Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirteen

Книга Даниїла — номер сто тринадцять

Unveiling the Triple Application of Prophecy: Understanding the Significance of September 11, 2001, in Biblical Context

Розкриття потрійного застосування пророцтва: розуміння значення 11 вересня 2001 року в біблійному контексті

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word

When the Lord led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths” on September 11, 2001, He had already identified the rule of the triple application of prophecy.

Коли Господь 11 вересня 2001 року повернув Свій народ останнього часу до «стародавніх стежок» Єремії, Він уже визначив правило потрійного застосування пророцтва.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і подивіться, і питайте про давні стежки: де добра дорога, ходіть нею — і знайдете спокій для душ ваших. Але вони сказали: Не підемо нею. І поставив я над вами сторожів, кажучи: Слухайте голос сурми. Та вони сказали: Не будемо слухати. Єремія 6:16–17.

When the Lord returned His people to the old paths, they would find rest (the latter rain), and the watchmen were then given a trumpet message. All the prophets most perfectly identify the end of the last days, so the trumpet message of the last days would be the final trumpet, which is the seventh trumpet, which is the third woe.

Коли Господь повернув Свій народ на давні стежки, вони знайшли спокій (пізній дощ), а сторожам тоді було дано трубну звістку. Усі пророки найточніше окреслюють кінець останніх днів, тож трубна звістка останніх днів буде останньою трубою, тобто сьомою трубою, тобто третім горем.

When His last-day people began to walk within the old paths, it was recognized that the characteristics of the first woe, identified a specific symbolic historical leader (Mohammed), and that the second woe, did the same thing (Osman). It was found that each of the first four trumpets also had specific symbolic leaders to identify the trumpet, and it was then recognized that Osama bin Laden was the symbolic leader of the third woe.

Коли Його народ останнього часу почав ходити давніми стежками, було визнано, що ознаки першого горя вказують на конкретного символічного історичного лідера (Мухаммеда), і що друге горе робить те саме (Осман). Було з’ясовано, що кожна з перших чотирьох сурм також мала конкретних символічних лідерів, які визначали цю сурму, і тоді було визнано, що Усама бен Ладен був символічним лідером третього горя.

Mohammed was associated with Arabia, and Osman was the symbol of the Ottoman Empire in Turkey, and Osama bin Laden represented world-wide Islamic terror, though he, as with Mohammed, was an Arabian.

Мухаммад був пов’язаний з Аравією, Осман був символом Османської імперії в Туреччині, а Усама бен Ладен уособлював всесвітній ісламський терор, хоча він, як і Мухаммад, був арабом.

It was also recognized that the first woe, hurt the armies of Rome and that the second woe, killed the armies of Rome. September 11, 2001 was then recognized as the point when Islam of the third woe, hurt the army of Rome (the United States), but that at the Sunday law, it will kill the army of Rome, as the United States comes to its conclusion as the sixth kingdom of Bible prophecy, and surrenders its national sovereignty to the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet.

Також було визнано, що перше горе завдало шкоди військам Риму, а друге горе — знищило війська Риму. 11 вересня 2001 року тоді було визнано моментом, коли іслам третього горя завдав шкоди армії Риму (Сполучених Штатів), але за недільного закону він знищить армію Риму, коли Сполучені Штати дійдуть свого кінця як шосте царство біблійного пророцтва та віддадуть свій національний суверенітет потрійному союзу дракона, звіра та лжепророка.

It was recognized that the United States was the earth beast with two horns of power. A primary prophetic characteristic of the earth beast is that it changes from a lamb to a dragon. Prophetically horns represent strength, and the strength of the earth beast was Republicanism and Protestantism, represented as the two horns of the earth beast. But now in the last days, the two strengths of the earth beast have changed to military and economic power. On September 11, 2001 Islam of the third woe struck the earth, a symbol of the earth beast, the Pentagon, a symbol of its military might, and the Twin Towers in New York City, a symbol of its economic strength.

Було визнано, що Сполучені Штати були звіром із землі з двома рогами сили. Основною пророчою ознакою звіра із землі є те, що він перетворюється з ягняти на дракона. У пророчому значенні роги символізують силу, і силою звіра із землі були республіканізм і протестантизм, представлені як два роги звіра із землі. Але тепер, в останні дні, дві сили звіра із землі змінилися на військову та економічну потугу. 11 вересня 2001 року іслам третього горя вдарив по землі, символу звіра із землі, по Пентагону, символу його військової могутності, і по Вежах-близнюках у Нью-Йорку, символу його економічної сили.

When it was also recognized that the beginning history of the first woe, and the ending history of the second woe, both presented an illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, it was recognized that at the arrival of the third woe, when the great buildings of New York were brought down, it was identified that the sealing process of the one hundred and forty-four thousand had began.

Коли також було визнано, що початок історії першого горя та завершення історії другого горя обидва являли собою ілюстрацію запечатання ста сорока чотирьох тисяч, було встановлено, що з настанням третього горя, коли були зруйновані великі будівлі Нью-Йорка, процес запечатання ста сорока чотирьох тисяч розпочався.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> «Тепер надходить звістка, нібито мною було заявлено, що Нью-Йорк має бути змитий приливною хвилею? Такого мною ніколи не говорилося. Мною було сказано: дивлячись на величезні будівлі, що там зводяться, поверх за поверхом, “Які жахливі сцени відбудуться, коли Господь постане, щоб страшно потрясти землю! Тоді сповняться слова Об’явлення 18:1–3”. Увесь вісімнадцятий розділ Об’явлення — це застереження про те, що гряде на землю. Але щодо того, що чекає на Нью-Йорк, особливого світла не маю; знаю лише, що одного дня великі будівлі там буде повалено перевертанням і перекиданням Божої сили. Зі світла, даного мені, знаю, що у світі — руйнування. Одне слово від Господа, один дотик Його могутньої сили — і ці масивні споруди впадуть. Відбудуться сцени, жахливість яких ми не можемо уявити». Review and Herald, 5 липня 1906 р.

The “destruction that is in the world,” is the character of Islam, for its character is represented as Apollyon and Abaddon in chapter nine, verse eleven of Revelation.

«Знищення, що є у світі», — це характер ісламу, бо його характер представлено як Аполліон і Авадон в одинадцятому вірші дев’ятого розділу книги Об’явлення.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11 (NINE ELEVEN).

> І мали вони над собою царя, який є ангелом безодні; ім'я йому єврейською мовою — Авадон, а грецькою — Аполліон. Об'явлення 9:11 (ДЕВ'ЯТЬ ОДИНАДЦЯТЬ).

The meaning of the name, or character, of the king that rules Islam, both in Hebrew and Greek, as represented by the two names is “death” and “destruction,” which arrived on September 11, 2001, when the great buildings of New York were thrown down. At that point, Revelation chapter eighteen, verses one through three began to be fulfilled.

Значення імені, або характеру, царя, що панує над ісламом, у єврейській та грецькій мовах, як це передано двома іменами, — «смерть» і «знищення», які прийшли 11 вересня 2001 року, коли були повалені великі будівлі Нью-Йорка. Тоді почали сповнюватися вірші з першого по третій вісімнадцятого розділу Об’явлення.

It was recognized that the first mention of the wild man of Islam in the book of Genesis used the Hebrew word for the “wild Arabian ass,” which was translated in the verse as a “wild man.” The symbol of Islam is the horse family, and in Revelation chapter nine, it was also represented as a warhorse. Upon the sacred charts of Habakkuk, that God’s people had been informed “should not be altered,” Islam was also represented by the war horses.

Було визнано, що перша згадка про «дику людину» ісламу в Книзі Буття вживала єврейське слово, що означає «дикого аравійського осла», яке в цьому вірші було перекладено як «дика людина». Символом ісламу є родина коней, і в дев’ятому розділі Об’явлення його також було представлено як бойового коня. На священних таблицях Авакума, про які Божому народові було сказано, що їх «не слід змінювати», іслам також було представлено бойовими кіньми.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> І Ангел Господній сказав їй: Ось ти вагітна, і народиш сина, і назвеш його Ізмаїлом, бо Господь почув твоє страждання. Він буде дикою людиною; рука його буде проти всіх, і рука всіх — проти нього; і житиме він перед обличчям усіх своїх братів. Буття 16:11, 12.

The first mention of the birth of Ishmael was associated with a “restraint,” which became a primary symbol associated with Islam.

Перша згадка про народження Ізмаїла була пов’язана зі «стриманістю», яка стала основним символом, пов’язаним із ісламом.

> Now Sarai Abram’s wife bare him no children: and she had an handmaid, an Egyptian, whose name was Hagar. And Sarai said unto Abram, Behold now, the Lord hath restrained me from bearing: I pray thee, go in unto my maid; it may be that I may obtain children by her. And Abram hearkened to the voice of Sarai. Genesis 16:1, 2.

> А Сараї, жінка Аврамова, не народила йому дітей; і була в неї невільниця, єгиптянка, на ім’я Агар. І сказала Сараї Аврамові: Ось тепер Господь утримав мене від народження дітей; прошу тебе, увійди до моєї невільниці; може, я матиму дітей від неї. І Аврам послухався голосу Сараї. Буття 16:1–2.

In the very same first mention of Islam, as represented by the birth of Ishmael, submission is emphasized. The concept of submission is fundamental to the religion of Islam. The word “Islam,” is derived from two Arabic words, “salaam,” which means “peace”, and “aslama,” which means “to submit” or “surrender”. Islam teaches that believers should submit their will to the will of Allah (God) in all aspects of life. Once Sarah realized she had made a bad decision by encouraging Abraham to take Hagar and produce Ishmael she got permission from Abraham to treat Hagar harshly, causing Hagar to flee from the home of Abraham. There she received a message from the angel.

У самому першому згадуванні ісламу, пов’язаному з народженням Ізмаїла, підкреслюється покора. Поняття покори є фундаментальним для релігії ісламу. Слово «іслам» походить від двох арабських слів: «salaam», що означає «мир», і «aslama», що означає «підкорятися» або «здаватися». Іслам навчає, що віруючі мають підкоряти свою волю волі Аллаха (Бога) в усіх аспектах життя. Коли Сара зрозуміла, що припустилася помилки, заохотивши Авраама взяти Агар, щоб вона народила йому Ізмаїла, вона отримала від Авраама дозвіл суворо поводитися з Агар, і це змусило Агар утекти з дому Авраама. Там вона отримала звістку від ангела.

> But Abram said unto Sarai, Behold, thy maid is in thy hand; do to her as it pleaseth thee. And when Sarai dealt hardly with her, she fled from her face. And the angel of the Lord found her by a fountain of water in the wilderness, by the fountain in the way to Shur. And he said, Hagar, Sarai’s maid, whence camest thou? and whither wilt thou go? And she said, I flee from the face of my mistress Sarai. And the angel of the Lord said unto her, Return to thy mistress, and submit thyself under her hands. And the angel of the Lord said unto her, I will multiply thy seed exceedingly, that it shall not be numbered for multitude. And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:6–12.

> Та Аврам сказав до Сараї: Ось служниця твоя в руці твоїй; роби з нею, як тобі до вподоби. І коли Сараї поводилася з нею суворо, вона втекла від її обличчя. І знайшов її Ангел Господній біля джерела води в пустелі, при джерелі на дорозі до Шуру. І сказав: Агар, служнице Сараї, звідки ти прийшла і куди йдеш? Вона сказала: Я тікаю від обличчя моєї пані Сараї. І сказав їй Ангел Господній: Повернися до своєї пані та покорися під її руку. І сказав їй Ангел Господній: Я вельми помножу твоє потомство, так що його не можна буде полічити через його многоту. І сказав їй Ангел Господній: Ось ти вагітна і породиш сина, і даси йому ім’я Ізмаїл, бо Господь почув твоє страждання. І він буде дикою людиною; рука його буде проти кожного, і рука кожного — проти нього; і житиме перед лицем усіх своїх братів. Буття 16:6–12.

The restraint of Islam, the “submission” that represents the character of the religion of Islam, and the role of Islam are all in the first mention of Ishmael, and represent the prophetic DNA of the Islam represented by the three woes of Revelation. Once the Lord brought His people to Jeremiah’s old paths they also recognized that the “four winds” that are held in check by the four angels of Revelation chapter seven, are specifically the four winds of Islam.

Стримування ісламу, «покора», що відображає характер релігії ісламу, та роль ісламу — усе це міститься вже в першій згадці про Ізмаїла і становить пророчу ДНК ісламу, представленого трьома «горе» з Книги Об'явлення. Коли Господь привів свій народ на стародавні стежки Єремії, вони також усвідомили, що «чотири вітри», яких стримують чотири ангели сьомого розділу Книги Об'явлення, — це саме чотири вітри ісламу.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Ангели стримують чотири вітри, представлені у вигляді розлюченого коня, що намагається вирватися на волю й помчати по всій землі, несучи на своєму шляху руйнування й смерть.» Manuscript Releases, том 20, 217.

The “angry horse” of Islam that is also the “four winds” that are “restrained” while the sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished, bear “death and destruction” (Abaddon and Apollyon) in their “path.” Just as the restraint placed upon Hagar, placed that prophetic attribute into the symbol of Islam, the four winds and the angry horse are both restrained, and with that fact in place it was recognized that the beginning of the first woe, identifies a restraint upon Islam as represented by Abubakar’s historical command.

«Розлючений кінь» ісламу, який також є «чотирма вітрами», що «стримуються», доки звершується запечатування ста сорока чотирьох тисяч, несуть «смерть і руйнування» (Абаддон і Аполліон) на своєму «шляху». Подібно до того, як обмеження, накладене на Агар, вклало той пророчий атрибут у символ ісламу, чотири вітри й розлючений кінь обидва стримуються, і з огляду на цей факт було визнано, що початок першого горя вказує на стримування ісламу, представлене історичним наказом Абубакара.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> І їм було наказано, щоб вони не шкодили траві землі, ані жодній зелені, ані жодному дереву; але щоб шкодили тільки тим людям, які не мають Божої печатки на своїх чолах. Об’явлення 9:4.

Line upon line, the beginning of the second woe, which in the triple application of the three woes is placed over the beginning of the first woe, identifies a release of the four angels, who in the verse represents the release of Islam’s second great jihad.

Рядок за рядком, початок другого лиха, який у потрійному застосуванні трьох лих розміщений над початком першого лиха, вказує на розв’язання чотирьох ангелів, які у вірші представляють вивільнення другого великого джихаду ісламу.

> Saying to the sixth angel which had the trumpet, Loose the four angels which are bound in the great river Euphrates. Revelation 9:14.

> Кажучи шостому ангелові, який мав сурму: розв’яжи чотирьох ангелів, що зв’язані при великій річці Євфраті. Об’явлення 9:14.

It was therefore understood that at the beginning of the third woe, Islam would be both released and restrained, which is the very testimony of Sister White.

Отже, було зрозуміло, що на початку третього горя іслам буде водночас і розв’язаний, і стриманий, і саме це є свідченням сестри Вайт.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> У той час, коли діло спасіння завершується, на землю прийде скорбота, і народи будуть гніватися, але будуть стримані, щоб не перешкодити ділу третього ангела. Тоді прийде 'пізній дощ', або освіження від присутності Господа, щоб надати силу гучному голосу третього ангела і приготувати святих, щоб устояти в час, коли будуть вилиті сім останніх кар. Ранні твори, 85.

When the historical record of Islam was investigated it was found that the warfare and accomplishments of Arabic Islam of the first woe, is understood by Islam as “the first great jihad”, and that the warfare of the Ottoman Empire that began when the four angels were loosed is understood by Islam as “the second great jihad”. In agreement with the triple application Islam believes the third and last great jihad, began on September 11, 2001. As William Miller once wrote, “History and prophecy, doth agree.”

Коли було досліджено історичні записи про іслам, з’ясувалося, що воєнні дії та здобутки арабського ісламу періоду першого горя розуміються ісламом як «перший великий джихад», а воєнні дії Османської імперії, що почалися, коли були розв’язані чотири ангели, розуміються ісламом як «другий великий джихад». Відповідно до потрійного застосування іслам вважає, що третій і останній великий джихад розпочався 11 вересня 2001 року. Як колись писав Вільям Міллер: «Історія і пророцтво узгоджуються».

The “line upon line” application of a release and simultaneous restraint as represented by laying the beginning prophetic line of the first and second woes, over one another, was perfectly confirmed by the Spirit of Prophecy, and immediately after Islam struck on September 11, 2001 President George W. Bush placed a world-wide restraint upon Islam by initiating his war on terror. The simultaneous releasing and restraining of the “angry horse” of Islam was confirmed by the Bible, the Spirit of Prophecy, and also history.

Застосування «лінія на лінію» вивільнення та одночасного стримування, представлене накладанням початкових пророчих ліній першого й другого горя одна на одну, було цілковито підтверджене Духом пророцтва, і відразу після того, як іслам завдав удару 11 вересня 2001 року, президент Джордж В. Буш наклав глобальне стримування на іслам, розпочавши свою війну з терором. Одночасне вивільнення та стримування «розгніваного коня» ісламу було підтверджено Біблією, Духом пророцтва, а також історією.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the nations are angered, yet held in check, as they were on September 11, 2001.

Ті, хто «йдуть за Агнцем» назад на міллеритські стародавні стежки, знаходять «спокій», тобто пізній дощ, який, як зазначає сестра Вайт, починається тоді, коли народи розгнівані, але стримані, як це було 11 вересня 2001 року.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> У той час, коли діло спасіння завершується, на землю прийде скорбота, і народи будуть гніватися, але будуть стримані, щоб не перешкодити ділу третього ангела. Тоді прийде 'пізній дощ', або освіження від присутності Господа, щоб надати силу гучному голосу третього ангела і приготувати святих, щоб устояти в час, коли будуть вилиті сім останніх кар. Ранні твори, 85.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the mighty angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001.

Ті, хто, «йдучи за Агнцем», повертаються на стародавні стежки міллеритів, знаходять «спокій», тобто пізній дощ, який, як визначає сестра Вайт, починається, коли могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення зійшов 11 вересня 2001 року.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Пізній дощ має пролитися на народ Божий. Могутній ангел має зійти з неба, і вся земля буде осяяна його славою." Review and Herald, 21 квітня 1891 р.

That mighty angel descended when the buildings of New York were thrown down, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle. Those who were led back to Jeremiah’s old paths, and found the “rest,” which is the latter rain, then recognized that Isaiah’s “rest and refreshing,” was also the latter rain, but it was also an identification of the test which on September 11, 2001 confronted God’s people, and especially the “scornful men” who “ruled Jerusalem”. They came to understand that the test was twofold, for it represented the message of Islam of the third woe, and just as importantly, it represented the biblical methodology that established the message of the latter rain.

Той могутній ангел зійшов, коли було зруйновано будівлі Нью-Йорка, розпочалося запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і почав крапати пізній дощ. Ті, кого повернули до стародавніх стежок Єремії й хто знайшов «спочинок», який є пізнім дощем, тоді визнали, що «спочинок і освіження» в Ісаї також є пізнім дощем, але це також було ідентифікацією випробування, яке 11 вересня 2001 року постало перед Божим народом, і особливо перед «насмішниками», що «панували над Єрусалимом». Вони зрозуміли, що це випробування було подвійним, бо воно представляло звістку ісламу про третє горе і, що не менш важливо, представляло біблійну методологію, яка утвердила звістку пізнього дощу.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Isaiah 28:12–14.

> Кому він сказав: Ось відпочинок, яким ви можете дати спокій втомленим; і ось освіження; та вони не захотіли слухати. Та слово Господнє стало для них: заповідь на заповідь, заповідь на заповідь; рядок до рядка, рядок до рядка; тут трохи, і там трохи; щоб вони пішли та впали навзнак, і розбилися, і були впіймані в тенета, і захоплені. Тому слухайте слово Господнє, ви, насмішники, що правите цим народом, який у Єрусалимі. Ісая 28:12-14.

Walking in the old paths allowed God’s last day people to then see that the parable of the ten virgins, which “illustrates the experience of the Adventist people,” was to be repeated “to the very letter,” during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The testimony of the history where the parable was first fulfilled identified that Habakkuk chapter two was directly connected with and part of the parable. Therefore the “debate” of Habakkuk two represented the test of the rest and refreshing that the scornful men refused to hear. As faithful Bible students continued to investigate the old paths, they realized that not only was the parable of the ten virgins, and Habakkuk two, the same prophecy, but so too was Ezekiel chapter twelve.

Йдучи стародавніми стежками, Божий народ останніх днів побачив, що притча про десять дів, яка «ілюструє досвід адвентистського народу», мала повторитися «буквально» під час запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Свідчення історії, де ця притча вперше виконалася, вказували, що другий розділ Авакума був безпосередньо пов’язаний із нею й був її частиною. Тож «спір» другого розділу Авакума становив випробування щодо спочинку та освіження, яке насмішники відмовилися слухати. Коли вірні дослідники Біблії продовжували досліджувати стародавні стежки, вони зрозуміли, що не лише притча про десять дів і другий розділ Авакума є одним і тим самим пророцтвом, але також і дванадцятий розділ Єзекіїля.

> “A portion of Ezekiel’s prophecy also was a source of strength and comfort to believers: ‘The word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God. . . . The days are at hand, and the effect of every vision. . . . I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged.’ ‘They of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of My words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done.’ Ezekiel 12:21–25, 27, 28.” The Great Controversy, 393.

> Частина пророцтва Єзекіїля також була джерелом сили та розради для віруючих: "І було до мене слово Господнє: Сину людський, що то за приказка, яку ви маєте в землі Ізраїлевій, кажучи: Дні тягнуться, і кожне видіння не справджується? Тому скажи їм: Так говорить Господь Бог... Наблизилися дні та сповнення кожного видіння... Я скажу слово, і те слово, що Я скажу, збудеться; воно більше не буде відкладатися." "З дому Ізраїлевого кажуть: Видіння, яке він бачить, — на багато днів уперед, і він пророкує про далекі часи. Тому скажи їм: Так говорить Господь Бог: Жодне з Моїх слів більше не буде відкладатися, але слово, яке Я сказав, буде виконане." Єзекіїля 12:21–25, 27, 28. Велика боротьба, 393.

The period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as represented by the Advent movement of 1840 to 1844, represents the period of time in the last days, when “the effect of every vision” “shall come to pass.” The prophetic history of the first woe, laid upon the prophetic history of the second woe, identifies the prophetic history of the third woe, which is the prophetic history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It is also the history of 1840 to 1844. It is also the history where the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant is accomplished. It is the history where the two horns of the earth beast go through a transition from the sixth unto the “eighth” that “is of the seven”. It is the history where the two prophets are slain in the street, in chapter eleven of Revelation.

Період запечатування ста сорока чотирьох тисяч, як його представляє Адвентний рух 1840-1844 років, означає період часу в останні дні, коли "наслідок кожного видіння" "здійсниться". Пророча історія першого горя, накладена на пророчу історію другого горя, визначає пророчу історію третього горя, яка є пророчою історією запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Це також історія 1840-1844 років. Це також історія, у якій звершується праця посланця, що готує шлях для Посланця Заповіту. Це історія, у якій два роги звіра, що виходить із землі, зазнають переходу від шостого до "восьмого", що "є з-поміж семи". Це історія, у якій двох пророків убито на вулиці, в одинадцятому розділі Об'явлення.

Just as significant though, is the fact that because God’s word never fails, in conjunction with the principle that all the prophets are speaking more of the last days than any other period, on September 11, 2001 the “prophetic days are at hand” where the “words that” God has spoken “will come to pass,” and “it shall be no more prolonged.”

Втім не менш важливим є те, що, оскільки Боже слово ніколи не підводить, у поєднанні з принципом, що всі пророки говорять про останні дні більше, ніж про будь-який інший період, 11 вересня 2001 року "пророчі дні на порозі", коли "слова, які" Бог промовив, "збудуться", і "це більше не буде відкладатися".

The rebellion of 1863 assigned Laodicean Adventism to wander in the wilderness until they were all dead. The Lord returned to that history on September 11, 2001 as He had done with ancient Israel at Kadesh.

Повстання 1863 року прирекло лаодикійський адвентизм на блукання в пустині, доки всі не померли. Господь повернувся до тієї історії 11 вересня 2001 року, як Він учинив зі стародавнім Ізраїлем у Кадеші.

The first visit to Kadesh produced the rebellion of the ten spies, and brought the time of wandering in the wilderness. At the end of the forty years, they returned to Kadesh, and it was there that Moses struck the Rock a second time and was prevented from entering into the Promised Land, but they went in with Joshua. September 11, 2001, identifies the last generation, and God will no longer prolong His Word.

Перше прибуття до Кадеша спричинило бунт десяти розвідників і призвело до часу блукань у пустелі. Наприкінці сорока років вони повернулися до Кадеша, і саме там Мойсей вдруге вдарив у Скелю і йому було заборонено увійти до Обітованої землі, але вони увійшли туди з Ісусом Навином. 11 вересня 2001 року визначає останнє покоління, і Бог більше не буде зволікати зі Своїм Словом.

We will address this fact in the next article.

Ми розглянемо цей факт у наступній статті.

> “The history of the wilderness life of Israel was chronicled for the benefit of the Israel of God to the close of time. God’s dealings with the wanderers of the desert in all their marchings to and fro, in their exposure to hunger, thirst, and weariness, and in the striking manifestations of his power for their relief, are a divine parable, fraught with warning and instruction for his people in all ages. The varied experience of the Hebrews was a school of preparation for their promised home in Canaan. God would have his people in these last days review with humble hearts, and teachable spirits, the fiery trials through which ancient Israel passed, that they may be instructed in their preparation for the heavenly Canaan.

> Історію життя Ізраїлю в пустелі було записано на благо Божого Ізраїлю до кінця часу. Боже поводження з мандрівниками пустелі — у всіх їхніх переходах туди й сюди, коли вони зазнавали голоду, спраги та втоми, і у вражаючих проявах Його сили для їхнього полегшення — є божественною притчею, сповненою застережень і настанов для Його народу в усі віки. Різноманітний досвід євреїв був школою підготовки до їхнього обіцяного дому в Ханаані. Бог бажає, щоб Його народ у ці останні дні з покірними серцями та сприйнятливим до навчання духом розглянув вогняні випробування, через які пройшов давній Ізраїль, щоб бути наставленим у підготовці до небесного Ханаану.

> “The rock which, smitten by the command of God, sent forth its living waters, was a symbol of Christ, smitten and bruised that by his blood a fountain might be prepared for the salvation of perishing man. As the rock had been once smitten, so Christ was to be ‘once offered, to bear the sins of many.’ But when Moses rashly smote the rock at Kadesh, the beautiful symbol of Christ was marred. Our Saviour was not to be sacrificed a second time. As the great offering was made but once, it is only necessary for those who seek the blessings of his grace to ask in Jesus’ name,—to pour forth the heart’s desires in penitential prayer. Such prayer will bring before the Lord of hosts the wounds of Jesus, and then will flow forth afresh the life-giving blood, symbolized by the flowing of the living water for thirsting Israel.

> Скеля, яку за Божим повелінням було вражено, і з якої потекла жива вода, була символом Христа, враженого й побитого, щоб Його кров’ю було приготоване джерело для спасіння людини, що гине. Як скеля була вражена один раз, так і Христос мав бути «раз принесений у жертву, щоб понести гріхи багатьох». Але коли Мойсей необачно вдарив по скелі в Кадеші, цей прекрасний символ Христа було спотворено. Наш Спаситель не мав бути принесений у жертву вдруге. Оскільки велика жертва була звершена лише один раз, тим, хто шукає благословень Його благодаті, потрібно лише просити в Ім’я Ісуса — виливати бажання серця в покаянній молитві. Така молитва поставить перед Господом Саваотом рани Ісуса, і тоді знову потече животворна кров, символізована плином живої води для спраглого Ізраїля.

> “Only by living faith in God, and humble obedience to his commands, can man hope to meet the divine approval. On the occasion of that mighty miracle at Kadesh, Moses, wearied with the continual murmuring and rebellion of the people, lost sight of his Almighty Helper; he heeded not the command, ‘Speak ye unto the rock, and it shall give forth its waters;’ and without the divine strength he was left to mar his record with an exhibition of passion and human weakness. The man who should, and might have stood pure, firm, and unselfish to the close of his work, was overcome at last. God was dishonored before the congregation of Israel, when he might have been honored, and his name glorified.

> Лише живою вірою в Бога і смиренним послухом Його заповідям людина може сподіватися здобути Боже схвалення. Під час того великого чуда в Кадеші Мойсей, стомлений безперервним ремствуванням і бунтом народу, втратив із поля зору Свого Всемогутнього Помічника; він не зважив на повеління: 'Промовте до скелі, і вона дасть свої води'; і, залишившись без Божої сили, заплямував свою репутацію виявом запальності та людської слабкості. Людина, яка повинна була й могла залишатися чистою, твердою й безкорисливою до завершення своєї праці, зрештою зазнала поразки. Бога було зневажено перед громадою Ізраїлю, тоді як Його можна було вшанувати, а Його ім’я — прославити.

> “The judgment immediately pronounced against Moses was most cutting and humiliating,—that he with rebellious Israel must die before crossing the Jordan. But shall man assert that the Lord dealt severely with his servant for that one offense? God had honored Moses as he had honored no other man then living. He had vindicated his cause again and again. He had heard his prayers, and had spoken with him face to face, as a man speaketh with a friend. Just in proportion to the light and knowledge which Moses had enjoyed, was his criminality increased.” Signs of the Times, October 7, 1880.

> Вирок, негайно винесений щодо Мойсея, був надзвичайно дошкульним і принизливим,— що він разом із бунтівливим Ізраїлем мав померти, перш ніж перейти Йордан. Але чи сміє людина стверджувати, що Господь суворо обійшовся зі Своїм слугою за той єдиний проступок? Бог вшанував Мойсея так, як не вшанував жодної іншої тоді живої людини. Він знову й знову захищав його справу. Він вислуховував його молитви і говорив із ним віч-на-віч, як людина говорить із другом. Саме відповідно до світла й знання, які мав Мойсей, зростала міра його провини. Знаки часу, 7 жовтня 1880 року.

Back to Articles