Article

# The Book of Daniel - Number Forty-One

Книга Даниїла — номер сорок один

Paul’s Prophetic Ministry: Connecting Ancient Israel to Spiritual Israel

Пророче служіння Павла: поєднання стародавнього Ізраїлю з духовним Ізраїлем

Author

Jeff Pippenger

Published

January 5, 2024

Formats

PDF
Word

The apostle Paul was the connecting link between ancient Israel and spiritual Israel, for his ministry, his name, his personal circumstances and his prophetic work all testify to this truth. He identified himself as the least of the apostles, for he had persecuted God’s people.

Апостол Павло був сполучною ланкою між стародавнім Ізраїлем і духовним Ізраїлем, бо його служіння, його ім’я, його особисті обставини та його пророча діяльність — усе це свідчить про цю істину. Він називав себе найменшим з апостолів, бо переслідував Божий народ.

> For I am the least of the apostles, that am not meet to be called an apostle, because I persecuted the church of God. 1 Corinthians 15:19.

> Бо я найменший з апостолів, що недостойний зватися апостолом, бо я переслідував Церкву Божу. 1 Коринтян 15:19.

The name he was given at conversion was Paul, which means small or little, for he was the least of the apostles. Yet his original name was Saul, which means “selected”.

При наверненні він отримав ім’я Павло, що означає «малий» або «невеликий», бо він був найменшим з апостолів. Однак його первісне ім’я — Савл, що означає «вибраний».

> Then Ananias answered, Lord, I have heard by many of this man, how much evil he hath done to thy saints at Jerusalem: And here he hath authority from the chief priests to bind all that call on thy name. But the Lord said unto him, Go thy way: for he is a chosen vessel unto me, to bear my name before the Gentiles, and kings, and the children of Israel, Acts 9:13–15.

> Тоді Ананій відповів: Господи, я від багатьох чув про цього чоловіка, скільки зла він учинив Твоїм святим у Єрусалимі; і тут він має владу від первосвящеників зв'язувати всіх, хто кличе Твоє Ім'я. Але Господь сказав йому: Іди, бо він Мені вибрана посудина, щоб нести Моє Ім'я перед язичниками, і царями, і синами Ізраїля, Дії 9:13-15.

Saul was “a chosen vessel” to carry the gospel to the Gentiles, but he had to first be converted and humbled into Paul (small), for he was going to need to be powerful. Paul understood his strength was found in his smallness, or his weakness.

Савл був «обраною посудиною», щоб нести Євангеліє язичникам, але спершу він мав навернутися й упокоритися, ставши Павлом (малим), бо йому потрібно було бути сильним. Павло розумів, що його сила полягала в його малісті, або слабкості.

> And lest I should be exalted above measure through the abundance of the revelations, there was given to me a thorn in the flesh, the messenger of Satan to buffet me, lest I should be exalted above measure. For this thing I besought the Lord thrice, that it might depart from me. And he said unto me, My grace is sufficient for thee: for my strength is made perfect in weakness. Most gladly therefore will I rather glory in my infirmities, that the power of Christ may rest upon me. Therefore I take pleasure in infirmities, in reproaches, in necessities, in persecutions, in distresses for Christ’s sake: for when I am weak, then am I strong. 2 Corinthians 12:7–10.

> І щоб я через численні одкровення не звеличувався понад міру, було дано мені колючку в тілі — посланця сатани, щоб мені дошкуляти, аби я не звеличувався понад міру. Через це я тричі благав Господа, щоб вона відійшла від мене. І Він сказав мені: Досить для тебе Моєї благодаті, бо сила Моя звершується в немочі. Тому я найрадше буду хвалитися своїми немочами, щоб сила Христова спочивала на мені. Тому я знаходжу радість у немочах, у зневагах, у нестатках, у переслідуваннях, у тіснотах заради Христа; бо коли я немічний, тоді я сильний. 2 Коринтян 12:7-10.

Saul was “selected”, but in order for him to be strong he was made small (Paul). He was chosen to take the gospel to the Gentiles, but he had been selected in part because of his knowledge of the Old Testament.

Савл був «обраний», але щоб він був сильним, його зробили малим (Павло). Його обрали нести Євангеліє язичникам, але його частково обрали через його знання Старого Завіту.

> Especially because I know thee to be expert in all customs and questions which are among the Jews: wherefore I beseech thee to hear me patiently. My manner of life from my youth, which was at the first among mine own nation at Jerusalem, know all the Jews; Which knew me from the beginning, if they would testify, that after the most straitest sect of our religion I lived a Pharisee. Acts 26:3–5.

> Особливо тому, що знаю тебе обізнаним щодо всіх звичаїв і питань, які існують серед юдеїв; тому благаю тебе вислухати мене терпляче. Мій спосіб життя від юності, який спочатку проходив серед мого власного народу в Єрусалимі, відомий усім юдеям; які, якщо забажають свідчити, від початку знають про мене, що за найсуворішою течією нашої релігії я жив фарисеєм. Дії апостолів 26:3–5.

Saul had been trained by Gamaliel, who was considered one of the greatest teachers of the Scriptures of the Old Testament.

Савл навчався у Гамалиїла, якого вважали одним із найвидатніших учителів Писання Старого Заповіту.

> “The request was granted, and ‘Paul stood on the stairs, and beckoned with the hand unto the people.’ The gesture attracted their attention, while his bearing commanded respect. ‘And when there was made a great silence, he spake unto them in the Hebrew tongue, saying, Men, brethren, and fathers, hear ye my defense which I make now unto you.’ At the sound of the familiar Hebrew words, ‘they kept the more silence,’ and in the universal hush he continued: “‘I am verily a man which am a Jew, born in Tarsus, a city in Cilicia, yet brought up in this city at the feet of Gamaliel, and taught according to the perfect manner of the law of the fathers, and was zealous toward God, as ye all are this day.’ None could deny the apostle’s statements, as the facts that he referred to were well known to many who were still living in Jerusalem.” Acts of the Apostles, 408.

> "Прохання було задоволене, і 'Павло став на сходах і рукою дав знак народові.' Жест привернув їхню увагу, а його постава викликала повагу. 'І коли настала велика тиша, він звернувся до них єврейською мовою, кажучи, Мужі, браття й батьки, вислухайте тепер мою оборону, яку я виголошую перед вами.' Почувши знайомі єврейські слова, 'вони ще більше замовкли,' і в загальній тиші він продовжив: "'Я справді чоловік, юдей, народжений у Тарсі, місті Кілікії, але вихований у цьому місті при ногах Гамалиїла і навчений у точності закону батьків, і був ревний до Бога, як і ви всі сьогодні.' Ніхто не міг заперечити тверджень апостола, бо факти, на які він посилався, були добре відомі багатьом, хто ще жив у Єрусалимі." Дії апостолів, 408.

Saul had not been chosen at random, and one of the specific purposes of Paul’s ministry was to bridge the sacred history of literal Israel with the sacred history of spiritual Israel. In conjunction with this fact, he authored the majority of the New Testament. One chapter of his writings identifies the support for the framework of the first angels’ message and also for the framework of the third angels’ message. The passage is a monument in the history of Adventism that identifies the distinction between the wise and foolish in the beginning and ending of Adventism.

Савла було обрано не випадково, і однією з конкретних цілей служіння Павла було поєднати священну історію буквального Ізраїлю зі священною історією духовного Ізраїлю. У зв’язку з цим він написав більшу частину Нового Завіту. Один розділ з його писань визначає підґрунтя структури першої ангельської вістки, а також підґрунтя структури третьої ангельської вістки. Цей уривок є монументом в історії адвентизму, що визначає відмінність між мудрими та нерозумними на початку та в кінці адвентизму.

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Тепер благаємо вас, браття, задля приходу нашого Господа Ісуса Христа і нашого зібрання до Нього, щоб ви не швидко похиталися розумом і не тривожилися — ні духом, ні словом, ні ніби листом від нас, наче день Христів уже настав. Нехай ніхто не зводить вас жодним чином, бо той день не настане, доки спершу не станеться відступництво і не відкриється людина гріха, син погибелі; той, що противиться й підноситься над усе, що зветься Богом або є предметом поклоніння, так що сяде, як Бог, у Божому храмі, показуючи себе, ніби він Бог. Хіба не пам’ятаєте, що, коли я ще був у вас, я говорив вам це? І тепер ви знаєте, що саме стримує його, щоб він був відкритий у свій час. Бо таємниця беззаконня вже діє; тільки той, хто тепер стримує, стримуватиме, доки не буде усунений з дороги. І тоді відкриється той Беззаконник, якого Господь знищить подихом Своїх уст і знищить блиском явлення Свого приходу; того, чиє пришестя — за дією сатани з усією силою, знаменнями й брехливими чудесами, і з усяким обманом неправди для тих, що гинуть, бо вони не прийняли любові істини, щоб спастися. І тому Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді, щоб були осуджені всі, хто не повірив істині, але мали приємність у неправедності. 2 Солунян 2:1–12.

The context of this passage is the consideration of when Christ would return the second time. Paul reminds the Thessalonians that he has already answered that concern previously when he stated, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” Paul was attempting to prevent the brethren from being deceived upon the subject of “the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.”

Контекст цього уривка — розгляд питання, коли Христос повернеться вдруге. Павло нагадує солунянам, що він уже раніше відповів на це питання, коли сказав: «Хіба не пам’ятаєте, що, коли я ще був з вами, я говорив вам про це?» Павло намагався запобігти тому, щоб браття були введені в оману щодо «пришестя Господа нашого Ісуса Христа і нашого зібрання до Нього».

The historians identify that half of William Miller’s message was based upon his identification of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. The other half of his message, that is sometimes not recognized, is his work of refuting the false teachings concerning the Second Coming of Christ.

Історики зазначають, що половина послання Вільяма Міллера ґрунтувалася на його визначенні періоду дві тисячі триста років із чотирнадцятого вірша восьмого розділу книги Даниїла. Інша половина його послання, яку інколи не помічають, — це його праця зі спростування хибних вчень щодо Другого пришестя Христа.

Based upon the false Jesuit methodology there was (and still is) a prominent false teaching that William Miller consistently opposed. It was the false teaching that the Lord’s second coming was preceded by a thousand years of peace called the “temporal millennium” which Sister White also opposed.

На основі хибної єзуїтської методології існувало (і досі існує) поширене хибне вчення, якому Вільям Міллер послідовно протистояв. Це було хибне вчення про те, що Другому пришестю Господа передуватиме тисяча років миру, так зване «земне тисячоліття», якому також протистояла сестра Вайт.

Miller’s work was also establishing the truth of the literal return of Christ, in opposition to the various false ideas concerning the millennium that were prevalent in his history. Paul is addressing the Second Coming in 2 Thessalonians, so the passage was part of Miller’s understanding of a literal Second Coming. The chapter was “Present Truth” for Miller.

Діяльність Міллера також полягала у ствердженні істини про буквальне повернення Христа, на противагу різним хибним уявленням про тисячоліття, які були поширені в його час. Павло говорить про Другий прихід у 2-му Посланні до Солунян, тож цей уривок був частиною розуміння Міллера щодо буквального Другого приходу. Розділ був «Нинішньою істиною» для Міллера.

Paul identifies an important sequence of events connected with the Second Coming, and also provides the logic of why the Thessalonians should not expect the return of the Lord in their lifetime. Paul says, “Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.” The word “beseech” means to interrogate. Paul is reasoning out the elements associated with the Second Coming and leading his audience through a type of interrogation, meant to produce analysis of his logic by his hearers.

Павло визначає важливу послідовність подій, пов’язаних із Другим приходом, а також наводить логіку того, чому солунянам не слід очікувати повернення Господа за їхнього життя. Павло говорить: «Тепер благаємо вас, браття, щодо приходу нашого Господа Ісуса Христа і нашого зібрання до Нього». Слово «beseech» означає «допитувати». Павло розмірковує над елементами, пов’язаними з Другим приходом, і веде свою аудиторію через своєрідний допит, покликаний спонукати слухачів проаналізувати його логіку.

The structure of his logic is that before Christ returns a second time, the papacy must be identified and reign, and that before the papacy arrives in history there must be a falling away. The falling away was yet future, so the arrival of the papacy was even beyond that. So how could anyone be deceived into thinking Christ’s return was soon? He uses several symbols of the papacy in order to establish just who that power is that is revealed after the falling away. He calls the papacy the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity.” Sister White is clear these are all symbols identifying the papacy.

Структура його логіки полягає в тому, що перед другим приходом Христа папство має бути розпізнане й правити, а перед тим, як папство з’явиться в історії, має статися відступлення. Відступлення ще було у майбутньому, тож поява папства була ще пізніше. То як хтось міг бути введений в оману, думаючи, що повернення Христа близьке? Він використовує кілька символів папства, щоб встановити, ким саме є та влада, яка відкривається після відступлення. Він називає папство «людиною гріха», «беззаконником», «сином погибелі» та «таємницею беззаконня». Сестра Вайт чітко стверджує, що це все символи, які ідентифікують папство.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> Але перед пришестям Христа мали відбутися важливі події в релігійному світі, передвіщені пророцтвом. Апостол сказав: «Не хитайтеся так скоро розумом і не тривожтеся — ані духом, ані словом, ані листом, нібито від нас, ніби день Христів уже настав. Нехай ніхто жодним способом не зводить вас: бо той день не настане, доки не станеться спершу відступлення і не відкриється людина гріха, син погибелі; який противиться й підносить себе над усяким, що зветься Богом або є предметом поклоніння; так що він, як Бог, сяде в храмі Божому, видаючи себе за Бога».

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> Слів Павла не слід було неправильно тлумачити. Не слід було навчати, що він, через особливе об’явлення, застеріг солунян щодо негайного пришестя Христа. Така позиція спричинила б замішання у вірі; адже розчарування часто веде до невір’я. Тому апостол застеріг братів не приймати жодного такого послання як такого, що нібито походить від нього, і далі наголосив на тому факті, що папська влада, так виразно описана пророком Даниїлом, ще має повстати й вести війну проти Божого народу. Поки ця влада не здійснить своєї смертоносної й богохульної справи, для церкви було б марно очікувати на пришестя свого Господа. «Хіба не пам’ятаєте, — запитав Павло, — що, коли я ще був із вами, я говорив вам про ці речі?»

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> Жахливими були випробування, які мали спіткати істинну церкву. Ще за часів, коли апостол писав, «таємниця беззаконня» вже почала діяти. Події, що мали статися в майбутньому, мали бути «за дією сатани з усією силою і знаками, і неправдивими чудесами, і з усякою неправедною оманою між тими, що гинуть».

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> Особливо урочистими є слова апостола щодо тих, хто відмовиться прийняти «любов до істини». «Через це, — сказав він про всіх, хто свідомо відкидатиме вістки істини, — Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді, щоб були засуджені всі, які не повірили істині, але вподобали неправедність». Люди не можуть безкарно відкидати застереження, які Бог у Своєму милосерді посилає їм. Від тих, хто вперто відвертається від цих застережень, Бог забирає від них Свого Духа, віддаючи їх оманам, які вони люблять. Дії апостолів, 265, 266.

Although Sister White directly identifies the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity” from the passage of Paul, and calls it the “papal power,” she says more. She identifies that these symbols employed by Paul to identify the pope of Rome, was established from the book of Daniel, when she stated, “The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord.” Paul was basing the portion of the message to the Thessalonians which identified the papacy upon Daniel chapter eleven, and verse thirty-six.

Хоча Сестра Вайт прямо ототожнює «людину гріха», того «беззаконника», «сина погибелі» і «таємницю беззаконня» з уривка апостола Павла й називає це «папською владою», вона говорить і більше. Вона вказує, що ці символи, використані Павлом для ототожнення Папи Римського, ґрунтувалися на книзі Даниїла, коли вона сказала: «Тому апостол застеріг братів не приймати жодного такого послання, ніби воно походить від нього, і далі наголосив на тому, що папська влада, так виразно описана пророком Даниїлом, ще мала піднестися й вести війну проти Божого народу. Допоки ця влада не звершить свою смертоносну й блюзнірську справу, церкві марно було б чекати приходу свого Господа». Павло, ідентифікуючи папство в тій частині послання до Солунян, спирався на одинадцятий розділ книги Даниїла, тридцять шостий вірш.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> І цар чинитиме за своєю волею; і він піднесеться та звеличиться над кожним богом, і говоритиме дивні речі проти Бога богів, і матиме успіх, аж поки не звершиться гнів, бо звершиться те, що визначено. Даниїла 11:36.

When Paul identifies the pope “Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God,” Paul was paraphrasing the prophet Daniel’s description of the “king” that did “according to his will,” and exalted “himself and” magnified “himself above every god.” The pope is the king that speaks “marvelous things against the God of gods”, and the pope is the power that would “prosper till the” first “indignation” would “be accomplished” in 1798.

Коли Павло ототожнює папу з тим, «хто противиться й звеличує себе понад усе, що зветься Богом або є предметом поклоніння; так що він, мов Бог, сидить у Божому храмі, показуючи себе, ніби він є Бог», Павло перефразував опис пророка Даниїла про «царя», який чинив «за своєю волею» та звеличив «себе і» підніс «себе понад кожного бога». Папа — це той цар, який промовляє «дивні речі проти Бога богів», і папа — це та влада, яка «матиме успіх аж до» першого «обурення», поки воно «звершиться» у 1798 році.

Daniel eleven, and verse thirty-six is absolutely essential to understand correctly if the increase of knowledge in 1989 is to be understood correctly. For this reason the false teaching that the king in the verse was France, as introduced by Uriah Smith, was introduced in the first generation of Adventism (1863 to 1888). Smith changed the text of verse thirty-six from “the” king (which is the papacy that was being described in the previous verses) to “a” king (any king) in order to ascribe to atheistic France the characteristics of Rome’s worship style, but that was just a jumping-off point to put forth his pet theory about Turkey being the king of the north in verse forty and onward.

Правильне розуміння Даниїла 11:36 є абсолютно необхідним для правильного розуміння збільшення знання в 1989 році. З цієї причини помилкове вчення, що цар у цьому вірші — це Франція, запропоноване Урією Смітом, було запроваджене в першому поколінні адвентизму (1863–1888). Сміт змінив текст тридцять шостого вірша зі словосполучення «the king» (яке стосується папства, описаного в попередніх віршах) на «a king» (будь-який цар), щоб приписати атеїстичній Франції риси римського стилю поклоніння, але це було лише відправною точкою, щоб просунути його улюблену теорію про те, що Туреччина є царем півночі у сороковому вірші й далі.

Satan began early to obscure the fact that the king in the verse, is the papacy, and it is the apostle Paul who provides Daniel’s testimony with a second witness to this fact. Sister White provided the third witness.

Сатана від самого початку намагався приховати той факт, що цар у вірші є папством, і саме апостол Павло слугує другим свідком цього факту, підтверджуючи свідчення Даниїла. Сестра Вайт слугувала третім свідком.

Not only did Satan seek to obscure the truth about the king in the verse being the pope, but by misdirecting the truth contained in the verse, Satan also made obscure the significance of what the “indignation” in the verse represented. The papacy in the verse was to prosper until 1798 when it was delivered its deadly wound. 1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of God’s indignation that was carried out against the northern kingdom of Israel, beginning in 723 BC.

Сатана не лише намагався затемнити істину про те, що цар у цьому вірші — це папа, але, спотворивши істину, викладену у вірші, він також затемнив значення «гніву», про який ідеться в цьому вірші. Папство, про яке йдеться у вірші, мало процвітати до 1798 року, коли йому було завдано смертельної рани. 1798 рік — це кінець двох тисяч п’ятисот двадцяти років Божого гніву, звершеного проти північного царства Ізраїлю, починаючи з 723 року до н. е.

If Adventism had defended and upheld the “seven times,” in 1863, it would have been virtually impossible for Uriah Smith to get away with such foolishness about verse thirty-six, for the “indignation” would have been understood as representing God’s first indignation of “seven times,” thus having no connection whatsoever with France. The increase of knowledge in 1989 is supported by Paul in the passage, and for this reason the warning of Paul in the passage concerning those who do not receive the love of the truth, but receive strong delusion, do so through their rejection of the truths Paul presents in the passage. One of those truths is the correct identification of the king of the north in Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five.

Якби адвентизм у 1863 році захищав і відстоював «сім часів», було б практично неможливо, щоб Урії Сміту зійшла з рук така дурниця щодо тридцять шостого вірша, бо «гнів» було б зрозуміло як такий, що означає перший із «семи часів» Божого гніву, і тому не мав би жодного стосунку до Франції. Зростання знання в 1989 році підтверджується Павлом у цьому уривку, і саме тому застереження Павла в ньому про тих, хто не приймає любові до істини, а приймає сильну оману, означає, що вони роблять це через відкидання істин, які Павло подає в цьому уривку. Однією з цих істин є правильна ідентифікація царя півночі в одинадцятому розділі книги Даниїла, вірші з сорокового по сорок п’ятий.

In the passage, after Paul identifies the pope of Rome, he identifies a sequence of events at the end of the world leading up to the Second Coming of Christ, which is the subject of the passage. He states, “then shall that Wicked be revealed.” That “wicked” is the pope, “whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming.” Then Paul says “Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” Jesus is the one “whose coming is after the working of Satan.”

В уривку, після того як Павло вказує на папу Римського, він описує послідовність подій наприкінці світу, які ведуть до Другого пришестя Христа, що і є темою цього уривка. Він стверджує: «тоді відкриється той Беззаконник». Цей «Беззаконник» — це папа, «якого Господь знищить духом уст Своїх і погубить сяйвом Свого пришестя». Далі Павло каже: «саме його, чий прихід — за дією сатани з усією силою, знаками та оманливими чудесами». Ісус — той, «чий прихід — за дією сатани».

Satan’s miraculous working is the period of time from the soon-coming Sunday Law, until Michael stands up and human probation closes. Satan accomplishes no miracles during the Seven Last Plagues that are poured out from the close of probation until Christ returns.

Чудодійна діяльність Сатани триває від Недільного закону, що невдовзі настане, аж доки постане Михаїл і завершиться людський час випробування. Сатана не чинить жодних чудес під час семи останніх кар, які виливаються з моменту закриття часу випробування й до повернення Христа.

> “Says Christ, ‘By their fruits ye shall know them.’ If those through whom cures are performed, are disposed, on account of these manifestations, to excuse their neglect of the law of God and continue in disobedience, though they have power to any and every extent, it does not follow that they have the great power of God. On the contrary, it is the miracle-working power of the great deceiver. He is a transgressor of the moral law, and employs every device that he can master to blind men to its true character. We are warned that in the last days he will work with signs and lying wonders. And he will continue these wonders until the close of probation, that he may point to them as evidence that he is an angel of light and not of darkness.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

> Каже Христос: «За їхніми плодами пізнаєте їх». Якщо ті, через кого звершуються зцілення, через ці прояви схильні виправдовувати свою зневагу до Божого закону і далі перебувати в непослуху, то хоч би якою великою силою вони не володіли, з цього не випливає, що вони мають велику Божу силу. Навпаки, це чудотворна сила великого ошуканця. Він — порушник морального закону і використовує всі засоби, якими тільки може скористатися, щоб засліпити людей щодо його справжнього характеру. Нас попереджено, що в останні дні він діятиме знаменнями та облудними чудесами. І він продовжуватиме ці чудеса до закінчення випробувального часу, щоб посилатися на них як на доказ того, що він ангел світла, а не темряви. Біблійний коментар Адвентистів сьомого дня, том 7, 911.

Paul identifies that there would be a falling away that preceded the revealing of the papacy, and that Christ’s Second Coming would take place “after” the marvelous working of Satan. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States, and ends at the arrival of the close of probation and the seven last plagues. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States.

Павло зазначає, що станеться відступництво, яке передуватиме виявленню папства, і що Друге пришестя Христа відбудеться "після" надзвичайної діяльності Сатани. Надзвичайна діяльність Сатани починається з недільного закону у Сполучених Штатах і завершується настанням закриття часу благодаті та семи останніх кар. Надзвичайна діяльність Сатани починається з недільного закону у Сполучених Штатах.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> «Декретом, що узаконює установу Папства всупереч Божому закону, наша нація повністю відступить від праведності. Коли Протестантизм простягне свою руку через прірву, щоб схопити руку Римської влади, коли він сягне через безодню, щоб потиснути руку Спіритизмові, коли під впливом цього потрійного союзу наша країна зречеться кожного принципу своєї Конституції як протестантського і республіканського правління та створить умови для поширення папських неправд і оман, тоді ми знатимемо, що настав час для дивовижної діяльності Сатани і що кінець близько». Свідчення, том 5, 451.

The Sunday law is the end of the sixth kingdom, the earth beast of Revelation chapter thirteen. The earth beast began to reign at the end of the twelve hundred and sixty years of papal rule in 1798. The papacy was therefore revealed in the year 538, though her work to take control of the world was already active when Paul penned his words. Before the year 538, there would be a falling away that preceded the revealing of the man of sin, sitting in the temple of God.

Недільний закон є кінцем шостого царства — звіра із землі з тринадцятого розділу Об’явлення. Звір із землі почав царювати наприкінці тисячі двохсот шістдесяти років папського панування — у 1798 році. Отже, папство було виявлене у 538 році, хоча його діяльність, спрямована на встановлення контролю над світом, уже була активною, коли Павло писав свої слова. До 538 року мало статися відступництво, яке передувало виявленню чоловіка гріха, що сидить у храмі Божому.

The falling away was represented by the church of Pergamos when the Christian church compromised with the religion of paganism, as symbolized by the emperor Constantine. Paul was identifying the prophetic waymarks that must occur before the Second Coming of Christ. After rehearsing what he had previously taught the Thessalonians, he then asks if they did not remember that he had previously taught them these truths? He then reminds them they should also remember that he taught them that a power would “withholdeth” the papacy “that” the papacy “might be revealed in his time?” The word “witholdeth” means to restrain. The word “withholdeth” is later in the same passage translated as “now letteth.”

Відступництво було представлене церквою в Пергамі, коли християнська церква пішла на компроміс із язичницькою релігією, що символізує імператор Костянтин. Павло окреслював пророчі віхи, які мають відбутися перед Другим приходом Христа. Після того, як він нагадав про те, чого раніше навчав солунян, він питає, чи не пам’ятають вони, що він уже навчав їх цих істин? Потім він нагадує їм, що вони також мають пам’ятати, що він учив їх, що певна влада буде "withholdeth" папство "that" папство "might be revealed in his time?" Слово "witholdeth" означає стримувати. Слово "withholdeth" пізніше в тому самому уривку перекладено як "now letteth".

The passage is therefore correctly represented as; “And now ye know what restrains the papacy, that the papacy might be revealed in his time. For the mystery of iniquity (the papacy) doth already work: only he who now restrains the papacy, will continue to restrain the papacy until he be taken out of the way.” When William Miller recognized this passage in Thessalonians he realized that the power that prevented the papacy from ascending to the throne of the earth in the year 538, was pagan Rome, and that pagan Rome would restrain the rise of the papal power, until pagan Rome was “taken out of the way.”

Отже, цей уривок правильно передається так: "І тепер ви знаєте, що стримує папство, щоб папство було виявлене у свій час. Бо таємниця беззаконня (папство) вже діє; тільки той, хто тепер стримує папство, й надалі стримуватиме папство, аж доки не буде усунений з дороги." Коли Вільям Міллер розпізнав цей уривок у Посланні до Солунян, він усвідомив, що тією силою, яка перешкодила папству зійти на престол землі у 538 році, був язичницький Рим, і що язичницький Рим стримуватиме піднесення папської влади, доки язичницький Рим не буде "усунений з дороги".

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant.

> Протягом дванадцяти років, коли я був деїстом, я читав усі історичні праці, які міг знайти; але тепер я любив Біблію. Вона говорила про Ісуса! Та все ж чимала частина Біблії була для мене темною. У 1818 чи 1819 році, під час розмови з одним другом, до якого я завітав і який знав мене та чув, як я говорив, коли був деїстом, він запитав, доволі багатозначно: «Що ти думаєш про цей текст і про той?» — маючи на увазі ті давні тексти, проти яких я заперечував, коли був деїстом. Я зрозумів, до чого він веде, і відповів: — Якщо даси мені час, я скажу тобі, що вони означають. «Скільки часу тобі потрібно?» — Не знаю, але я скажу тобі, — відповів я, бо не міг повірити, що Бог дав одкровення, яке неможливо зрозуміти. Тоді я вирішив вивчати свою Біблію, вірячи, що зможу з’ясувати, що мав на увазі Святий Дух. Але щойно я прийняв це рішення, мені спала думка: «А якщо ти знайдеш уривок, якого не зможеш зрозуміти, що ти зробиш?» Тоді мені спав на думку такий спосіб вивчення Біблії: я візьму слова з таких уривків, простежу їх по всій Біблії і таким чином з’ясую їхнє значення. У мене була Конкорданція Крудена, яка, на мою думку, є найкращою у світі; тож я взяв її та свою Біблію, сів за письмовий стіл і більше нічого не читав, хіба що трохи газети, бо був сповнений рішучості дізнатися, що означає моя Біблія.

> “I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Savior was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could not understand.’

> "Я почав із Книги Буття і читав повільно; і коли натрапляв на текст, якого не міг зрозуміти, я переглядав Біблію, щоб з’ясувати, що він означає. Після того як я пройшов усю Біблію таким чином, о, якою яскравою й славною постала істина! Я знайшов те, що я проповідував вам. Я переконався, що сім часів завершилися 1843 року. Тоді я дійшов до 2300 днів; вони привели мене до того самого висновку; але я й не думав з’ясувати, коли прийде Спаситель, і не міг у це повірити; але світло вразило мене так сильно, що я не знав, що робити. Тепер, подумав я, мушу надягнути шпори й задню шлею; я не піду швидше за Біблію і не відстану від неї. Чого б не вчила Біблія, я цього триматимуся. Але все ж були деякі тексти, яких я не міг зрозуміти.'"

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘and could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, ‘take away.’ He shall take away the daily, ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7–8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is ‘the daily!’ Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and ‘the wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.” William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

> Досить про його загальний спосіб вивчення Біблії. Іншим разом він виклав свій спосіб визначення значення тексту, що перед нами, — значення "щоденного". "Я читав далі, — сказав він, — і не зміг знайти іншого випадку, де б воно траплялося, окрім як у Даниїлі. Тоді я взяв ті слова, що стояли з ним у зв’язку: 'забрати'. Він забере щоденне; 'від того часу, як щоденне буде забране' тощо. Я читав далі й думав, що не знайду світла на цей текст; нарешті я дійшов до 2 Солунян 2:7–8: 'Бо таємниця беззаконня вже діє; тільки той, хто тепер стримує, буде стримувати, доки не буде взятий із середовища, і тоді з’явиться той беззаконник' тощо. І коли я дійшов до того тексту, о, якою ясною й славною постала істина! Ось воно! Оце і є 'щоденне'! Отже, що має на увазі Павло під 'той, хто тепер стримує' або 'перешкоджає'? Під 'людиною гріха' і 'беззаконником' мається на увазі папство. Гаразд, а що ж перешкоджає папству бути виявленим? Звісно ж, язичництво; отже, 'щоденне' мусить означати язичництво." Вільям Міллер, Аполлос Гейл, Посібник Другого Пришестя, 65, 66.

Without an understanding that “the daily” in the book of Daniel was a symbol of paganism, Miller would have been hard pressed to develop the framework that he assembled his prophetic structure upon. “The daily” is found five times in the book of Daniel, and it is always followed by a symbol of papalism. The evidence that “the daily” in the book of Daniel is paganism is located in Paul’s letter to the Thessalonians. One of the most severe warnings in God’s Word is located there, for there Paul clearly states that those who do not love the truth will be sent strong delusion. The truth that was purposely located in Thessalonians was the identification of paganism’s connection with papalism, and to reject that truth is to guarantee that strong delusion will be the consequence of that rejection.

Без розуміння того, що «щоденне» у книзі Даниїла було символом язичництва, Міллерові було б украй важко розробити ту основу, на якій він вибудував свою пророчу конструкцію. «Щоденне» трапляється п’ять разів у книзі Даниїла, і за ним завжди йде символ папства. Доказ того, що «щоденне» у книзі Даниїла — це язичництво, міститься у Посланні Павла до Солунян. Там міститься одне з найсуворіших застережень у Божому Слові, адже там Павло чітко стверджує, що тим, хто не любить істини, Бог пошле сильну оману. Істина, яку навмисно було поміщено у Посланні до Солунян, полягала у встановленні зв’язку язичництва з папством, а відкинення цієї істини гарантує, що наслідком буде сильна омана.

We will continue this subject in the next article.

Ми продовжимо цю тему в наступній статті.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Зачекайтеся й дивуйтеся; закричіть і волайте: вони п’яні, та не від вина; вони хитаються, та не від міцного напою. Бо Господь вилив на вас духа глибокого сну й заплющив ваші очі; пророків і ваших правителів, прозорливців, Він укрив. І сталося для вас усяке видіння, немов слова запечатаної книги, яку подають ученому, кажучи: Прочитай це, благаю тебе; а він каже: Не можу, бо вона запечатана. І подають книгу неученому, кажучи: Прочитай це, благаю тебе; а він каже: Я не вмію читати. Тому сказав Господь: За те, що цей народ наближається до Мене своїми устами й шанує Мене своїми губами, а серце своє віддалив від Мене, і страх їхній переді Мною є вивченою людською заповіддю, — тому ось Я знову вчиню дивне діло серед цього народу, дивне діло й чудо; і загине мудрість їхніх мудреців, і розум їхніх розумних буде прихований. Горе тим, що глибоко ховають від Господа свою раду, і діла їхні — у темряві, і вони кажуть: Хто нас бачить? і хто нас знає? О, ваше перекручування! Чи ж буде гончар прирівняний до глини? Чи ж скаже твір про того, хто його створив: Він мене не створив? або скаже витвір про того, хто його утворив: Він не має розуму? Ісаї 29:9–16.

Back to Articles