили їх у крові Агнця». «У їхніх устах не знайдено підступу: бо вони без вади» перед Богом. «Тому вони перед престолом Божим і служать Йому день і ніч у храмі Його; і Той, Хто сидить на престолі, житиме серед них». Вони бачили землю, спустошену голодом і мором; сонце мало владу палити людей великою спекою, і самі вони зазнали страждання, голоду та спраги. Але «вони вже не голодуватимуть і не прагнутимуть; не вразить їх сонце, ані спекота. Бо Агнець, що посеред престолу, пастиме їх і водитиме їх до живих джерел вод; і Бог зітре кожну сльозу з очей їхніх». Об’явлення 7:14–17. Велика боротьба, 648.

> “‘In His temple doth everyone speak of His glory’ (Psalm 29:9), and the song which the ransomed ones will sing—the song of their experience—will declare the glory of God: ‘Great and marvelous are Thy works, O Lord God, the Almighty; righteous and true are Thy ways, Thou King of the ages. Who shall not fear, O Lord, and glorify Thy name? for Thou only art holy.’ Revelation 15:3, 4, R.V.” Education, 308.

> "'У храмі Його кожен говорить про славу Його' (Псалом 29:9), і пісня, яку співатимуть викуплені — пісня їхнього досвіду — звістить славу Божу: 'Великі й дивні діла Твої, Господи Боже, Всемогутній; праведні й істинні шляхи Твої, Царю віків. Хто ж не боятиметься, Господи, і не прославить Імені Твого? бо тільки Ти святий.' Об’явлення 15:3, 4, R.V." Виховання, 308.

At the end of seventy prophetic years the papacy will “make sweet melody, sing many songs, that” she “mayest be remembered.” At the end of the kingdom that rules for seventy prophetic years the Roman Catholic church will remind the world of the experience of her past history. In that history she ruled as the moral authority in a relationship between her and the kings of Europe. That history is rightly identified as the Dark Ages, and all the darkness that might in any way be associated with the history where the Papacy ruled over the kings of Europe can be attributed to the very foundational action that produced all the following darkness. That action was the combination of church and state, the combination of the kings of Europe and the Catholic church. In a biblical marriage the man is to rule over the woman, but the fornication that took place in that history was upside down from the true order of the relationship of man and woman.

Наприкінці сімдесяти пророчих років папство "заграє солодку мелодію, заспіває багато пісень, щоб" вона "була згадана." Наприкінці царства, що панує протягом сімдесяти пророчих років, Римо-католицька церква нагадає світові про досвід свого минулого. У тій історії вона панувала як моральний авторитет у відносинах між нею та королями Європи. Ту добу слушно називають Темними віками, і всю ту темряву, яку будь-яким чином можна пов’язати з історією, де Папство панувало над королями Європи, можна приписати самій основоположній дії, що породила всю подальшу темряву. Тією дією було поєднання церкви й держави, поєднання королів Європи та Католицької церкви. У біблійному шлюбі чоловік має панувати над жінкою, але блуд, що відбувався в тій історії, був перевернутим щодо істинного порядку взаємин чоловіка й жінки.

At the end of seventy years there will be a great crisis when the kingdom of Bible prophecy that rules the world during the period of time when the Papacy is prophetically forgotten comes to a conclusion. The worldwide crisis produced by the collapse of that kingdom opens the door for the Catholic church to begin to inform the world that in order to navigate the troublous times produced by the collapse of that kingdom, the world must submit to the moral authority of the Roman Catholic church, as illustrated in the history of the Dark Ages.

Наприкінці сімдесяти років настане велика криза, коли завершиться царство біблійного пророцтва, що панує над світом у період, коли Папство пророчо забуте. Світова криза, спричинена крахом того царства, відкриє шлях для католицької церкви, щоб почати доводити світові, що для того, аби пройти через буремні часи, спричинені крахом того царства, світ має підкоритися моральній владі Римо-католицької церкви, як це ілюструє історія Темних віків.

When the kingdom ends and the papacy sings the song of her past experience, an experience that historians label as darkness; so how could that dark history possibly be a message for the papacy to share with the kings of the earth that would convince them to commit fornication with her? In a great crisis why would the experience of the past ages, (her song) her experience before she was forgotten prophetically, provide the logic for the kings of the earth to accept the experience of darkness as the solution for their great crisis?

Коли царство завершиться і папство заспіває пісню свого минулого досвіду, досвіду, який історики називають темрявою; то як ця темна історія могла б бути посланням, яким папство поділиться з царями землі, що переконало б їх вступити в блуд із папством? Під час великої кризи чому досвід минулих віків, (її пісня) її досвід до того, як її пророчо забули, мав би дати підстави царям землі прийняти досвід темряви як розв’язання їхньої великої кризи?

> “A large class, even of those who look upon Romanism with no favor, apprehend little danger from her power and influence. Many urge that the intellectual and moral darkness prevailing during the Middle Ages favored the spread of her dogmas, superstitions, and oppression, and that the greater intelligence of modern times, the general diffusion of knowledge, and the increasing liberality in matters of religion forbid a revival of intolerance and tyranny. The very thought that such a state of things will exist in this enlightened age is ridiculed. It is true that great light, intellectual, moral, and religious, is shining upon this generation. In the open pages of God’s Holy Word, light from heaven has been shed upon the world. But it should be remembered that the greater the light bestowed, the greater the darkness of those who pervert and reject it.

> Велика частина, навіть серед тих, хто ставиться до Романізму без прихильності, не вбачає великої небезпеки в її владі та впливі. Багато хто стверджує, що інтелектуальна й моральна темрява, яка панувала в Середні віки, сприяла поширенню її догматів, забобонів і гноблення, а також що вища освіченість сучасної доби, загальне поширення знань і зростаюча ліберальність у питаннях релігії унеможливлюють відродження нетерпимості та тиранії. Саму думку про те, що такий стан речей існуватиме в цю просвітлену добу, висміюють. Це правда, що велике світло — інтелектуальне, моральне й релігійне — сяє над цим поколінням. На відкритих сторінках Божого Святого Слова на світ пролилося світло з небес. Але слід пам’ятати, що чим більше світла даровано, тим більшою є темрява тих, хто його перекручує та відкидає.

> “A prayerful study of the Bible would show Protestants the real character of the papacy and would cause them to abhor and to shun it; but many are so wise in their own conceit that they feel no need of humbly seeking God that they may be led into the truth. Although priding themselves on their enlightenment, they are ignorant both of the Scriptures and of the power of God. They must have some means of quieting their consciences, and they seek that which is least spiritual and humiliating. What they desire is a method of forgetting God which shall pass as a method of remembering Him. The papacy is well adapted to meet the wants of all these. It is prepared for two classes of mankind, embracing nearly the whole world—those who would be saved by their merits, and those who would be saved in their sins. Here is the secret of its power.

> Молитовне вивчення Біблії показало б протестантам справжній характер папства і викликало б у них огиду та спонукало б цуратися його; але багато хто такі мудрі у власних очах, що не відчувають потреби смиренно шукати Бога, аби Він провадив їх до істини. Хоч вони й пишаються своєю освіченістю, вони невігласні як у Писанні, так і в Божій силі. Їм потрібен якийсь засіб, щоб заспокоїти своє сумління, і вони шукають те, що є найменш духовним і найменш принизливим. Те, чого вони бажають, — це спосіб забувати Бога, який видаватиметься способом пам’ятати про Нього. Папство добре пристосоване, щоб задовольнити потреби всіх таких. Воно призначене для двох класів людства, що охоплюють майже весь світ: для тих, хто хотів би спастися своїми заслугами, і для тих, хто хотів би спастися у своїх гріхах. Ось у чому таємниця його сили.

> “A day of great intellectual darkness has been shown to be favorable to the success of the papacy. It will yet be demonstrated that a day of great intellectual light is equally favorable for its success. In past ages, when men were without God’s word and without the knowledge of the truth, their eyes were blindfolded, and thousands were ensnared, not seeing the net spread for their feet. In this generation there are many whose eyes become dazzled by the glare of human speculations, ‘science falsely so called;’ they discern not the net, and walk into it as readily as if blindfolded. God designed that man’s intellectual powers should be held as a gift from his Maker and should be employed in the service of truth and righteousness; but when pride and ambition are cherished, and men exalt their own theories above the word of God, then intelligence can accomplish greater harm than ignorance. Thus the false science of the present day, which undermines faith in the Bible, will prove as successful in preparing the way for the acceptance of the papacy, with its pleasing forms, as did the withholding of knowledge in opening the way for its aggrandizement in the Dark Ages.” The Great Controversy, 572.

> Було показано, що доба великої інтелектуальної темряви сприятлива для успіху папства. Ще буде доведено, що доба великого інтелектуального світла так само сприятлива для його успіху. У минулі віки, коли люди були без Божого Слова і без знання істини, їхні очі були зав’язані, і тисячі потрапляли в тенета, не бачачи розставлених для їхніх ніг тенет. У цьому поколінні є багато таких, чиї очі засліплює сліпучий блиск людських спекуляцій, «науки, помилково так званої;» вони не розпізнають тенет і заходять у них так само легко, ніби з пов’язкою на очах. Бог задумав, щоб інтелектуальні здібності людини вважалися даром від її Творця й використовувалися на служінні істині та праведності; але коли плекаються гордість і честолюбство, і люди підносять власні теорії над Божим Словом, тоді розум може завдати більшої шкоди, ніж невігластво. Таким чином, хибна наука наших днів, що підриває віру в Біблію, виявиться так само успішною в підготовці шляху для прийняття папства з його привабливими формами, як і приховування знань, яке проклало шлях для його звеличення в Темні віки. Велика боротьба, 572.

> “Roman Catholics acknowledge that the change in the Sabbath was made by their church, and they cite this very change as evidence of the supreme authority of the church. They declare that by observing the first day of the week as the Sabbath, Protestants are recognizing her power to legislate in divine things. The Roman church has not relinquished her claim to infallibility; and when the world and the Protestant churches accept a spurious Sabbath of her creating, while they reject the Sabbath of Jehovah, they virtually acknowledge this claim. They may cite the authority for this change, but the fallacy of their reasoning is easily discerned. The papist is sharp enough to see that Protestants are deceiving themselves, willingly closing their eyes to the facts in the case. As the Sunday institution gains favor, he rejoices, feeling assured that it will eventually bring the whole Protestant world under the banner of Rome.

> Римо-католики визнають, що зміну суботи було здійснено їхньою церквою, і наводять саму цю зміну як доказ верховної влади церкви. Вони заявляють, що, дотримуючись першого дня тижня як суботи, протестанти визнають її владу встановлювати закони в божественних справах. Римо-католицька церква не відмовилася від своєї претензії на непогрішність; і коли світ та протестантські церкви приймають фальшиву суботу, створену нею, водночас відкидаючи суботу Єгови, вони фактично визнають цю претензію. Вони можуть посилатися на авторитет на користь цієї зміни, але хибність їхнього міркування легко розпізнати. Папіст достатньо кмітливий, щоб бачити, що протестанти обманюють самих себе, добровільно заплющуючи очі на факти у цій справі. У міру того, як інститут неділі здобуває прихильність, він радіє, будучи переконаний, що це зрештою приведе весь протестантський світ під прапор Рима.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Roman church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false Sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal Sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> Зміна суботи є знаком або ознакою влади Римської церкви. Ті, хто, розуміючи вимоги четвертої заповіді, обирають дотримуватися фальшивої суботи замість істинної, тим самим віддають шану тій владі, яка одна лише наказує це. Знак звіра — це папська субота, яку світ прийняв замість дня, установленого Богом.

> “But the time to receive the mark of the beast, as designated in prophecy, has not yet come. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit Sabbath, and when the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast in their foreheads or in their hands.

> Але час отримати знак звіра, як зазначено в пророцтві, ще не настав. Час випробування ще не настав. Є істинні християни в кожній церкві, не виключаючи Римо-католицької церкви. Ніхто не буде засуджений, доки не отримає світло і не усвідомить обов’язковість четвертої заповіді. Але коли вийде указ, що запроваджуватиме примусове дотримання фальшивої суботи, і коли гучний клич третього ангела застережатиме людей від поклоніння звірові та його образу, межа між фальшивим і істинним буде чітко проведена. Тоді ті, хто й далі перебуватиме в переступі, отримають знак звіра на своїх чолах або на своїх руках.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal Sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Bible Training School, February 2, 1913.

> «Швидкими кроками ми наближаємося до цього часу. Коли протестантські церкви об’єднаються зі світською владою, щоб підтримувати хибну релігію, за опір якій їхні предки зазнавали найжорстокіших переслідувань, тоді папська субота буде примусово запроваджена об’єднаною владою церкви й держави. Відбудеться національне відступництво, яке закінчиться лише національною руїною». Школа біблійної підготовки, 2 лютого 1913 р.

We have now touched upon five of the symbols we are seeking to identify before we fully address the chapter itself. A city is a kingdom in Bible prophecy and in Isaiah twenty-three there are two kingdoms that are closely related, but distinctly different. The first is the “crowning city” and the other is the “merchant city.” In the last days the power who is in control of the three-fold union of the dragon, beast and false prophet is the papacy. It is the kingdom that has the crown.

Ми вже торкнулися п’яти символів, які намагаємося визначити, перш ніж перейти безпосередньо до самого розділу. Місто в біблійній пророчій символіці означає царство, і в книзі Ісаї, розділ 23, є два царства, тісно пов’язані, але виразно різні. Перше — це «коронуюче місто», а інше — «торговельне місто». В останні дні владою, що контролює потрійний союз дракона, звіра й лжепророка, є папство. Це царство, що має корону.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> "Коли ми наближаємося до останньої кризи, життєво важливо, щоб серед Господніх знарядь панували гармонія й єдність. Світ наповнений бурями, війнами та розбратом. Та все ж під одним проводом - папською владою - люди об'єднаються, щоб противитися Богові в особі Його свідків. Цю єдність цементує великий відступник. Прагнучи об'єднати своїх агентів для війни проти істини, він працюватиме над тим, щоб роз'єднувати та розсіювати її захисників. Ревнощі, злі підозри, лихослів'я - усе це підбурюється ним, щоб породити незгоду й розбрат." Свідчення, том 7, 182.

The kingdom with the crown is Tyre, which means, “a rock.” In this chapter Tyre represents the papacy that works to counterfeit Christ, for the papacy is antichrist. The word “anti” in antichrist means “in place of.” The papacy seeks to counterfeit Christ at every level, and the name Tyre means rock, for the papacy is a counterfeit of the “Rock of Ages.”

Царство з короною — це Тир, що означає "скеля". У цьому розділі Тир символізує папство, яке прагне підробити Христа, бо папство є антихристом. Слово "анти" у слові "антихрист" означає "замість". Папство прагне підробляти Христа на всіх рівнях, а назва Тир означає "скеля", бо папство є підробкою "Скелі Віків".

> Who hath taken this counsel against Tyre, the crowning city, whose merchants are princes, whose traffickers are the honourable of the earth? The Lord of hosts hath purposed it, to stain the pride of all glory, and to bring into contempt all the honourable of the earth. Pass through thy land as a river, O daughter of Tarshish: there is no more strength. He stretched out his hand over the sea, he shook the kingdoms: the Lord hath given a commandment against the merchant city, to destroy the strong holds thereof. Isaiah 23:8–11.

> Хто ухвалив цю раду проти Тиру, вінценосного міста, купці якого — князі, а торгівці його — вельможі землі? Господь Саваот постановив це, щоб затьмарити пиху всякої слави й обернути на зневагу всіх вельмож землі. Пройди своєю землею, мов ріка, дочко Таршішу: більше немає сили. Він простягнув руку Свою над морем, Він потряс царствами; Господь дав наказ проти торгового міста, щоб знищити його твердині. Ісая 23:8-11.

We intend to show upon many witnesses that “the shaking of the kingdoms” is accomplished by God, through Islam. Islam is the power that angers the nations and is used to shake the nations. At this point we are identifying that the Lord has determined to bring into contempt “all the honorable of earth,” who are the “merchants” and “traffickers” whose “strong holds” are to be destroyed. The merchant city and the crowning city “have provoked the displeasure of heaven” and the Lord has purposed to destroy their “strong holds” and that represents the economy. The collapse of the economy occurs before the Sunday law in the United States, for before the Sunday law the citizens of the United States are demanding to be returned “to divine favor and temporal prosperity.” Their argument is that the judgments of God will not end until Sunday is “strictly enforced.” Several Bible witnesses agree that we are on the verge of a tremendous crash in the economy of the world. That crash occurs before the Sunday law, just as the crash of 1837, occurred before October 22, 1844.

Ми маємо намір показати на підставі багатьох свідчень, що "потрясіння царств" здійснюється Богом через іслам. Іслам — це сила, що гнівить народи і використовується для їх потрясіння. На цьому етапі ми стверджуємо, що Господь постановив віддати в зневагу "всіх поважних землі", тобто "купців" і "торговців", чиї "твердині" мають бути зруйновані. Купецьке місто і місто коронування "викликали невдоволення неба", і Господь постановив зруйнувати їхні "твердині", що символізують економіку. Крах економіки відбувається перед недільним законом у Сполучених Штатах, бо перед недільним законом громадяни Сполучених Штатів вимагають повернення "до Божої прихильності й матеріального добробуту". Вони твердять, що кари Божі не припиняться, доки неділю не буде "суворо запроваджено". Кілька біблійних свідчень сходяться на тому, що ми стоїмо на порозі величезного краху світової економіки. Цей крах відбувається до недільного закону, так само як крах 1837 року відбувся до 22 жовтня 1844 року.

> “And then the great deceiver will persuade men that those who serve God are causing these evils. The class that have provoked the displeasure of Heaven will charge all their troubles upon those whose obedience to God’s commandments is a perpetual reproof to transgressors. It will be declared that men are offending God by the violation of the Sunday sabbath; that this sin has brought calamities which will not cease until Sunday observance shall be strictly enforced; and that those who present the claims of the fourth commandment, thus destroying reverence for Sunday, are troublers of the people, preventing their restoration to divine favor and temporal prosperity. Thus the accusation urged of old against the servant of God will be repeated and upon grounds equally well established: ‘And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim.’ 1 Kings 18:17, 18. As the wrath of the people shall be excited by false charges, they will pursue a course toward God’s ambassadors very similar to that which apostate Israel pursued toward Elijah.” The Great Controversy, 590.

> І тоді великий ошуканець переконає людей, що ті, хто служить Богові, спричиняють ці лиха. Верства, яка викликала невдоволення Неба, покладе всі свої біди на тих, чия покора Божим заповідям є постійним докором порушникам. Будуть заявляти, що люди ображають Бога, порушуючи недільний день відпочинку; що цей гріх накликав лиха, які не припиняться, доки дотримання неділі не буде суворо забезпечене; і що ті, хто обстоюють вимоги четвертої заповіді, тим самим підриваючи шанування неділі, є збурювачами народу, перешкоджаючи поверненню народу до Божої ласки та земного добробуту. Так буде повторене звинувачення, колись висунуте проти слуги Божого, і на підставах так само добре обґрунтованих: «І сталося, коли Ахав побачив Іллю, сказав Ахав йому: Чи ти той, хто непокоїть Ізраїля? А він відказав: Не я непокоїв Ізраїля, а ти й дім батька твого тим, що ви полишили заповіді Господні, а ти пішов за Ваалами». 1 Царів 18:17, 18. Коли гнів народу буде розпалений фальшивими звинуваченнями, вони поводитимуться з Божими посланцями дуже подібно до того, як відступницький Ізраїль поводився з Іллею. Велика боротьба, 590.

Elijah confronting the prophets of Baal and the priests of the grove on Mount Carmel represents the Sunday law. The message for the church was “choose this day whom you will serve.” When this history is repeated at the Sunday law the question is “which day are you going to choose, for the day you pick indicates whom you serve.” Before Mount Carmel the was three and a half years of severe drought. Before the Sunday law there is a series of Sunday laws, but they have not been “strictly enforced.” The principle associated with a Sunday law is that national apostacy is followed by national ruin. The example of that is Constantine in the year 321 passed a Sunday law and shortly thereafter the first four trumpets of Revelation chapter eight began to bring Western Rome to its conclusion by the year 476. The story of Constantine is important for it included a progressive exalting of Sunday, and simultaneous progressive restrictions on the seventh-day Sabbath. The progressive history reached its conclusion when the citizens were forced to observe Sunday or be persecuted for keeping the Sabbath. That is also the conclusion of the escalating Sunday legislation in the United States. One principle associated with Sunday worship enforcement is “national apostasy is followed by national ruin.” This principle means escalating Sunday law enforcements, produces an escalation of God’s judgments, before the actual Sunday law of Revelation thirteen verse eleven. Every enactment will bring a corresponding ruin. The judgments the citizens are accusing the Sabbath-keepers of producing are actually produced by the escalating enforcement of Sunday legislation. We have included a passage from The Great Controversy, which I titled Sunday Progression. I would recommend that you read that once again. It is in the category entitled The Spirit of Prophecy.

Протистояння Іллі з пророками Ваала та священиками гаю на горі Кармель є символом недільного закону. Звістка для церкви була: «Виберіть сьогодні, кому будете служити». Коли ця історія повториться при недільному законі, питання буде таким: «Який день ви оберете, адже вибраний день вказує, кому ви служите». Перед подією на горі Кармель були три з половиною роки суворої посухи. Перед недільним законом є низка недільних законів, але їх ще не було «суворо застосовано». Принцип, пов’язаний із недільним законом, полягає в тому, що за національним відступництвом слідує національна руїна. Прикладом цього є Костянтин: у 321 році він ухвалив недільний закон, і невдовзі після цього перші чотири труби з восьмого розділу Об’явлення почали приводити Західний Рим до його кінця до 476 року. Історія Костянтина важлива, бо вона включала поступове звеличення неділі й одночасні поступові обмеження суботи сьомого дня. Ця поступальна історія досягла свого завершення, коли громадян змушували дотримуватися неділі або переслідували за дотримання суботи. Так само завершиться ескалація недільного законодавства у Сполучених Штатах. Один із принципів, пов’язаних із примусовим запровадженням недільного богослужіння, звучить так: «національному відступництву слідує національна руїна». Цей принцип означає, що посилення застосування недільних законів спричиняє посилення Божих судів ще до самого недільного закону з Об’явлення 13:11. Кожен новий акт спричинятиме відповідну руїну. Суди, у виникненні яких громадяни звинувачують тих, хто дотримується суботи, насправді викликані дедалі жорсткішим запровадженням недільного законодавства. Ми включили уривок із «Великої боротьби», який я назвав «Недільна прогресія». Рекомендую прочитати його ще раз. Він міститься в категорії під назвою «Дух пророцтва».

> “God has revealed what is to take place in the last days, that His people may be prepared to stand against the tempest of opposition and wrath. Those who have been warned of the events before them are not to sit in calm expectation of the coming storm, comforting themselves that the Lord will shelter His faithful ones in the day of trouble. We are to be as men waiting for their Lord, not in idle expectancy, but in earnest work, with unwavering faith. It is no time now to allow our minds to be engrossed with things of minor importance. While men are sleeping, Satan is actively arranging matters so that the Lord’s people may not have mercy or justice. The Sunday movement is now making its way in darkness. The leaders are concealing the true issue, and many who unite in the movement do not themselves see whither the undercurrent is tending. Its professions are mild and apparently Christian, but when it shall speak it will reveal the spirit of the dragon. It is our duty to do all in our power to avert the threatened danger. We should endeavor to disarm prejudice by placing ourselves in a proper light before the people. We should bring before them the real question at issue, thus interposing the most effectual protest against measures to restrict liberty of conscience. We should search the Scriptures and be able to give the reason for our faith. Says the prophet: ‘The wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.’” Testimonies, volume 5, 452.

> Бог відкрив те, що має відбутися в останні дні, щоб Його народ був готовий устояти проти бурі протидії та гніву. Ті, кого попереджено про події, що попереду, не повинні сидіти в спокійному очікуванні наближення бурі, втішаючи себе тим, що Господь укриє Своїх вірних у день лиха. Ми маємо бути як люди, що очікують свого Господа, не в бездіяльному очікуванні, а в ревній праці, з непохитною вірою. Тепер не час дозволяти, щоб наші думки поглинали другорядні речі. Поки люди сплять, Сатана активно влаштовує справи так, щоб народ Господній не зазнав ні милості, ні справедливості. Недільний рух тепер прокладає собі шлях у темряві. Його керівники приховують справжню суть питання, і багато хто, приєднуючись до руху, самі не бачать, куди прямує підводна течія. Його заяви м’які й, здається, християнські, але коли він заговорить, виявить дух дракона. Наш обов’язок — зробити все, що в наших силах, щоб відвернути небезпеку, що загрожує. Ми повинні намагатися роззброїти упередження, поставивши себе в належному світлі перед людьми. Ми маємо поставити перед ними справжнє питання, тим самим висловлюючи найдієвіший протест проти заходів, спрямованих на обмеження свободи совісті. Ми повинні досліджувати Писання й уміти пояснити підстави нашої віри. Каже пророк: «Нечестиві чинитимуть нечестя, і жоден із нечестивих не зрозуміє; а мудрі зрозуміють». Свідчення, том 5, 452.

It is difficult to recognize the movement for Sunday legislation, for it is making its way in “darkness” and the papacy is “stealthily and unsuspectedly” “strengthening her forces to further her own ends.” It is a fact that the work to pass Sunday legislation in darkness is a central issue in the testing process of the one hundred and forty-four thousand. “None of the wicked shall understand” according to Daniel and Sister White. The “wicked” in Daniel are Matthew’s “foolish virgins,” who Sister White identifies as Laodiceans. The wise will understand the events that are now taking place, even if the history around us appears to contradict God’s word. Do we believe God’s word or what is happening around us? Yet we have been forewarned that the end would be as the days of Noah.

Важко розпізнати рух за недільне законодавство, бо він прокладає собі шлях у "темряві", а папство "потай і так, щоб цього ніхто не підозрював" "зміцнює свої сили, щоб просувати власні цілі". Це факт, що робота щодо ухвалення недільного законодавства в темряві є центральним питанням у процесі випробування ста сорока чотирьох тисяч. "Ніхто з нечестивих не зрозуміє", за Даниїлом і сестрою Вайт. "Нечестиві" у Даниїла — це "нерозумні діви" у Матвія, яких сестра Вайт ототожнює з лаодикійцями. Мудрі зрозуміють події, які нині відбуваються, навіть якщо історія, що розгортається довкола нас, здається, суперечить Божому слову. Чи віримо ми Божому слову, чи тому, що відбувається довкола нас? Та нас було попереджено, що кінець буде, як за днів Ноя.

> “The world, full of rioting, full of godless pleasure, is asleep, asleep in carnal security. Men are putting afar off the coming of the Lord. They laugh at warnings. The proud boast is made, ‘All things continue as they were from the beginning.’ ‘Tomorrow shall be as this day, and much more abundant.’ 2 Peter 3:4; Isaiah 56:12. We will go deeper into pleasure loving. But Christ says, ‘Behold, I come as a thief.’ Revelation 16:15. At the very time when the world is asking in scorn, ‘Where is the promise of His coming?’ the signs are fulfilling. While they cry, ‘Peace and safety,’ sudden destruction is coming. When the scorner, the rejecter of truth, has become presumptuous; when the routine of work in the various money-making lines is carried on without regard to principle; when the student is eagerly seeking knowledge of everything but his Bible, Christ comes as a thief.

> Світ, повний розгулу, повний безбожних утіх, спить, спить у плотській безпечності. Люди відкладають на далеке майбутнє прихід Господа. Вони глузують із застережень. Лунає пихате вихваляння: «Усе триває так, як було від початку». «Завтра буде, як і сьогодні, і ще рясніше». 2 Петра 3:4; Ісаї 56:12. Ми ще глибше зануримося в любов до втіх. Але Христос каже: «Ось, Я приходжу як злодій». Об'явлення 16:15. Саме тоді, коли світ насмішливо запитує: «Де обітниця Його приходу?», здійснюються знамення. Поки вони кричать: «Мир і безпека», приходить раптова погибель. Коли насмішник, той, хто відкидає істину, стає зухвалим; коли повсякденна праця в різних прибуткових сферах ведеться, не зважаючи на принципи; коли студент запопадливо шукає знання про все, крім своєї Біблії, Христос приходить як злодій.

> “Everything in the world is in agitation. The signs of the times are ominous. Coming events cast their shadows before. The Spirit of God is withdrawing from the earth, and calamity follows calamity by sea and by land. There are tempests, earthquakes, fires, floods, murders of every grade. Who can read the future? Where is security? There is assurance in nothing that is human or earthly. Rapidly are men ranging themselves under the banner they have chosen. Restlessly are they waiting and watching the movements of their leaders. There are those who are waiting and watching and working for our Lord’s appearing. Another class are falling into line under the generalship of the first great apostate. Few believe with heart and soul that we have a hell to shun and a heaven to win.

> Увесь світ у збуренні. Ознаки часу зловісні. Майбутні події кидають свої тіні наперед. Дух Божий відступає від землі, і лихо за лихом — на морі й на суші. Вирують бурі, стаються землетруси, спалахують пожежі, приходять повені, кояться вбивства різного роду. Хто може прозирнути в майбутнє? Де безпека? Немає певності ні в чому людському чи земному. Швидко люди стають під обрані ними знамена. Неспокійно вони чекають і стежать за кроками своїх проводирів. Є й такі, що чекають, пильнують і працюють заради пришестя нашого Господа. Інші стають до лав під проводом першого великого відступника. Мало хто всім серцем і душею вірить, що є пекло, якого слід уникати, і небо, яке слід здобути.

> “The crisis is stealing gradually upon us. The sun shines in the heavens, passing over its usual round, and the heavens still declare the glory of God. Men are still eating and drinking, planting and building, marrying, and giving in marriage. Merchants are still buying and selling. Men are jostling one against another, contending for the highest place. Pleasure lovers are still crowding to theaters, horse races, gambling hells. The highest excitement prevails, yet probation’s hour is fast closing, and every case is about to be eternally decided. Satan sees that his time is short. He has set all his agencies at work that men may be deceived, deluded, occupied and entranced, until the day of probation shall be ended, and the door of mercy be forever shut.

> Криза поступово підкрадається до нас. Сонце сяє на небі, прокладаючи свій звичний шлях, і небеса й досі оповідають славу Божу. Люди й досі їдять і п’ють, садять і будують, одружуються й видають заміж. Купці й досі купують і продають. Люди штовхаються, виборюючи перше місце. Любителі розваг і далі юрмляться до театрів, на кінні перегони, в гральні притони. Панує найвищий ажіотаж, та година випробування швидко добігає кінця, і доля кожного ось-ось буде визначена назавжди. Сатана бачить, що його час короткий. Він пустив у хід усі свої знаряддя, щоб люди були обмануті та введені в оману, зайняті й зачаровані, доти, доки не скінчиться день випробування і двері милості не замкнуться назавжди.

> “Solemnly there come to us down through the centuries the warning words of our Lord from the Mount of Olives: ‘Take heed to yourselves, lest at any time your hearts be overcharged with surfeiting, and drunkenness, and cares of this life, and so that day come upon you unawares.’ ‘Watch ye therefore, and pray always, that ye may be accounted worthy to escape all these things that shall come to pass, and to stand before the Son of man.’” Desire of Ages, 635, 636.

> Урочисто крізь століття доходять до нас застережливі слова нашого Господа з Оливної гори: 'Пильнуйте ж за собою, щоб коли-небудь серця ваші не обтяжувалися ненажерством, п’янством і життєвими клопотами, щоб той день не застав вас зненацька.' 'Отже, пильнуйте й завжди моліться, щоб ви були визнані гідними уникнути всього, що має статися, і стати перед Сином Людським.' Бажання віків, 635, 636.

In chapter twenty-three of Isaiah Zidon is the United States and Tyre is the papacy. Tyre and Zidon were ancient contemporary Phoenician cities located on the Mediterranean coast. They were known for their maritime trade, wealth, and influence in the ancient world. Zidon and its “merchants” replenished Tarshish in the passage. Zidon’s merchants trafficked the “seed of Sihor,” which is “the harvest of a river,” and is the fruit “of the river,” and it is “her revenue,” for she is the “mart of nations.” All the prophets speak of the end of the world, so who is the mart of nations at the end of the world? It’s the USA.

У двадцять третьому розділі Ісаї Сидон — це Сполучені Штати, а Тир — папство. Тир і Сидон були стародавніми фінікійськими містами, розташованими на узбережжі Середземного моря. Вони були відомі своєю морською торгівлею, багатством і впливом у давньому світі. У цьому уривку Сидон і його «купці» наповнювали Таршіш. Купці Сидону торгували «насінням Сіхору», яке є «жнивом ріки» і «плодом ріки», і це «її прибуток», бо вона — «ринок народів». Усі пророки говорять про кінець світу, тож хто є ринком народів наприкінці світу? Це США.

Sihor is a river in Egypt (likely the Nile delta) and is used to represent the wealth of the world, for Egypt is the world. Zidon’s “virgin daughter” represents the last generation of the USA, and she is oppressed from the martial law that accompanies the Sunday law and the national ruin that immediately follows. Those virgins of Zidon are rebuked by the question concerning Tyre saying, “is this your joyous city” (kingdom) that the USA rejoiced in? Is “this the kingdom “whose antiquity is of ancient days,” when according to the passage it was founded by Nimrod, just after the flood?

Сіхор — це річка в Єгипті (ймовірно, в дельті Нілу) і використовується як символ багатства світу, бо Єгипет — це світ. «Діва-дочка» Сидона представляє останнє покоління США, і вона пригнічена через воєнний стан, що супроводжує недільний закон, та національну руїну, яка негайно настає слідом. Тих дів Сидона докоряє запитання щодо Тира: «Чи це ваше радісне місто» (царство), яким тішилися США? Чи це те царство, «чия давнина — з давніх днів», коли, згідно з уривком, його заснував Німрод одразу після потопу?

God has determined and “purposed” for “Tyre, the crowning city,” to punish her. The papacy’s punishment includes the collapse of the financial structure of the world, for “the Lord hath given” “a commandment against” “Zidon” “the merchant city,” (the United States.) His commandment “to destroy the strong holds,” or the economy of the United States is the Sabbath commandment, for national apostasy is followed by national ruin.

Бог постановив і "задумав" покарати "Тир, місто, що вінчає". Покарання папства включає крах фінансової структури світу, бо "Господь дав" "наказ проти" "Сидона" "торгового міста," (Сполучені Штати). Його заповідь "зруйнувати твердині", тобто економіку Сполучених Штатів, — це суботня заповідь, бо за національним відступництвом слідує національна руїна.

The punishment of the papacy begins with the economic collapse of the entire world in response to the economy of the United States being destroyed. Zidon has a “house” associated with its economy, thus representing a financial structure that is destroyed, for you can no longer enter in. No more investments or profits from that “house,” for it is destroyed. The destruction takes place at the Sunday law, even though prior to the Sunday law there are already escalating judgments. When the collapse hits, the papacy, the USA with its merchant princes and honorable traffickers and the ships of Tarshish are going to “howl.”

Покарання папства починається з економічного краху всього світу у відповідь на знищення економіки Сполучених Штатів. Сидон має «дім», пов’язаний із його економікою, що, отже, символізує фінансову структуру, яку знищено, бо до неї більше не можна увійти. Більше жодних інвестицій чи прибутків із того «дому», бо його знищено. Знищення відбувається під час недільного закону, хоча ще до недільного закону вже тривають дедалі суворіші суди. Коли настане крах, папство, США з їхніми князями-купцями та поважними торгівцями, а також кораблі Таршішу «голоситимуть».

The location of “Tarshish” in the passage is associated with wealth in antiquity, and the ships of Tarshish in the Bible are the premier symbol of economic strength.

Місце під назвою «Таршіш», згадане в уривку, асоціюється з багатством у давнину, а таршішські кораблі в Біблії є головним символом економічної могутності.

> For the king’s ships went to Tarshish with the servants of Huram: every three years once came the ships of Tarshish bringing gold, and silver, ivory, and apes, and peacocks. And king Solomon passed all the kings of the earth in riches and wisdom. 2 Chronicles 9:21, 22.

> Бо царські кораблі ходили до Таршішу разом із слугами Хурама: раз на три роки приходили кораблі Таршішу, привозячи золото й срібло, слонову кістку, мавп і павичів. І цар Соломон перевершив усіх царів землі багатством і мудрістю. 2 Хронік 9:21, 22.

Ships represent economic strength, and Tarshish is the leading economic ship in Bible prophecy. The final generation of Tarshish, represented by the “daughter” of Tarshish is told to “pass through thy land as a river,” and what she finds is that her land has “no more strength,” and can no longer “rejoice” over the kingdom of Tyre. The strength they were looking for was the former economic strength of Zidon, but it was gone for the sea had spoken “saying, I travail not, nor bring forth children, neither do I nourish up young men, nor bring up virgins,” thus identifying the final generation of the sea, which is the peoples of the world lamenting the destruction of the economy of the world and at which point the people of the world wake up to the reality that they are the last generation of earth’s history, and its too late to prepare for eternal life.

Кораблі уособлюють економічну міць, а Таршіш — провідний «економічний корабель» у біблійному пророцтві. Останньому поколінню Таршішу, представленому «донькою» Таршішу, сказано: «Пройди твоєю землею, мов ріка», і вона виявляє, що її земля вже «не має сили» і більше не може «радіти» з приводу царства Тиру. Силою, яку вони шукали, була колишня економічна міць Сідона, але її вже не було, бо море промовило: «я не страждаю в муках і не народжую дітей, ані не вигодовую юнаків, ані не виховую дів», тим самим окреслюючи останнє покоління моря, тобто народи світу, що оплакують руйнування світової економіки, і в цей момент народи світу прокидаються до усвідомлення реальності, що вони — останнє покоління в історії Землі, і вже надто пізно готуватися до вічного життя.

> “Money will soon depreciate in value very suddenly when the reality of eternal scenes opens to the senses of man.” Evangelism, 62.

> "Гроші незабаром різко знеціняться, коли реальність сцен вічності відкриється для людських чуттів." Євангелізація, 62.

There are two “reports” or messages that cause pain to everyone in the passage. The first “report” concerns Egypt and the second “report” is Tyre. The report of Egypt is in the past tense for Isaiah says, “as at the report concerning Egypt,” thus showing that God had done something with Egypt prior to His destruction of Zidon (the USA.) What God did to Egypt, that also represents the “report” of Egypt, is that He destroyed Egypt in connection with the first time God entered into covenant with a chosen people. The two reports are the same “report.” The report of Egypt is the beginning and the report of Tyre is the ending. The Alpha and Omega has illustrated the covenant with the one hundred and forty-four thousand in the last days with the beginning history of that subject. The “report” concerning Egypt is the Red Sea deliverance when Pharaoh and his host were destroyed, which typifies the final deliverance of God’s people as represented by the “report” which is the “burden of Tyre.”

Є дві «звістки» або послання, які завдають болю всім у цьому уривку. Перша «звістка» стосується Єгипту, а друга «звістка» — це Тир. «Звістка» про Єгипет подана в минулому часі, бо Ісая говорить: «як при звістці про Єгипет», тим самим показуючи, що Бог учинив щось з Єгиптом до Свого знищення Сидона (США). Те, що Бог учинив з Єгиптом, що також становить «звістку» про Єгипет, полягає в тому, що Він знищив Єгипет у зв’язку з першим разом, коли Бог уклав завіт із вибраним народом. Ці дві «звістки» — це одна й та сама «звістка». «Звістка» про Єгипет — це початок, а «звістка» про Тир — це кінець. Альфа та Омега проілюстрував завіт зі ста сорока чотирма тисячами в останні дні за допомогою початкової історії цієї теми. «Звістка» про Єгипет — це визволення при Червоному морі, коли фараон і його військо були знищені, що є прообразом остаточного визволення Божого народу, представленого «звісткою», тобто «тягарем Тиру».

The power represented in the Bible that destroys the ships of Tarshish is Islam. The subject of Islam will be taken up later, so we will address the subject more fully at a later time. It is represented in the passage as “Chittim” an ancient word for Cyprus, and the passage says that the destruction of Zidon and Tyre is revealed from “Chittim.” The symbol of Islam includes a very specific illustration of the destruction of the United States in Bible prophecy.

Сила, представлена в Біблії, яка знищує кораблі Таршішу, — це іслам. Тему ісламу буде розглянуто пізніше, тож ми детальніше зупинимося на ній згодом. У цьому уривку її подано як «Chittim» — давнє слово, що означає Кіпр, і сказано, що про знищення Сидона й Тира сповіщається з «Chittim». Символ ісламу містить дуже конкретну ілюстрацію знищення Сполучених Штатів у біблійному пророцтві.

It is important to follow the days and years referenced in the book of Isaiah for they often identify the prophetic time of the passage that follows. Isaiah twenty-three follows the “burden” of the valley of vision in chapter twenty-two, that is preceded by chapter twenty-one that has three burdens,” and all three identify Islam. Before that chapter, in verse one of chapter twenty the setting of the prophetic history where the following prophecies of doom are identified in the following chapters.

Важливо стежити за днями й роками, згаданими в книзі Ісаї, бо вони часто визначають пророчий час наступного уривку. Двадцять третій розділ Ісаї йде після «тягаря» долини видіння в двадцять другому розділі, якому передує двадцять перший розділ, що містить три «тягарі», і всі три вказують на іслам. Перед тим розділом у першому вірші двадцятого розділу окреслюється тло пророчої історії, у якому в наступних розділах визначаються подальші пророцтва про загибель.

> In the year that Tartan came unto Ashdod (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it. Isaiah 20:1.

> Того року, коли Тартан прийшов до Ашдода (коли цар Асирії Саргон послав його) і воював проти Ашдода і захопив його. Ісая 20:1.

The word “Tartan” may be a name or it is most likely a title of a military leader. Tartan came to Ashdod, a city in Egypt and took it in the period of history when the Assyrians were progressively taking control of the world. Assyria typified Babylon. Both Assyria and Babylon were kingdoms that came from the north, kingdoms identified as “lions” that “scattered” God’s sheep and both receive the same punishment. Assyria was first Babylon was last.

Слово "Тартан" може бути іменем або, що найімовірніше, титулом воєначальника. Тартан прийшов до Ашдода, міста в Єгипті, і захопив його в період історії, коли ассирійці поступово встановлювали контроль над світом. Ассирія уособлювала Вавилон. І Ассирія, і Вавилон були царствами, що прийшли з півночі, царствами, названими "левами", які "розсіяли" Божих овець, і обидва зазнають того самого покарання. Ассирія була першою, Вавилон — останнім.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. Jeremiah 50:17, 18.

> Ізраїль — розпорошена вівця; леви розігнали його: спершу цар Ассирії пожер його, а наостанок цей Навуходоносор, цар Вавилону, поламав йому кості. Тому так говорить Господь Саваот, Бог Ізраїля: Ось Я покараю царя Вавилону та його землю, як покарав царя Ассирії. Єремії 50:17, 18.

Prophetically they are both the “haughty Assyrian.”

У пророчому сенсі обидва вони — «зарозумілий ассирієць».

> “When Sennacherib, the haughty Assyrian, reproached and blasphemed God, and threatened Israel with destruction, ‘it came to pass that night, that the angel of the Lord went out, and smote in the camp of the Assyrians an hundred fourscore and five thousand.’ There were ‘cut off all the mighty men of valor, and the leaders and captains,’ from the army of Sennacherib. ‘So he returned with shame of face to his own land.’ [2 Kings 19:35; 2 Chronicles 32:21.]” The Great Controversy, 512.

> "Коли Санхерів, зарозумілий асирієць, дорікав і хулив Бога та погрожував Ізраїлю знищенням, 'сталося тієї ночі, що ангел Господній вийшов і побив у таборі асирійців сто вісімдесят п’ять тисяч.' Із війська Санхеріва були 'вигублені всі хоробрі мужі, і вожді та начальники.' 'Тож він повернувся з посоромленим обличчям до своєї землі.' [2 Царів 19:35; 2 Хронік 32:21.]" Велика боротьба, 512.

The year that “Tartan came unto Ashdod” and “took it,” represents the progressive conquering of the world by the papal power as illustrated in the last six verses of Daniel eleven. The history of the Sunday law crisis, which is the “last days” of the investigative judgment, and which leads directly into the executive judgment, (the seven last plagues) is the historical setting represented by the “year” that Tartan came to Ashdod. With the context of that history in place Isaiah then gives three prophecies of doom concerning Islam, one concerning Laodicean Adventism and then the burden of Tyre. Chapter twenty-four is one of the classic examples of the seven last plagues that is followed by chapter twenty-five representing the final deliverance of God’s people, where we find God’s people expressing one of the most well-known statements during the great time of trouble.

Рік, коли "Тартан прийшов до Ашдода" і "узяв його", представляє поступове завоювання світу папською владою, як це проілюстровано в останніх шести віршах одинадцятого розділу книги Даниїла. Історія кризи недільного закону, яка є "останніми днями" слідчого суду і яка безпосередньо веде до виконавчого суду (сім останніх кар), — це історичний контекст, представлений "роком", коли Тартан прийшов до Ашдода. Маючи цей історичний контекст, Ісая далі наводить три пророцтва про загибель, що стосуються ісламу, одне — щодо лаодикійського адвентизму, а потім — тягар Тира. Двадцять четвертий розділ є одним із класичних прикладів семи останніх кар, за яким іде двадцять п’ятий розділ, що представляє остаточне визволення Божого народу, де ми знаходимо Божий народ, який висловлює одне з найвідоміших висловлювань під час великого часу скорботи.

> And it shall be said in that day, Lo, this is our God; we have waited for him, and he will save us: this is the Lord; we have waited for him, we will be glad and rejoice in his salvation. Isaiah 25:9.

> І скажуть того дня: Ось наш Бог; ми чекали на Нього, і Він спасе нас: це Господь; ми чекали на Нього, зрадіємо й звеселимося Його спасінням. Ісая 25:9.

The one hundred and forty-four thousand are the wise virgins that waited for their Lord to come to the wedding, though He tarried in agreement with the parable of the ten virgins. They are not Laodiceans, they are Philadelphians. Up to this point this article has been setting the context.

Сто сорок чотири тисячі — це мудрі діви, які чекали приходу свого Господа на весілля, хоч Він зволікав, згідно з притчею про десять дів. Вони не лаодикійці, а філадельфійці. До цього моменту ця стаття окреслювала контекст.

In 1798, Napoleon took the pope captive delivering the prophetic deadly wound that is healed at the end of the world according to Revelation thirteen. At that point the United States took its place as the sixth kingdom of Bible prophecy according to Daniel two, seven, eight and eleven and Revelation twelve, thirteen, sixteen, seventeen and eighteen. From that point on both the Republican horn of the United States and the Protestant horn (Adventism) have forgotten who the papacy is. 1798 is the first year that the nations of the rest of the world acknowledged the United States as a sovereign nation, and it is also the year the first angel’s message arrived in history.

У 1798 році Наполеон взяв папу римського в полон, завдавши пророчої смертельної рани, яка буде зцілена наприкінці світу згідно з тринадцятим розділом Об’явлення. У той момент Сполучені Штати посіли своє місце як шосте царство біблійного пророцтва згідно з Даниїлом 2, 7, 8 і 11 та Об’явленням 12, 13, 16, 17 і 18. Відтоді і республіканський ріг Сполучених Штатів, і протестантський ріг (адвентизм) забули, ким є папство. 1798 рік — перший рік, коли інші народи світу визнали Сполучені Штати суверенною державою, і це також рік, коли в історії прозвучала перша ангельська вістка.

The “motto” of a Protestant at that time was, “the Bible and the Bible only.” Protestants identify themselves as defenders of the Bible alone, and when Adventism took their mantel at the arrival of the second angel, they accepted that “motto,” and were afterward labelled the “people of the book.” They had been given, through the ministry of William Miller a set of rules that would, if properly employed open the Bible to the minds of all who wished to hear. Miller’s Rules of Prophetic Interpretation are what inspiration says we must study if we are to give the third angel’s message.

«Девізом» протестанта того часу було: «Біблія і лише Біблія». Протестанти ототожнюють себе як захисників лише Біблії, і коли з появою другого ангела адвентизм перейняв їхню мантію, адвентисти прийняли той «девіз» і згодом були названі «людьми книги». Через служіння Вільяма Міллера їм було дано набір правил, які, якщо їх належно застосовувати, відкриють Біблію для розуміння всім, хто бажає слухати. Правила пророчого тлумачення Міллера — це те, що, як свідчить натхнення, ми повинні вивчати, якщо хочемо проголошувати третю ангельську вістку.

> “Said Christ, ‘If any man will come after me, let him deny himself, and take up his cross, and follow me.’ Again he said, ‘I am the light of the world; he that followeth me shall not walk in darkness.’ The light of truth is going forth like a burning lamp, and those who love the light will not walk in darkness. They will study the Scriptures, that they may know of a surety that they are listening to the voice of the true Shepherd, and not that of a stranger.

> Сказав Христос: «Коли хто хоче йти за Мною, нехай зречеться себе, візьме свій хрест і слідує за Мною». Знову Він сказав: «Я — світло світу; хто слідує за Мною, не ходитиме у темряві». Світло істини поширюється, мов палаючий світильник, і ті, хто любить світло, не ходитимуть у темряві. Вони вивчатимуть Писання, щоб бути певними, що слухають голос істинного Пастиря, а не чужого.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:

> Ті, хто займаються проголошенням звістки третього ангела, досліджують Писання за тим самим планом, якого дотримувався батько Міллер. У невеличкій книжці під назвою «Погляди на пророцтва і пророчу хронологію» батько Міллер подає такі прості, але розумні й важливі правила для вивчення та тлумачення Біблії:

> “‘1. Every word must have its proper bearing on the subject presented in the Bible; 2. All Scripture is necessary, and may be understood by diligent application and study; 3. Nothing revealed in Scripture can or will be hid from those who ask in faith, not wavering; 4. To understand doctrine, bring all the scriptures together on the subject you wish to know, then let every word have its proper influence; and if you can form your theory without a contradiction, you cannot be in error; 5. Scripture must be its own expositor, since it is a rule of itself. If I depend on a teacher to expound to me, and he should guess at its meaning, or desire to have it so on account of his sectarian creed, or to be thought wise, then his guessing, desire, creed, or wisdom is my rule, and not the Bible.’

> '1. Кожне слово повинно мати належний стосунок до предмета, представленого в Біблії; 2. Усе Святе Письмо необхідне і може бути зрозумілим завдяки сумлінному застосуванню та вивченню; 3. Ніщо, відкрите в Писанні, не може і не буде приховане від тих, хто просить у вірі, не вагаючись; 4. Щоб зрозуміти вчення, зберіть усі місця Писання щодо предмета, який бажаєте пізнати, тоді нехай кожне слово має свій належний вплив; і якщо ви зможете сформувати свою теорію без суперечностей, ви не можете помилятися; 5. Писання має бути власним тлумачем, оскільки воно є правилом саме для себе. Якщо я покладаюся на вчителя, щоб він мені тлумачив, а він лише вгадує його значення або бажає, щоб воно було саме так через його сектантське віровизнання, або щоб його вважали мудрим, тоді правилом для мене стають його здогадки, бажання, віровизнання чи мудрість, а не Біблія.'

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.

> Наведене вище — частина цих правил; і під час нашого вивчення Біблії всім нам слід дотримуватися викладених принципів.

> “Genuine faith is founded on the Scriptures; but Satan uses so many devices to wrest the Scriptures and bring in error, that great care is needed if one would know what they really do teach. It is one of the great delusions of this time to dwell much upon feeling, and to claim honesty while ignoring the plain utterances of the word of God because that word does not coincide with feeling. Many have no foundation for their faith but emotion. Their religion consists in excitement; when that ceases, their faith is gone. Feeling may be chaff, but the word of God is the wheat. And ‘what,’ says the prophet, ‘is the chaff to the wheat?’

> Справжня віра ґрунтується на Святому Письмі; але Сатана використовує стільки хитрощів, щоб перекручувати Святе Письмо й вводити в оману, що потрібна велика пильність, аби зрозуміти, чого воно насправді навчає. Однією з великих оман нашого часу є те, що багато хто надмірно зосереджується на почуттях і заявляє про свою чесність, водночас ігноруючи прямі вислови Божого слова лише тому, що те слово не збігається з почуттями. У багатьох немає для своєї віри іншої основи, крім емоцій. Їхня релігія полягає в збудженні; щойно воно припиняється, їхня віра зникає. Почуття можуть бути половою, але Боже слово — пшеницею. А «що, — каже пророк, — полова до пшениці?»

> “None will be condemned for not heeding light and knowledge that they never had, and they could not obtain. But many refuse to obey the truth that is presented to them by Christ’s ambassadors, because they wish to conform to the world’s standard; and the truth that has reached their understanding, the light that has shone in the soul, will condemn them in the Judgment. In these last days we have the accumulated light that has been shining through all the ages, and we shall be held correspondingly responsible. The path of holiness is not on a level with the world; it is a way cast up. If we walk in this way, if we run in the way of the Lord’s commandments, we shall find that the ‘path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day.’” Review and Herald, November 25, 1884.

> Ніхто не буде засуджений за те, що не зважав на світло й знання, яких ніколи не мав і не міг здобути. Але багато хто відмовляється коритися істині, яку подають їм посли Христа, бо хочуть відповідати стандарту цього світу; і істина, що досягла їхнього розуміння, світло, яке засяяло в душі, осудить їх на Суді. У ці останні дні ми маємо накопичене світло, яке сяяло крізь усі віки, і ми будемо нести відповідну відповідальність. Шлях святості не на одному рівні зі світом; це шлях піднесений. Якщо ми ходитимемо цим шляхом, якщо побіжимо шляхом Господніх заповідей, то побачимо, що «стежка праведних — мов сяюче світло, що світить усе більше й більше аж до повного дня». Review and Herald, 25 листопада 1884 р.

You can read in more detail about William Miller’s rules in the Article entitled William Miller under the Prophetic Keys category.

Ви можете детальніше прочитати про правила Вільяма Міллера у статті під назвою «Вільям Міллер» у категорії «Пророчі ключі».

In “our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth” within “Father Miller’s” rules of prophetic interpretation. The horn of Protestantism was given the sacred document we call the Bible, and also given the responsibility to defend and promote the principles contained therein, and the Protestant horn was also given a set of rules to rightly divide the sacred documents’ meaning and intent.

Під час нашого вивчення Біблії нам усім варто зважати на викладені принципи в «правилах пророчого тлумачення Отця Міллера». Рогу протестантизму було дано священний документ, який ми називаємо Біблією, і покладено відповідальність захищати та поширювати викладені в ньому принципи; крім того, протестантському рогу було дано й набір правил, щоб правильно розрізняти сенс і намір священних документів.

The horn of Republicanism was given a sacred document we call the Constitution, and also given the responsibility to defend and promote the principles contained therein. The Republican horn was also given a set of rules to rightly divide the sacred documents’ meaning and intent. The rules given to rightly divide the Constitution is the Bill of Rights and it enshrines the most important purpose of the Constitution in the first rules of the Bill of Rights. The First Amendment listed in the Bill of Rights is the freedom of religion, expression, speech, and the press.

Рогу республіканізму було дано священний документ, який ми називаємо Конституцією, а також покладено відповідальність захищати й утверджувати закладені в ньому принципи. Рогу республіканізму також було надано набір правил, щоб правильно тлумачити зміст і намір священних документів. Правила, дані для правильного тлумачення Конституції, — це Білль про права, і він закріплює найважливішу мету Конституції в перших правилах Білля про права. Перша поправка, зазначена в Біллі про права, — це свобода релігії, вираження, слова та преси.

> “Congress shall make no law respecting an establishment of religion, or prohibiting the free exercise thereof; or abridging the freedom of speech, or of the press; or the right of the people peaceably to assemble, and to petition the Government for a redress of grievances.” U.S. Constitution, amend. I

> Конгрес не має права ухвалювати жодних законів щодо встановлення релігії або таких, що забороняють її вільне сповідування; або таких, що обмежують свободу слова чи преси; або таких, що обмежують право народу мирно збиратися та звертатися до уряду з петиціями про задоволення скарг. Конституція США, поправка I

The Sunday law is an open attack against the first issue of the Constitution, which guarantees freedom of religion, which is eliminated at the Sunday law, thus marking the end of the Constitution, the end of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy and the beginning of the persecution against those who are then proclaiming the third angel’s message in a loud cry. Those who are proclaiming the loud cry of the third angel and protesting against the destruction of the first Amendment and the Constitution are persecuted by those who were supposed to be upholding and applying the sacred rules, which defend the sacred document they were ordained to defend. This is an illustration of understanding and applying the parallel histories of the two horns of the lamb-like earth beast. The founding Fathers of the Constitution parallel Father Miller. The term Father used for Miller is used to designate a leader, not a popish priest. The Bible forbids calling men father who are professing to be spiritual guides. The Millerites are named after their father, as is often the case. To miss this distinction is to miss some of what the Elijah message means, when it turns the hearts of the fathers unto the children and vice-versa.

Недільний закон — це відвертий напад на перше положення Конституції, яке гарантує свободу віросповідання і яке недільний закон скасовує, тим самим позначаючи кінець Конституції, кінець Сполучених Штатів як шостого царства біблійного пророцтва та початок переслідування проти тих, хто тоді проголошує гучним кличем звістку третього ангела. Ті, хто проголошують гучний клич третього ангела і протестують проти знищення Першої поправки та Конституції, переслідуються тими, хто мав би підтримувати й застосовувати священні правила, що захищають священний документ, який вони були покликані обороняти. Це ілюстрація розуміння та застосування паралельних історій двох рогів ягнятоподібного земного звіра. Батьки-засновники Конституції становлять паралель до батька Міллера. Термін «батько», ужитий щодо Міллера, використовується для позначення лідера, а не папського священика. Біблія забороняє називати батьками людей, які претендують бути духовними наставниками. Міллеріти названі на честь свого батька, як це часто буває. Пропустити цю відмінність — означає не зрозуміти частину того, що означає вістка Іллі, коли вона повертає серця батьків до дітей і навпаки.

The United States in Isaiah twenty-three is the sixth kingdom of Bible prophecy and it remains so until it overturns its Constitution at the rapidly approaching Sunday law. The sixth kingdom rules for seventy prophetic years, which are the days of one king. The kingdom (a king is a kingdom) that ruled for seventy years was Babylon. During the seventy years the horn of the state was the government of Babylon and the horn of the church was the Chaldeans. Daniel, Shadrach, Meshack and Abednego represent the one hundred and forty-four thousand. Both horns and God’s people are represented in Daniel’s testimony. The seventy years of captivity in Babylon was the days of one king that Isaiah employs to identify that the prophetic history of the United States and the history of Adventism as 1798 until the Sunday law.

Сполучені Штати в Ісаї 23 є шостим царством біблійного пророцтва і залишаються ним, аж доки не скасують свою Конституцію під час недільного закону, що стрімко наближається. Шосте царство панує протягом сімдесяти пророчих років, які є днями одного царя. Царство (цар — це царство), яке правило сімдесят років, — це Вавилон. Протягом цих сімдесяти років ріг держави становив уряд Вавилону, а ріг церкви — халдеї. Даниїл, Шадрах, Мешах і Авед-Него представляють сто сорок чотири тисячі. У свідченні Даниїла представлені і обидва роги, і Божий народ. Сімдесят років неволі у Вавилоні були днями одного царя, якими Ісая послуговується, щоб окреслити пророчу історію Сполучених Штатів і історію адвентизму як період від 1798 року до недільного закону.

Identifying that the line of prophetic history for both horns of the United States allows us to consider the ending and beginning, with the two horn witnesses to identify the characteristic of the other horn. After all the horns were the same. In Daniel there were horns, some broken, with horns that grew out of the broken horn. Some horns in Daniel were not the same size as each other, coming up later than the other. Not so, with the two horns of the United States. Those two horns parallel each other through the same history and produce the same waymarks, though different from one another in terms of their purpose. There are caveats within the history that are also important to understand.

Усвідомлення того, що лінія пророчої історії для обох рогів Сполучених Штатів дозволяє розглядати кінець і початок, причому два роги як свідки допомагають визначити характеристику іншого рога. Адже роги, зрештою, були однакові. У книзі Даниїла згадуються роги: деякі були зламані, а з зламаного рога виростали інші. Деякі роги у Даниїла були різного розміру і з’являлися пізніше за інші. Не так із двома рогами Сполучених Штатів. Ці два роги проходять паралельно через ту саму історію й дають ті самі віхи, хоча за своїм призначенням відрізняються один від одного. У цій історії є застереження, які також важливо розуміти.

In the beginning of Adventism there was a change from the prophetic history represented by the church of Philadelphia unto the church of Laodicea. There must be therefore at the end a change from the prophetic history of Laodicea. The Revelation of Jesus Christ includes the light of this understanding and it is part of what is being unsealed at this time.

На початку адвентизму відбувся перехід від пророчої історії, представленої церквою Філадельфії, до церкви Лаодикії. Отже, наприкінці має відбутися перехід від пророчої історії Лаодикії. Одкровення Ісуса Христа включає світло цього розуміння, і це є частиною того, що нині відкривається.

And “after the end of seventy years” the pope will “sing” and the “forgotten” “harlot” will be remembered. She is “remembered” at the Sunday law, where the issue is between the worship of the sun, or the worship of the day that God’s law informed mankind to “remember.”

І "після закінчення сімдесяти років" папа римський "заспіває", і "забута" "блудниця" буде згадана. Вона "згадується" при недільному законі, де питання стоїть так: поклоніння сонцю чи поклоніння дню, про який Божий закон повелів людству "пам'ятати".

In this article we have identified that the history of Babylon’s seventy-year rule typifies the history of the United States from 1798 until the Sunday law. In a previous article and often in Habakkuk’s Tables we identify that the captivity in and deliverance from Egypt, also typifies the history of the United States and God’s people. Those four histories of Babylon, Egypt, Adventism and the United States are not the only lines to bring upon these lines, but when we apply the rule of first mention to those four lines—it is absolutely amazing. I will close this article with one simple and partial illustration of what I mean, and what I intend to continue with when we further address the history of Isaiah twenty-three at a later time.

У цій статті ми показали, що сімдесятирічне панування Вавилона є прообразом історії Сполучених Штатів від 1798 року до недільного закону. У попередній статті і часто в Таблицях Авакума ми зазначаємо, що полон у Єгипті та визволення з нього також є прообразом історії Сполучених Штатів і Божого народу. Ці чотири історії — Вавилона, Єгипту, Адвентизму та Сполучених Штатів — не є єдиними лініями, які можна накладати на ці лінії, але коли ми застосовуємо правило першої згадки до цих чотирьох ліній — це просто вражає. Завершу цю статтю одним простим і частковим прикладом того, що я маю на увазі, і того, що маю намір продовжити, коли ми згодом далі розглядатимемо історію двадцять третього розділу Ісаї.

The history of Babylon has a converted king at the beginning and a wicked king at the end. Doesn’t matter if it were Biden or Trump, for the book of Daniel teaches that it is God who sets up rulers and takes them down. What can be sure about either a Democrat or Republican leader at the time of the Sunday law is that they are a wicked leader. Nebuchadnezzar was Babylon, he was the tyrant of Babylon, willing to throw three good men into the fire. But he was eventually converted to Daniel’s God. Not so with the last leader Belshazzar. He was a wicked king. The United States in prophecy begins as a lamb, a symbol of Christ and His sacrifice for mankind. At the end the United States will speak as a dragon. The change from Christ to Satan in this line of history is represented by the difference of Nebuchadnezzar and Belshazzar.

Історія Вавилона має на початку наверненого царя, а в кінці — нечестивого. Не має значення, чи це був би Байден чи Трамп, бо книга Даниїла навчає, що саме Бог поставляє правителів і усуває їх. Те, в чому можна бути певним щодо лідера-демократа чи республіканця на час недільного закону, — це що він буде нечестивим. Навуходоносор був Вавилоном, він був тираном Вавилона, готовим кинути трьох добрих чоловіків у вогонь. Але зрештою він навернувся до Бога Даниїла. Не так було з останнім правителем, Валтасаром. Він був нечестивим царем. Сполучені Штати у пророцтві постають як агнець, символ Христа та Його жертви за людство. Наприкінці Сполучені Штати заговорять як дракон. Зміна від Христа до Сатани на цій лінії історії представлена різницею між Навуходоносором та Валтасаром.

> “Belshazzar had been given many opportunities for knowing and doing the will of God. He had seen his grandfather Nebuchadnezzar banished from the society of men. He had seen the intellect in which the proud monarch gloried taken away by the One who gave it. He had seen the king driven from his kingdom, and made the companion of the beasts of the field. But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.” Bible Echo, April 25, 1898.

> Валтасару було дано багато можливостей пізнати й виконувати волю Бога. Він бачив, як його дід Навуходоносор був вигнаний із людського суспільства. Він бачив, як розум, яким пишався гордий монарх, був віднятий Тим, Хто його дав. Він бачив, як цар був вигнаний зі свого царства і став товаришем польових звірів. Але любов Валтасара до розваг і самозвеличення стерла уроки, які він ніколи не мав би забути; і він учинив гріхи, подібні до тих, що накликали суворі суди на Навуходоносора. Він змарнував можливості, милостиво даровані йому, занедбавши використати доступні йому нагоди, щоб пізнати істину. «Що маю робити, щоб спастися?» — це було питання, яке великий, але нерозумний цар байдуже обминув. Bible Echo, 25 квітня 1898 р.

Notice that the wicked Belshazzar was the foolish king. He suffered the same judgment as his father Nebuchadnezzar, for both judgments were represented as the “seven times” of Leviticus twenty-six. Nebuchadnezzar was in the fields living like a beast for twenty-five hundred and twenty days, which is seven biblical years and his son Belshazzar’s judgment which written on the wall represents twenty-five hundred and twenty as well. The difference was the judgment against Nebuchadnezzar converted him and made him a wise king, whereas Belshazzar’s judgment was upon the foolish king.

Зауважте, що нечестивий Валтасар був нерозумним царем. Він зазнав того самого суду, що й його батько Навуходоносор, бо обидва суди були представлені як «сім разів» із 26-го розділу Левіта. Навуходоносор перебував у полях, живучи як звір, дві тисячі п’ятсот двадцять днів, що дорівнює семи біблійним рокам, а суд над його сином Валтасаром, написаний на стіні, також позначає дві тисячі п’ятсот двадцять. Різниця була в тому, що суд над Навуходоносором навернув його і зробив його мудрим царем, тоді як суд над Валтасаром спостиг нерозумного царя.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, . . . to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> "Останньому правителеві Вавилона, як і в прообразі — його першому правителеві, прийшов присуд Божественного Сторожа: 'О царю, ... тобі сказано; царство відійшло від тебе.' Даниїла 4:31." Пророки і царі, 533.

The handwriting on the wall for the last president is the first amendment which identifies the “wall” of separation of church and state, which the final foolish king does not understand. The “seven times” of Leviticus twenty-six represents a “scattering of the people” that is accomplished by the king of the north at the Sunday law. That scattering is the national ruin that follows the Sunday law. The sixth nation forgot the lessons of their founding fathers who penned the Constitution to protect not only from a corrupt church, but also from the tyrannical European kings that the corrupt woman slept with. The founding fathers represent those who rejected the papacy and the kings of Europe for they knew from their own experience after coming out of a scattering of twelve hundred and sixty years of papal darkness, that protections against that type of tyranny must be the center piece of their new Constitution. They were wise fathers, they were lamb-like, but not so with the last father, for he will speak as a dragon. The Fathers came out of a scattering and the son goes back into a scattering. The tyrant in both instances is the first papacy and the last papacy.

Напис на стіні для останнього президента — це Перша поправка, яка окреслює «стіну» розмежування церкви й держави, чого не розуміє останній безглуздий цар. «Сім разів» із Левіта 26 означають «розсіяння народу», яке здійснює цар півночі під час недільного закону. Це розсіяння є національною руїною, що настає після недільного закону. Шоста нація забула уроки своїх батьків-засновників, які написали Конституцію, щоб захистити не лише від корумпованої церкви, а й від тиранічних європейських королів, із якими спала розпусна жінка. Батьки-засновники представляють тих, хто відкинув папство й королів Європи, бо вони зі власного досвіду, вийшовши з розсіяння тривалістю у тисячу двісті шістдесят років папської темряви, знали, що захист від такого різновиду тиранії має бути центральним елементом їхньої нової Конституції. Вони були мудрими батьками, вони були подібні до агнця, але не так із останнім батьком, бо він говоритиме, як дракон. Батьки вийшли з розсіяння, а син повертається в розсіяння. Тираном в обох випадках є перше папство й останнє папство.

The symbol of the judgment upon Nebuchadnezzar, the first king and the last king Belshazzar was the “seven times” scattering of Leviticus twenty-six. Nebuchadnezzar lived it, and Belshazzar had it written upon the wall as his epitaph the very night he died. The symbol of the Republican horn in the beginning was its escape from the king of the north’s bondage and the symbol of the Republican horn at its end is captivity brought about from the king of the north. The Sunday law is the “very night” that it dies as the sixth kingdom of Bible prophecy. In all four illustrations, Belshazzar, Nebuchadnezzar, and the beginning and ending of the Republican horn the twenty-five twenty of Leviticus twenty-six, is the symbol represented at the beginning and the ending. That represents the signature of Alpha and Omega.

Символом суду над Навуходоносором, першим царем, і над Валтасаром, останнім царем, було «сім часів» розсіяння з Левіта двадцять шість. Навуходоносор пережив це, а у Валтасара це було написано на стіні як його епітафія тієї самої ночі, коли він помер. Символом республіканського рогу на початку була його втеча з-під неволі царя півночі, а символом республіканського рогу в кінці є полон, спричинений царем півночі. Недільний закон — це «та сама ніч», коли він помирає як шосте царство біблійного пророцтва. У всіх чотирьох ілюстраціях — Валтасара, Навуходоносора, а також початку й кінця республіканського рогу — «двадцять п’ять двадцять» з Левіта двадцять шість є символом, що з’являється на початку й у кінці. Це представляє підпис Альфи й Омеги.

The first “time prophecy” William Miller discovered was the twenty-five twenty of Leviticus twenty-six. It was the first stone in the foundation that Jesus laid through the work of Miller. It was also the first foundational truth that was set aside by Adventism in 1863. When all of Miller’s stones of truth were put into the foundation, those truths were represented on the two tables of Habakkuk, which are the 1843 and 1850 pioneer charts. Those two tables represent the covenant relationship between God and His denominated people just as the two tables of the Ten Commandments represented the covenant with ancient Israel.

Першим «часовим пророцтвом», яке відкрив Вільям Міллер, було «двадцять п’ять двадцять» із Левіта 26. Це був перший камінь у підвалині, яку Ісус заклав через працю Міллера. Це була також перша основоположна істина, яку адвентизм відкинув у 1863 році. Коли всі камені істини Міллера були покладені в підвалину, ці істини були представлені на двох таблицях Авакума, якими є піонерські карти 1843 та 1850 років. Ці дві таблиці представляють завітні стосунки між Богом і Його названим народом так само, як дві таблиці Десяти Заповідей представляли завіт зі стародавнім Ізраїлем.

At the end of Laodicean Adventism, when it is spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law, the handwriting on the wall is those two sacred pioneer charts. Charts which they are unable to read, for they refused to be benefitted by the warning message in their beginning of their history….

Наприкінці лаодикійського адвентизму, коли його буде вивергнуто з уст Господа під час запровадження недільного закону, напис на стіні — це ті дві священні піонерські карти. Карти, які вони не здатні прочитати, бо відмовилися отримати користь від попереджувального послання на початку своєї історії....

The financial crisis of 1837 in the United States was a complex event triggered by a combination of economic factors, policies, and speculative activities.

Фінансова криза 1837 року у Сполучених Штатах була складною подією, спричиненою поєднанням економічних чинників, урядових політик та спекулятивної діяльності.

Speculative Bubble: In the years leading up to 1837, there was a speculative boom in land and investments, driven in part by the westward expansion of the country. Land speculation, particularly in the western frontier, led to inflated land prices and excessive borrowing.

Спекулятивна бульбашка: У роки, що передували 1837 року, спостерігався спекулятивний бум на ринку землі та інвестицій, частково зумовлений розширенням країни на Захід. Земельні спекуляції, особливо на західному фронтирі, призвели до завищених цін на землю та надмірних запозичень.

Easy Credit and Speculative Lending: Banks and financial institutions were issuing large amounts of credit and loans, often without adequate collateral. This easy access to credit contributed to the speculative frenzy and increased the risks of financial instability.

Легкодоступні кредити та спекулятивне кредитування: Банки та фінансові установи видавали значні обсяги кредитів і позик, часто без належного забезпечення. Такий легкий доступ до кредитів сприяв спекулятивній лихоманці та підвищив ризики фінансової нестабільності.

Overexpansion of Banks: Banks were expanding their operations rapidly, often issuing more paper money (banknotes) than they had specie (gold and silver) to back it up. This practice, known as “wildcat banking,” resulted in an overabundance of unregulated and unreliable currency in circulation.

Надмірне розширення банків: Банки швидко розширювали свою діяльність, часто випускаючи більше паперових грошей (банкнот), ніж мали металевих грошей (золота й срібла), щоб їх забезпечити. Ця практика, відома як «дикий банкінг», призвела до надлишку нерегульованих і ненадійних грошових знаків в обігу.

Jackson’s Economic Policies: President Andrew Jackson’s policies played a role in exacerbating the crisis. He issued the Specie Circular in 1836, which required that public lands be purchased with hard currency (gold and silver) rather than paper money. This led to a rush to convert banknotes into specie, causing financial strains and bank failures.

Економічна політика Джексона: Політика президента Ендрю Джексона відіграла роль у загостренні кризи. У 1836 році він видав Циркуляр про розрахунки дзвінкою монетою, який вимагав, щоб державні землі купувалися за тверду валюту (золото й срібло), а не за паперові гроші. Це призвело до ажіотажного обміну банкнот на дзвінку монету, спричинивши фінансові труднощі та банкрутства банків.

International Factors: The crisis in the United States was also influenced by international economic conditions. A slump in the British economy, a major trading partner of the United States, led to a reduction in demand for American goods and exports. This, in turn, affected American businesses and contributed to economic distress.

Міжнародні чинники: На кризу у Сполучених Штатах також вплинули міжнародні економічні умови. Спад в економіці Великої Британії, одного з головних торговельних партнерів Сполучених Штатів, призвів до скорочення попиту на американські товари та експорт. Це, своєю чергою, вплинуло на американський бізнес і спричинило економічні труднощі.

Panic and Bank Runs: In May 1837, a series of financial shocks, including bank failures and credit contractions, led to a panic among investors and depositors. This panic triggered a wave of bank runs and a severe contraction of credit.

Паніка та масові вилучення вкладів: У травні 1837 року серія фінансових потрясінь, зокрема банкрутства банків і скорочення кредитування, призвела до паніки серед інвесторів і вкладників. Ця паніка спричинила хвилю масових вилучень вкладів з банків і різке скорочення кредитування.

Contraction of Money Supply: As banks failed and credit tightened, the overall money supply in the economy contracted significantly. This contraction of money aggravated economic difficulties and deepened the recession. The combination of these factors led to a severe economic downturn, characterized by bank failures, unemployment, reduced consumer spending, and a general economic depression.

Скорочення грошової маси: Коли банки банкрутували, а умови кредитування ставали жорсткішими, загальна грошова маса в економіці значно скоротилася. Таке скорочення грошової маси посилило економічні труднощі й поглибило рецесію. Поєднання цих чинників призвело до серйозного економічного спаду, що характеризувався банкрутствами банків, безробіттям, скороченням споживчих витрат і загальною економічною депресією.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> "Нам нема чого боятися за майбутнє, хіба якщо ми забудемо шлях, яким Господь вів нас, і Його вчення у нашій минулій історії." Нариси життя, 196.

Back to Articles