Article

# Elijah - Number Six

Елайджа - номер шість

Ten Tests

Десять тестів

Author

Jeff Pippenger

Published

October 5, 2023

Formats

PDF
Word

We have been addressing the symbolism of Elijah and are now using the histories of Mount Carmel and Mount Sinai to illustrate a progressive testing process for the horn of Protestantism and a progressive political development for the horn of Republicanism that parallels the horn of Protestantism.

Ми розглядали символіку Іллі і тепер використовуємо історії гори Кармель і гори Синай, щоб проілюструвати поступовий процес випробувань для рогу протестантизму та поступовий політичний розвиток рогу республіканізму, який паралельний рогу протестантизму.

The last article was working through the rebellion of Numbers chapter thirteen and fourteen which identifies the tenth and final test for ancient Israel after their crossing of the Red Sea. The history aligns with the beginning movement of Millerite history, but also with the history of God’s ending movement. The work of all three angels of Revelation fourteen is accomplished by a movement at the beginning and a movement at the end.

Остання стаття розглядала бунт, описаний у тринадцятому і чотирнадцятому розділах Книги Чисел, який визначає десяте й останнє випробування для давнього Ізраїлю після їхнього переходу через Червоне море. Ця історія узгоджується з початковим етапом історії міллеритського руху, але також із історією Божого завершального руху. Діяльність усіх трьох ангелів чотирнадцятого розділу Об’явлення здійснюється рухом на початку і рухом наприкінці.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> Ангел, який приєднується до проголошення вістки третього ангела, має осяяти всю землю своєю славою. Тут передвіщається справа світового розмаху й небувалої сили. Адвентний рух 1840–44 років був славним виявом Божої сили; вістка першого ангела була донесена до кожної місіонерської станції у світі, а в деяких країнах спостерігався найбільший релігійний інтерес, який будь-де було засвідчено від часів Реформації XVI століття; але все це буде перевершено могутнім рухом, пов’язаним з останнім попередженням третього ангела.

Between the history of the beginning movement and the ending movement, we find the history of the church of Laodicea. The angel that lightens the earth with its glory is clearly identified as a movement, not a church.

Між історією початкового руху та завершального руху ми знаходимо історію Лаодикійської церкви. Ангел, який освітлює землю своєю славою, однозначно визначений як рух, а не як церква.

> “Of Babylon, at the time brought to view in this prophecy, it is declared: ‘Her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities.’ Revelation 18:5. She has filled up the measure of her guilt, and destruction is about to fall upon her. But God still has a people in Babylon; and before the visitation of His judgments these faithful ones must be called out, that they partake not of her sins and ‘receive not of her plagues.’ Hence the movement symbolized by the angel coming down from heaven, lightening the earth with his glory and crying mightily with a strong voice, announcing the sins of Babylon. In connection with his message the call is heard: ‘Come out of her, My people.’ These announcements, uniting with the third angel’s message, constitute the final warning to be given to the inhabitants of the earth.” The Great Controversy, 604.

> "Про Вавилон, у час, показаний у цьому пророцтві, сказано: «Її гріхи дійшли до неба, і Бог згадав її беззаконня». Об’явлення 18:5. Вона виповнила міру своєї провини, і загибель ось-ось впаде на неї. Але в Бога ще є народ у Вавилоні; і перед навіданням Його судів ці вірні мають бути покликані вийти, щоб вони не стали учасниками її гріхів і «не прийняли її кар». Звідси рух, символізований ангелом, що сходить із неба, осяює землю своєю славою і могутньо, сильним голосом, сповіщає про гріхи Вавилона. Разом із його звісткою лунає заклик: «Вийдіть із неї, народе Мій». Ці проголошення, об’єднуючись із звісткою третього ангела, становлять останнє застереження, яке має бути дане мешканцям землі." Велика боротьба, 604.

All the prophets agree with one another and they all identify more specifically “the last days,” than they identify the days in which the prophecies were proclaimed. As an example of this phenomenon the angel of Revelation eighteen, was and is typified by the angel of Revelation ten. Both lighten the earth with its glory when it descends. Sister White identifies the first angel in the book Early Writings.

Усі пророки погоджуються між собою, і всі вони чіткіше окреслюють «останні дні», ніж ті дні, коли було проголошено пророцтва. Як приклад цього явища, ангел із вісімнадцятого розділу Об’явлення був і є прообразно представлений ангелом із десятого розділу Об’явлення. Обидва, коли сходять, освітлюють землю своєю славою. Сестра Вайт ототожнює першого ангела в книзі «Ранні твори».

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> "Ісус доручив могутньому ангелові зійти й попередити мешканців землі про необхідність підготуватися до Його другого явлення. Коли ангел залишав присутність Ісуса на небі, надзвичайно яскраве й славне світло випереджало його. Мені було сказано, що його місія — осяяти землю своєю славою й попередити людей про прийдешній гнів Божий." Ранні твори, 245.

That angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001. It had been typified by the angel that descended on August 11, 1840. In Isaiah chapter six, Isaiah is shown the temple in heaven and God’s glory. In verse three of chapter six it identifies that the whole earth is full of God’s glory. That happens when the angel of Revelation eighteen descends.

Той ангел з вісімнадцятого розділу Об'явлення спустився 11 вересня 2001 року. Його прообразом був ангел, який спустився 11 серпня 1840 року. У шостому розділі книги пророка Ісаї показано небесний храм і Божу славу. У третьому вірші шостого розділу сказано, що вся земля повна Божої слави. Це відбувається, коли спускається ангел з вісімнадцятого розділу Об'явлення.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. Revelation 18:1.

> І після цього я побачив іншого ангела, що сходив із неба, маючи велику владу; і земля була осяяна його славою. Об’явлення 18:1.

Verse three of Isaiah six identifies the same history.

Третій вірш шостого розділу Ісаї вказує на ту саму історію.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> І один кликав до іншого й казав: Свят, свят, свят Господь сил; уся земля повна Його слави. Ісая 6:3.

Sister White brings Isaiah’s vision of the sanctuary together with the movement of Revelation eighteen.

Сестра Вайт поєднує Ісаїне видіння святилища з рухом вісімнадцятого розділу Об'явлення.

> “The seraphim before the throne are so filled with reverential awe in beholding the glory of God that they do not for an instant look upon themselves with self-complacency, or in admiration of themselves or one another. Their praise and glory are for the Lord of Hosts, who is high and lifted up, and the glory of whose train fills the temple. As they see the future, when the whole earth shall be filled with his glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in his presence, beneath his smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing his image, in doing his service and worshiping him, their highest ambition is fully reached.

> Серафими перед престолом настільки сповнені благоговійного трепету, споглядаючи славу Бога, що ані на мить не дивляться на себе із самозадоволенням і не захоплюються ані собою, ані один одним. Їхня хвала й слава — Господу Саваоту, який високий і піднесений, і слава подолу Його одежі наповнює храм. Коли вони бачать майбутнє, коли вся земля сповниться Його славою, переможна пісня хвали відлунює від одного до іншого мелодійним співом: 'Свят, свят, свят — Господь Саваот'. Вони цілком задоволені тим, що прославляють Бога; і в Його присутності, під Його схвальною усмішкою, вони більше нічого не бажають. Несучи Його образ, звершуючи Його служіння й поклоняючись Йому, вони сповна досягають своєї найвищої мети.

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days.” Review and Herald, December 22, 1896.

> «Видіння, дане Ісаї, відображає стан Божого народу в останні дні». Review and Herald, 22 грудня 1896 р.

John in Revelation chapter ten and also in chapter eighteen, and with Isaiah in chapter six and including the commentary of Sister White, place all these illustrations of the earth being lightened with God’s glory at the same point in history. The whole earth witnessed the events that took place on September 11, 2001. The progressive history of the Millerite movement that concluded in 1863, typified the history when the mighty angel of Revelation eighteen descends with the history associated with the angel that descended in Revelation chapter ten. With these opening premises in place, we will return to the testing process represented in Numbers chapter fourteen. After Moses interceded for the rebels that wished to return to Egypt and stone Joshua and Caleb, God accepts Moses’ intercession.

Іван у десятому, а також у вісімнадцятому розділі Об’явлення, і Ісая в шостому розділі, разом із коментарями сестри Уайт, поміщають усі ці ілюстрації осяяння землі Божою славою в один і той самий момент історії. Увесь світ став свідком подій, що відбулися 11 вересня 2001 року. Поступальна історія міллеритського руху, що завершилася 1863 року, слугувала типом для тієї історії, коли могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення сходить у поєднанні з історією, пов’язаною з ангелом, який зійшов у десятому розділі Об’явлення. Маючи ці вихідні передумови, ми повернемося до процесу випробування, представленого в чотирнадцятому розділі книги Числа. Після того як Мойсей заступився за бунтівників, що бажали повернутися до Єгипту і побити камінням Ісуса Навина та Халева, Бог приймає заступництво Мойсея.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:20–24.

> І сказав Господь: Я простив за словом твоїм; та, як живу Я, — вся земля наповниться славою Господньою. Бо всі ті мужі, що бачили славу Мою та Мої чудеса, які Я чинив в Єгипті та в пустині, і випробовували Мене вже оце десять разів, і не послухалися Мого голосу, — певно, не побачать краю, що Я клявся їхнім батькам; і жоден із тих, хто гнівив Мене, не побачить його. А раб Мій Халев, бо в ньому був інший дух, і він цілком пішов за Мною, — його Я введу до того краю, куди він ходив; і потомство його заволодіє ним. Числа 14:20-24.

The history represented here in Numbers fourteen is the final test for ancient Israel and their failure secured for them death in the wilderness over the following forty years. The history is directly associated with Revelation eighteen for God there proclaimed that “as truly as” God lives “all the earth shall be filled with the glory of the Lord.” It’s a very strong statement that God places in this historical record, and in so doing He emphasizes that the history represented in Numbers chapters thirteen and fourteen, pointed forward to the mighty movement of the angel of Revelation eighteen. Because Revelation eighteen is the end of the remnant people of God, the beginning of the remnant people of God is also illustrated in the passage we are considering in the book of Numbers.

Історія, подана тут у чотирнадцятому розділі книги Числа, є останнім випробуванням для стародавнього Ізраїлю, і їхня поразка прирекла їх на смерть у пустелі протягом наступних сорока років. Ця історія безпосередньо пов’язана з вісімнадцятим розділом Об’явлення, бо там Бог проголосив, що так само напевно, як Бог живе, уся земля буде наповнена славою Господньою. Це дуже сильне твердження, яке Бог поміщає в цей історичний запис, і таким чином Він підкреслює, що історія, представлена в тринадцятому й чотирнадцятому розділах книги Числа, вказувала наперед на могутній рух ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення. Оскільки вісімнадцятий розділ Об’явлення є завершенням останку Божого народу, то початок останку Божого народу також проілюстровано в уривку з книги Числа, який ми розглядаємо.

On August 11, 1840, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the second woe, the former chosen covenant people were tested by the message of Elijah that had just been proven to be correct.

11 серпня 1840 року, при сповненні пророцтва про іслам, що стосувалося другого горя, колишній обраний завітний народ був випробуваний вісткою пророка Іллі, яка щойно була підтверджена як істинна.

On September 11, 2001, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the third woe, the former chosen covenant people marked the beginning of the judgment of the living as the message of Elijah that had just been proven to be correct.

11 вересня 2001 року, коли сповнилося ісламське пророцтво про третє горе, колишній обраний народ завіту ознаменував початок суду над живими як послання Іллі, істинність якого щойно була доведена.

The Elijah message of the Millerite history was set within the context of prophetic time. The Elijah message on September 11, 2001 was set within the context of the repetition of history. September 11, 2001 repeated the history of August 11, 1840 for both dates represent a fulfillment of a prophecy of Islam, and both mark the descent of the angel, that Sister White said is “no less a personage than Jesus Christ.” Though Sister White never says the angel of Revelation eighteen “was no less a personage than Jesus Christ” as she does of the angel of Revelation ten, the angel of Revelation eighteen lightens the earth with “his” glory, and the Scriptures are clear that it is the glory of Jesus Christ that lightens the earth.

Послання Іллі в історії міллеритів було представлено в контексті пророчого часу. Послання Іллі 11 вересня 2001 року було представлено в контексті повторення історії. 11 вересня 2001 року повторило історію 11 серпня 1840 року, бо обидві дати є виконанням пророцтва про іслам і обидві позначають зішестя ангела, про якого сестра Вайт сказала, що він «не менш значна особа, ніж Ісус Христос». Хоч сестра Вайт ніколи не говорить про ангела вісімнадцятого розділу Об’явлення, що він «був не менш значною особою, ніж Ісус Христос», як вона говорить про ангела десятого розділу Об’явлення, ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення освітлює землю «своєю» славою, а Писання чітко свідчить, що саме слава Ісуса Христа освітлює землю.

The instrument of judgment that brought about the test of the Protestants in the beginning was the Millerite movement as represented by Elijah. The instrument of judgment that brings about the test of Seventh-day Adventism at the end is the Elijah movement as represented by the one hundred and forty-four thousand. The symbol of Elijah has more than one meaning, and though he represents Miller and the Millerite movement, he also represents the one hundred and forty-four thousand.

Знаряддям суду, яке на початку спричинило випробування протестантів, був міллеритський рух, уособлений Іллею. Знаряддям суду, що наприкінці зумовлює випробування адвентизму сьомого дня, є рух Іллі, уособлений ста сорока чотирма тисячами. Символ Іллі має не одне значення, і хоч він представляє Міллера та міллеритський рух, він також представляє сто сорок чотири тисячі.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51-53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 412.

> Мойсей на горі Преображення був свідком Христової перемоги над гріхом і смертю. Він представляв тих, хто вийде з могил під час воскресіння праведних. Ілля, який був узятий на небо, не побачивши смерті, представляв тих, хто житиме на землі під час другого пришестя Христа і хто буде «перемінений — в одну мить, як оком змигнути, при останній сурмі»; коли «це смертне повинно зодягнутися в безсмертя», і «це тлінне повинно зодягнутися в нетління». 1 Коринтян 15:51–53. Ісус був зодягнений у небесне світло, так, як Він з’явиться, коли прийде «другий раз, без гріха, на спасіння». Адже Він прийде «у славі Свого Отця зі святими ангелами». Євреїв 9:28; Марка 8:38. Обітниця Спасителя учням тепер здійснилася. На горі майбутнє царство слави було представлене в мініатюрі: Христос — Цар, Мойсей — представник воскреслих святих, а Ілля — перенесених. Бажання віків, 412.

The covenant people that are passed by are the majority of ten to two. Many are called, but few are chosen. The failure of the tenth test was based upon whether the evil report, or the good report of the Promised Land was rejected or accepted. Thus, the history here illustrated demonstrates that victory or defeat in the progressive testing history is premised upon a choice of two methodologies that interpret the same information.

Народ завіту, який обходять стороною, становить більшість — десять проти двох. Багато покликаних, але мало вибраних. Провал десятого випробування залежав від того, який звіт про Обітовану землю — злий чи добрий — було відкинуто або прийнято. Отже, наведена тут історія демонструє, що перемога або поразка в історії послідовних випробувань ґрунтується на виборі між двома методологіями, які тлумачать ту саму інформацію.

All twelve spies saw the Promised Land, but two different conclusions were drawn concerning what the Promised Land represented. One report was motivated by human fear the other by faith. One manifested a desire to reject the leading of God and return to Egyptian slavery and the other report manifested a desire to trust the leading of God and move forward into the Promised Land.

Усі дванадцять розвідників побачили Обітовану землю, але було зроблено два різні висновки щодо того, що вона означала. Один звіт був зумовлений людським страхом, інший — вірою. Один виявляв бажання відкинути Боже провадження й повернутися до єгипетського рабства, а інший виявляв бажання довіритися Божому провадженню й рушити вперед до Обітованої землі.

In the Millerite movement, the majority also chose to return to the bondage of Babylon and become her daughters, and this was the manifestation of their decision to reject the prophetic message of the first angel. The faithful Millerites chose to follow the prophetic message of the first angel, even after the apparent failure at the first disappointment in the spring of 1844. The history of Numbers sets forth two different “reports” of the twelve spies, representing two different analyses of the same prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism did not accept a prophetic message, they rejected a formerly established prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism returned to and accepted the biblical methodology that opposed William Miller throughout his ministry. Those that rejected the prophetic message and desired to return to bondage were typified by the rebels of Numbers fourteen, who ultimately died in the wilderness.

У міллеритському русі більшість також вирішила повернутися до рабства Вавилону й стати її дочками, і це було виявом їхнього рішення відкинути пророчу вістку першого ангела. Вірні міллеріти обрали йти за пророчою вісткою першого ангела навіть після здавалося б провалу під час першого розчарування навесні 1844 року. Історія книги Числа викладає два різні "звіти" дванадцяти розвідників, що представляють два різні аналізи тієї самої пророчої вістки. У 1863 році лаодикійський адвентизм не прийняв пророчої вістки, він відкинув раніше утверджену пророчу вістку. У 1863 році лаодикійський адвентизм повернувся до та прийняв біблійну методологію, яка протистояла Вільяму Міллеру протягом усього його служіння. Ті, хто відкинув пророчу вістку й бажав повернутися в рабство, були типологічно представлені бунтівниками з чотирнадцятого розділу книги Числа, які зрештою померли в пустелі.

The number ten, when considered as a symbol, as with all symbols has more than one meaning. Its symbolic meaning must be understood by the context of the passage where it is located. “Ten” as a symbol can represent persecution. It can represent a test. It can represent the ten-fold union of the kings of Europe, the northern tribes of Israel and the United Nations. In the church of Smyrna God’s people were to have tribulation for ten days.

Число десять, якщо розглядати його як символ, як і всі символи, має більше ніж одне значення. Його символічний зміст слід розуміти з контексту того уривка, де воно міститься. «Десять» як символ може означати переслідування. Воно може означати випробування. Воно може означати десятикратний союз царів Європи, північних колін Ізраїлю та Організації Об’єднаних Націй. У Смирнській церкві Божий народ мав перенести скорботу протягом десяти днів.

> Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:10.

> Не бійся нічого з того, що маєш перетерпіти: ось диявол кине деяких із вас до в’язниці, щоб вас випробували; і матимете скорботу десять днів: будь вірний до смерті, і дам тобі вінець життя. Об’явлення 2:10.

The historians point to the persecution carried out by Diocletian in the history of Smyrna, for that being the most severe persecution of Smyrna’s history, and it lasted ten years. Other historians identify ten different persecutions in the history of Smyrna. Either way, they were carried out by Imperial Rome, which in Daniel seven is represented by ten horns. Those ten kings were the kings, typified by Ahab who committed fornication with the papacy, and were the tool of persecution the papacy used to accomplish the slaughter during the Dark Ages. “Ten” represents the state power that accomplishes the persecution for Jezebel. In Daniel chapter one “ten” symbolizes a testing period.

Історики називають переслідування, здійснене Діоклетіаном, найжорстокішим в історії Смірни; воно тривало десять років. Інші історики виокремлюють десять різних переслідувань в історії Смірни. Так чи інакше, їх здійснив Імперський Рим, який у сьомому розділі Даниїла представлено десятьма рогами. Ті десять царів — це царі, яких уособлює Ахав, що чинив блуд із папством, і вони були знаряддям переслідування, яке папство використовувало для здійснення кривавої різанини у період темних віків. «Десять» означає державну владу, яка здійснює переслідування для Єзавелі. У першому розділі Даниїла «десять» символізує період випробувань.

> Prove thy servants, I beseech thee, ten days; and let them give us pulse to eat, and water to drink. Then let our countenances be looked upon before thee, and the countenance of the children that eat of the portion of the king’s meat: and as thou seest, deal with thy servants. So he consented to them in this matter, and proved them ten days. And at the end of ten days their countenances appeared fairer and fatter in flesh than all the children which did eat the portion of the king’s meat. Daniel 1:12–15.

> Випробуй, благаю тебе, рабів твоїх десять днів; і нехай дають нам овочі на їжу та воду на пиття. Тоді нехай перед тобою оглянуть наші обличчя і обличчя юнаків, що їдять страви з царського столу; і як побачиш, так учини з рабами твоїми. І він погодився з ними в цій справі та випробовував їх десять днів. А наприкінці десяти днів їхні обличчя виглядали кращими й повнішими тілом, ніж у всіх юнаків, які їли страви з царського столу. Даниїл 1:12-15.

In Numbers fourteen ancient Israel had provoked God ten times, representing ten tests over a period of time.

У Числах 14 стародавній Ізраїль дратував Бога десять разів, що означало десять випробувань протягом певного часу.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice. Numbers 14:21, 22.

> Та, як живий Я, — вся земля наповниться славою Господньою. Бо всі ті люди, що бачили Мою славу та Мої чудеса, які Я вчинив у Єгипті та в пустелі, і випробовували Мене вже десять разів, і не послухалися Мого голосу. Числа 14:21, 22.

If you were to search the internet for the understanding of what specific rebellions represent the nine rebellions or failed tests from the deliverance at the Red Sea until the tenth test you will find a few variations of which of the failures of ancient Israel should be marked as one of those ten tests. I contend that the Red Sea deliverance that has been specifically identified as lining up with October 22, 1844, is the beginning of the ten tests, and therefore the place to begin counting the tests that arose from 1844 to 1863. There had been a progressive testing process that began in 1798 when the book of Daniel was unsealed, and that process covered the history of the first and second angel’s messages that concluded at the arrival of the third angel on October 22, 1844.

Якби ви шукали в інтернеті пояснення того, які саме бунти становлять дев’ять бунтів або провалених випробувань від визволення при Червоному морі до десятого випробування, ви б виявили кілька варіантів щодо того, які з невдач давнього Ізраїлю слід вважати одним із тих десяти випробувань. Я стверджую, що визволення при Червоному морі, яке було спеціально визначене як таке, що відповідає 22 жовтня 1844 року, є початком десяти випробувань, і тому саме з нього слід починати відлік випробувань, що виникли в 1844–1863 роках. Існував поступовий процес випробування, який розпочався 1798 року, коли було розкрито книгу Даниїла, і цей процес охопив історію звісток першого та другого ангелів, яка завершилася приходом третього ангела 22 жовтня 1844 року.

> “In Minneapolis God gave precious gems of truth to His people in new settings. This light from heaven by some was rejected with all the stubbornness the Jews manifested in rejecting Christ, and there was much talk about standing by the old landmarks. But there was evidence they knew not what the old landmarks were. There was evidence and there was reasoning from the word that commended itself to the conscience; but the minds of men were fixed, sealed against the entrance of light, because they had decided it was a dangerous error removing the ‘old landmarks’ when it was not moving a peg of the old landmarks, but they had perverted ideas of what constituted the old landmarks.

> У Міннеаполісі Бог дав Своєму народові дорогоцінні перлини істини в новому огранюванні. Це світло з небес деякі відкинули з усією впертістю, яку виявили юдеї, відкидаючи Христа, і багато говорили про відстоювання старих віх. Але було видно, що вони не знали, що таке старі віхи. Були свідчення і були міркування зі Слова, які самі собою промовляли до сумління; але розуми людей були закам’янілі, запечатані для прийняття світла, бо вони вирішили, що це небезпечна помилка — усунення «старих віх», хоча при цьому не зрушували жодного кілка старих віх, але їхні уявлення про те, що становили старі віхи, були спотворені.

> “The passing of the time in 1844 was a period of great events, opening to our astonished eyes the cleansing of the sanctuary transpiring in heaven, and having decided relation to God’s people upon the earth, [also] the first and second angels’ messages and the third, unfurling the banner on which was inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus.’ One of the landmarks under this message was the temple of God, seen by His truth-loving people in heaven, and the ark containing the law of God. The light of the Sabbath of the fourth commandment flashed its strong rays in the pathway of the transgressors of God’s law. The nonimmortality of the wicked is an old landmark. I can call to mind nothing more that can come under the head of the old landmarks. All this cry about changing the old landmarks is all imaginary.” The 1888 Materials, 518.

> "Минання часу в 1844 році було періодом великиких подій, що відкривали нашим приголомшеним очам очищення святині, яке відбувалося на небі і мало вирішальне відношення до Божого народу на землі, [також] першу і другу ангельську вістку та третю, яка розгортала прапор, на якому було написано: 'Заповіді Божі і віра Ісуса.' Однією з віх цієї вістки був храм Божий, який Його правдолюбивий народ бачив на небі, і ковчег, що містив закон Божий. Світло суботи четвертої заповіді кинуло свої потужні промені на шлях порушників Божого закону. Смертність нечестивих є старою віхою. Я не можу пригадати нічого іншого, що можна було б віднести до категорії старих віх. Увесь цей галас про зміну старих віх — надуманий." Матеріали 1888 року, 518.

On October 22, 1844 the third angel arrived with a message in his hand.

22 жовтня 1844 року третій ангел прибув із посланням у руці.

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man.” Early Writings, 254.

> Коли служіння Ісуса завершилося у святому місці, і Він увійшов у святе святих та став перед ковчегом, що містив Божий закон, Він послав ще одного могутнього ангела з третьою вісткою до світу. В руку ангела було покладено пергаментний сувій, і, коли він зійшов на землю в силі й величі, він проголосив страшне попередження з найжахливішою погрозою, яку коли-небудь було донесено людству. Ранні твори, 254.

On October 22, 1844 an angel descended with a parchment in his hand that God’s people were to eat. The “landmarks” doctrines that are then identified are to either be eaten and accepted or rejected and not eaten. When the third angel arrived with the parchment in his hand, the message within the parchment represented six testing truths. Those six tests were identified as the “passing of time,” representing the twenty-three hundred year prophecy; the judgment, represented as “the cleansing of the sanctuary”; the three angel’s messages; “the law of God”; “the Sabbath”; and the state of the dead as represented as the “nonimmortality of the soul.”

22 жовтня 1844 року ангел зійшов із пергаментом у руці, який Божий народ мав з'їсти. Виявлені тоді доктрини-"віхи" слід або з'їсти й прийняти, або відкинути й не з'їсти. Коли третій ангел з'явився з пергаментом у руці, послання на цьому пергаменті представляло шість випробувальних істин. Тими шістьма випробуваннями були: "сплив часу", що представляє пророцтво про дві тисячі триста років; суд, представлений як "очищення святилища"; вістки трьох ангелів; "закон Божий"; "Субота"; і стан мертвих, представлений як "смертність душі".

Those six truths are of course interrelated, but they individually were identified as landmarks. Some may not wish to include the passing of time in this list, but obviously many rejected the truth that October 22, 1844 was a genuine fulfillment of prophecy. They failed that test, which of course prevented them from struggling with the tests that followed. God’s testing process has been repeatedly established as a progressive process that requires victory over the test you are first given, before you can be involved with the following test.

Ті шість істин, звісно, взаємопов’язані, але кожну з них було визначено як віху. Дехто може не бажати включати минання часу до цього переліку, але, очевидно, багато хто відкинув істину, що 22 жовтня 1844 року було справжнім виконанням пророцтва. Вони не витримали того випробування, що, звісно, перешкодило їм боротися з подальшими випробуваннями. Божий процес випробувань неодноразово підтверджено як поступальний процес, який вимагає перемоги над першим випробуванням, яке тобі дано, перш ніж ти зможеш перейти до наступного.

> “When we began to present the light on the Sabbath question, we had no clearly defined idea of the third angel’s message of Revelation 14:9–12. The burden of our testimony as we came before the people was that the great second advent movement was of God, that the first and second messages had gone forth, and that the third was to be given. We saw that the third message closed with the words: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ And we as clearly saw as we now see that these prophetic words suggested a Sabbath reform; but as to what the worship of the beast mentioned in the message was, or what the image and the mark of the beast were, we had no defined position.

> Коли ми почали проливати світло на питання суботи, ми не мали чітко визначеного уявлення про вістку третього ангела з Об’явлення 14:9–12. Сутність нашого свідчення, коли ми зверталися до людей, полягала в тому, що великий рух другого пришестя був від Бога, що перша й друга вістки вже були проголошені, а третю слід було звістити. Ми бачили, що третя вістка завершується словами: «Ось терпіння святих: тут ті, хто додержуються Божих заповідей і віри Ісуса». І ми так само ясно бачили, як і тепер, що ці пророчі слова вказували на реформу суботи; але щодо того, що являло собою поклоніння звірові, згадане у вістці, або що таке образ і знак звіра, ми не мали визначеної позиції.

> “God by His Holy Spirit let light shine forth upon His servants, and the subject gradually opened to their minds. It required much study and anxious care to search it out, link after link. By care, anxiety, and incessant labor has the work moved on until the great truths of our message, a clear, connected, perfect whole, have been given to the world.

> Бог Своїм Святим Духом зіслав світло на Своїх слуг, і це питання поступово відкривалося їхньому розумінню. Потрібно було багато ретельного дослідження і тривожної турботи, щоб вивчити його, ланка за ланкою. Завдяки турботі, занепокоєнню та невпинній праці ця справа просувалася вперед, доки великі істини нашої вістки — чітке, зв’язне, досконале ціле — не були дані світові.

> “I have already spoken of my acquaintance with Elder Bates. I found him to be a true Christian gentleman, courteous and kind. He treated me as tenderly as though I were his own child. The first time he heard me speak, he manifested deep interest. After I had ceased speaking, he arose and said: ‘I am a doubting Thomas. I do not believe in visions. But if I could believe that the testimony the sister has related tonight was indeed the voice of God to us, I should be the happiest man alive. My heart is deeply moved. I believe the speaker to be sincere, but cannot explain in regard to her being shown the wonderful things she has related to us.’

> Я вже розповідала про моє знайомство зі старійшиною Бейтсом. Я переконалася, що він — справжній християнський джентльмен, ввічливий і добрий. Він ставився до мене так ніжно, ніби я була його власною дитиною. Уперше, коли він почув, як я говорю, він виявив глибоку зацікавленість. Коли я закінчила говорити, він підвівся і сказав: «Я — Фома невіруючий. Я не вірю у видіння. Але якби я міг повірити, що свідчення, яке сестра розповіла сьогодні ввечері, було справді голосом Божим для нас, я був би найщасливішим чоловіком на світі. Моє серце глибоко зворушене. Я вірю, що вона щира, але не можу пояснити, як їй могли бути показані ті дивовижні речі, про які вона нам розповіла».

> “A few months after my marriage, I attended, with my husband, a Conference at Topsham, Maine, at which Elder Bates was present. He did not then fully believe that my visions were of God. That meeting was a season of much interest. The Spirit of God rested upon me; I was wrapped in a vision of God’s glory, and for the first time had a view of other planets. After I came out of vision, I related what I had seen. Elder B. then asked if I had studied astronomy. I told him I had no recollection of ever looking into an astronomy. Said he: ‘This is of the Lord.’ I never before saw him so free and happy. His countenance shone with the light of heaven, and he exhorted the church with power.” Testimonies, volume 1, 78–80.

> "Кілька місяців після мого заміжжя я разом із чоловіком відвідала конференцію в Топшемі, штат Мен, на якій був присутній старійшина Бейтс. Тоді він не цілком вірив, що мої видіння були від Бога. Та конференція була часом великого зацікавлення. Дух Божий зійшов на мене; я була охоплена видінням Божої слави і вперше побачила інші планети. Коли я вийшла з видіння, я розповіла про побачене. Тоді старійшина Б. запитав, чи вивчала я астрономію. Я сказала йому, що не пам’ятаю, щоб коли-небудь навіть заглядала до книги з астрономії. Він сказав: 'Це від Господа.' Я ніколи раніше не бачила його таким вільним і щасливим. Його обличчя сяяло небесним світлом, і він з силою звертався до церкви." Свідчення, том 1, 78–80.

Certainly, all these doctrinal tests are interconnected, but they are also tests that can be isolated, and they were progressively opened up to God’s servants. There are many churches who observe the seventh-day Sabbath, but who reject the message of the three angels. They reject the truth that judgment began on October 22, 1844, but still observe the Sabbath. These doctrinal tests are interconnected but represent six specific tests.

Безперечно, всі ці доктринальні випробування взаємопов’язані, але водночас це випробування, які можна розглядати окремо, і вони поступово відкривалися слугам Божим. Є багато церков, які дотримуються суботи сьомого дня, але відкидають вістку трьох ангелів. Вони відкидають істину про те, що суд розпочався 22 жовтня 1844 року, але все ж дотримуються суботи. Ці доктринальні випробування взаємопов’язані, але становлять шість окремих випробувань.

As just illustrated by Joseph Bates, the sea captain that was fully familiar with astronomy accepted the Spirit of Prophecy, which he had previously rejected. In December of 1844, Ellen White received her first vision and the seventh test arrived in the movement.

Як щойно показав приклад Джозефа Бейтса, морський капітан, який досконало розбирався в астрономії, прийняв Дух пророцтва, який він раніше відкидав. У грудні 1844 року Еллен Уайт отримала своє перше видіння, і в русі з’явилося сьоме випробування.

> “The Bible must be your counselor. Study it and the testimonies God has given; for they never contradict his Word. If the Testimonies speak not according to the word of God, reject them. Christ and Belial cannot be united.” Selected Messages, book 3, 33.

> "Біблія має бути вашим порадником. Вивчайте її та свідчення, які Бог дав; адже вони ніколи не суперечать Його Слову. Якщо Свідчення не відповідають Божому слову, відкиньте їх. Христос і Веліар не можуть бути поєднані." Вибрані вісті, книга 3, 33.

Shortly after the great disappointment Sister White endorsed an article which identified Christ moving from the holy place into the Most Holy Place on October 22, 1844. She recommended the publication to “every saint.”

Невдовзі після Великого Розчарування сестра Вайт схвалила статтю, яка стверджувала, що Христос 22 жовтня 1844 року перейшов із Святого до Святого Святих. Вона рекомендувала цю публікацію «кожному святому».

> “I believe the Sanctuary, to be cleansed at the end of the 2300 days, is the New Jerusalem Temple, of which Christ is a minister. The Lord shew me in vision, more than one year ago, that Brother Crosier had the true light, on the cleansing of the Sanctuary, &c; and that it was his will, that Brother C. should write out the view which he gave us in the Day-Star, Extra, February 7, 1846. I feel fully authorized by the Lord, to recommend that Extra, to every saint.” A Word to the Little Flock, 12.

> "Я вірю, що Святилище, яке має бути очищене наприкінці 2300 днів, — це Храм Нового Єрусалима, у якому Христос є служителем. Господь показав мені у видінні понад рік тому, що брат Крозьє мав істинне світло щодо очищення Святилища тощо; і що це була Його воля, аби брат К. виклав погляд, який він дав нам, у «Дей-Стар», Extra, 7 лютого 1846 р. Я відчуваю, що Господь цілком уповноважив мене рекомендувати той Extra кожному святому." Слово до малого стада, 12.

Her endorsement was of Crosier’s description of Christ’s movement to the Most Holy Place, but the article contained several erroneous teachings, including apostate Protestantism’s teaching that the “daily” in the book of Daniel represented Christ’s ministry. She therefore penned a clarification that first was published in 1850 and then later included in the book Early Writings. There she identified that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the ‘daily’.”

Вона схвалила опис Крозьє щодо переходу Христа до Святого Святих, але стаття містила кілька помилкових вчень, зокрема вчення відступницького протестантизму про те, що «щоденне» у книзі Даниїла представляло служіння Христа. Тому вона написала роз’яснення, яке вперше було опубліковане у 1850 році, а згодом включене до книги «Ранні твори». Там вона зазначила, що «ті, хто проголошували заклик години суду, мали правильне розуміння „щоденного“».

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed.” Early Writings, 74.

> Тоді я побачила щодо «щоденного» (Дан. 8:12), що слово «жертва» було додане людською мудрістю і не належить до тексту, і що Господь дав правильне розуміння цього тим, хто проголошував заклик години суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були єдині в правильному розумінні «щоденного»; але у плутанині, що настала після 1844 року, було прийнято інші погляди, і за цим настали темрява й замішання. Ранні твори, 74.

The subject of “the daily” in the book of Daniel became a symbol of Adventism’s return to the methodology of apostate Protestantism in the early part of the twentieth century, and today the correct Millerite understanding of “the daily” has been rejected by the theologians of Adventism. It has been rejected, in spite of Sister White clearly identifying that the Millerites were correct in identifying “the daily” as the satanic power of paganism. They rejected the truth of “the daily” not only in contradiction of her inspired endorsement that the Millerites understanding was correct, but also in direct contradiction of her straightly identifying that the false doctrine that teaches that “the daily” represents Christ’s sanctuary ministry was delivered by “angels that were expelled from heaven!”

Тема «щоденного» у книзі Даниїла стала символом повернення адвентизму до методології відступницького протестантизму на початку двадцятого століття, і сьогодні правильне міллеритське розуміння «щоденного» відкинуте богословами адвентизму. Його відкинули, попри те, що сестра Вайт чітко зазначала, що міллерити мали рацію, ототожнюючи «щоденне» із сатанинською силою язичництва. Вони відкинули істину про «щоденне» не лише всупереч її натхненному схваленню того, що міллеритське розуміння було правильним, але й у прямій суперечності її однозначному твердженню, що хибна доктрина, яка навчає, ніби «щоденне» представляє служіння Христа у святині, була передана «ангелами, що були вигнані з неба!».

> “And there was Brother Daniells, whose mind the enemy was working; and your mind and Elder Prescott’s mind were being worked by the angels that were expelled from heaven.” Manuscript Releases, volume 20, 17.

> «І там був брат Даніелс, над розумом якого діяв ворог; а над вашим розумом і над розумом старійшини Прескотта працювали ангели, вигнані з неба». Публікації рукописів, том 20, 17.

Her profound rejection of what Adventism now uses as one of its “dishes of fables” was so severe, because Daniells and Prescott took a symbol of satanic power (paganism) and assigned that symbol to Christ’s (His sanctuary ministry). This makes eight doctrinal tests.

Її глибоке неприйняття того, що адвентизм тепер використовує як одну зі своїх "страв із байок", було настільки рішучим, бо Данієлс і Прескотт взяли символ сатанинської сили (язичництва) і приписали цей символ Христові (Його служінню у святині). Це становить вісім доктринальних тестів.

The ninth test in the history leading to 1863 is the production of the second table of Habakkuk in 1850. The 1843 pioneer chart was produced in 1842, and is only called the 1843 chart because it predicted Christ’s return in 1843. The command to produce a second table of Habakkuk was given to Sister White in 1850. The production of Habakkuk’s two tables link the history of the first and second angels to the history of the third. In her grandson’s biography of her life and work, he provides an overview of the events that led to the production of the 1850 chart. He does so by selecting relevant comments of Sister White and adds his commentary in the overview.

Дев’яте випробування в історії, що веде до 1863 року, — це створення другої таблиці Авакума в 1850 році. Піонерську діаграму 1843 року було виготовлено у 1842 році, і її називають діаграмою 1843 року лише тому, що вона передбачала повернення Христа у 1843 році. Повеління створити другу таблицю Авакума було дано сестрі Вайт у 1850 році. Створення двох таблиць Авакума пов’язує історію першого й другого ангелів з історією третього. У біографії її життя та праці, написаній її онуком, він подає огляд подій, що призвели до створення діаграми 1850 року. Він робить це, добираючи доречні висловлювання сестри Вайт і додаючи свій коментар в огляді.

> “On our return to Brother Nichols’ the Lord gave me a vision and showed me that the truth must be made plain upon tables and it would cause many to decide for the truth by the third angel’s message, with the two former being made plain upon tables.—Letter 28, 1850.

> Коли ми повернулися до брата Ніколса, Господь дав мені видіння і показав, що істину слід ясно подати на таблицях, і це спричинить, що багато хто зробить вибір на користь істини через вістку третього ангела, причому дві попередні мають бути ясно подані на таблицях.—Лист 28, 1850.

> “In this vision she was also shown that which would give James White courage to continue publishing:

> У цьому видінні їй також було показано те, що надало б Джеймсу Вайту мужності продовжувати видавати:

> “I also saw it was as necessary for the paper to be published as for the messengers to go, for the messengers need a paper to carry with them containing present truth to put in the hands of those that hear, and then the truth would not fade from the mind. And that the paper would go where the messengers could not go.—Ibid.

> «Я також побачив, що було так само необхідно, щоб газету було опубліковано, як і щоб посланці йшли, бо посланцям потрібна газета, що містить теперішню істину, аби вони могли нести її з собою і дати в руки тим, хто чує, і тоді істина не вивітрювалася б із пам’яті. І що газета піде туди, куди посланці не можуть піти.—Там само.»

> “Work on the new chart was begun at once, and opportunity was given to tell the brethren about it in the issue of Present Truth that James got out the next month:

> Роботу над новою схемою було розпочато відразу, і було надано можливість розповісти братам про це в номері журналу «Present Truth», який Джеймс випустив наступного місяця:

> “The Chart. A chronological chart of the visions of Daniel and John, calculated to illustrate clearly the present truth, is now being lithographed under the care of Brother Otis Nichols, of Dorchester, Massachusetts. Those who teach the present truth will be greatly aided by it. Further notice of the chart will be given hereafter.—Present Truth, November, 1850.

> Таблиця. Хронологічна таблиця видінь Даниїла та Івана, розрахована на те, щоб чітко проілюструвати теперішню істину, тепер літографується під наглядом брата Отіса Ніколса з Дорчестера, штату Массачусетс. Тим, хто навчає теперішньої істини, вона стане великою допомогою. Подальше повідомлення про таблицю буде подано згодом. — Теперішня істина, листопад 1850 року.

> “By late January, 1851, the chart was ready and advertised for $2. James White was much pleased with it and offered it free to ‘those whom God has called to give the message of the third angel’ (Review and Herald, January, 1851). Some generous donations had helped meet the expense of publication.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 185.

> До кінця січня 1851 року діаграма була готова і пропонувалася за 2 долари. Джеймс Вайт був нею дуже задоволений і запропонував її безкоштовно «тим, кого Бог покликав нести вістку третього ангела» (Review and Herald, січень 1851 р.). Деякі щедрі пожертви допомогли покрити витрати на видання. Артур Вайт, «Еллен Г. Вайт: Ранні роки», том 1, 185.

Speaking of the 1843 chart Sister White recorded that it had been directed by God.

Говорячи про діаграму 1843 року, сестра Вайт записала, що її було спрямовано Богом.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Господь показав мені, що таблиця 1843 року була керована його рукою і що жодну її частину не слід змінювати; що числа були такими, як він хотів. Його рука була над нею і приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки його руку не було віднято. Review and Herald, 1 листопада 1850.

When recording the light associated with the command to produce another chart in 1850, she provided the same divine endorsement of the 1850 chart as was given concerning the 1843 chart, while also identifying that other charts that were then being produced were not acceptable to the Lord. The command to produce a new chart was incorporated with a command to print a new publication.

Коли вона записувала одкровення, пов’язане з наказом створити ще одну діаграму у 1850 році, вона надала таке саме божественне схвалення діаграмі 1850 року, яке було дано щодо діаграми 1843 року, водночас зазначила, що інші діаграми, які тоді створювалися, не були прийнятними для Господа. Наказ створити нову діаграму було поєднано з наказом надрукувати нове видання.

> “I saw the chart-making business was all wrong. It originated with Brother Rhodes and was followed out by Brother Case. Means has been spent in making charts and forming uncouth disgusting images to represent angels and the glorious Jesus. Such things I saw were displeasing to God. I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.

> Я побачив, що справа виготовлення діаграм була цілком неправильною. Вона почалася з брата Родса і була підхоплена братом Кейсом. Були витрачені кошти на виготовлення діаграм і створення неоковирних, огидних зображень, щоб зображати ангелів і славного Ісуса. Я побачив, що такі речі не до вподоби Богові. Я побачив, що Бог був у виданні діаграми братом Ніколсом. Я побачив, що в Біблії є пророцтво про цю діаграму, і якщо ця діаграма призначена для Божого народу, якщо вона достатня для одного, то й для іншого, а якщо комусь потрібна нова діаграма, намальована у більшому масштабі, то й усім вона потрібна так само.

> “I saw that it was a restless, uneasy, unsatisfied, ungrateful feeling in Brother Case that desired another chart. I saw that these painted charts had a bad effect upon the congregation. It caused a light, chaffy spirit of ridicule to be in the meeting.

> Було видно, що в брата Кейса було неспокійне, тривожне, незадоволене, невдячне почуття, яке спонукало його бажати ще одного плаката. Було видно, що ці намальовані плакати мали поганий вплив на громаду. Вони спричиняли легковажний, пустопорожній дух глузування на зібранні.

> “I saw that the charts ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation. There is something light, lovely, and heavenly in the representation of the angels on the charts. The mind is almost imperceptibly led to God and heaven. But the other charts that have been gotten up disgust the mind, and cause the mind to dwell more on earth than heaven. Images representing angels look more like fiends than beings of heaven. I saw that the charts had for days and weeks occupied Brother Case’s mind when he should have been seeking heavenly wisdom from God, and should have been growing in graces of the Spirit and the knowledge of the truth.

> Я бачив, що таблиці, повелені Богом, сприятливо вражали розум, навіть без пояснення. Є щось світле, прекрасне й небесне в зображенні ангелів на цих таблицях. Розум майже непомітно спрямовується до Бога й неба. Але інші таблиці, які були підготовлені, викликають огиду й змушують розум більше зосереджуватися на земному, ніж на небесному. Образи, що мають зображати ангелів, більше схожі на бісів, ніж на істот неба. Я бачив, що ці таблиці протягом днів і тижнів займали думки брата Кейса, тоді як він мав би шукати небесної мудрості від Бога та зростати в благодатях Духа й у пізнанні істини.

> “I saw that if the means that has been wasted in getting out charts had been spent in getting out the truth clear before the brethren in publishing tracts, etc., it would have done much good and saved souls. I saw that the chart-making business has spread like the fever.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> Я бачила, що якби кошти, які було змарновано на виготовлення діаграм, було витрачено на те, щоб ясно представити істину перед братами через видання брошур тощо, це принесло б багато добра і врятувало б душі. Я бачила, що справа виготовлення діаграм поширилася, як лихоманка. Manuscript Releases, номер 13, 359; 1853.

She plainly states that “God was in the publishment of the [1850] chart by Brother Nichols,” and that there was “a prophecy [Habakkuk two] of this chart in the Bible.” She also identified that “the charts” [plural; 1843 and 1850] that were “ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation.” Habakkuk two commanded the Millerites to make the vision plain upon tables, (in the plural), that he that read the two charts could run to and fro in God’s Word. The divine charts needed no added explanations, as was the case with Uriah Smith’s 1863 counterfeit chart.

Вона прямо стверджує, що «Бог був у справі публікації таблиці [1850], зробленої братом Ніколсом», і що в Біблії є «пророцтво [Авакума, другий розділ] про цю таблицю». Вона також зазначила, що «таблиці» [множина; 1843 і 1850], які були «наказані Богом, сприятливо вражали розум навіть без пояснення». Другий розділ Авакума наказував міллеритам накреслити видіння виразно на таблицях (у множині), щоб той, хто читав дві таблиці, міг бігати туди й сюди в Божому Слові. Божественні таблиці не потребували додаткових пояснень, як це було у випадку з підробленою таблицею Урії Сміта 1863 року.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> І Господь відповів мені й сказав: Запиши видіння і виразно накресли його на таблицях, щоб той, хто читає його, міг бігти. Аввакума 2:2.

The tenth test is the focus of this article. With the ten tests referenced by Moses in Numbers chapter fourteen the Hebrew scholars and other theologians produce a variation of guesses at which events in the history from the Red Sea deliverance to the rebellion of the ten spies might represent. The rebellion of that history provides a few variations to choose from, but it is certain the tenth test marks the beginning of forty years of death by attrition in the wilderness until all the rebels that were of the age of accountability were dead.

Десяте випробування — у центрі уваги цієї статті. Стосовно десяти випробувань, на які посилається Мойсей у Книзі Числа, розділ чотирнадцятий, єврейські вчені та інші богослови висувають різні припущення щодо того, які події в історії — від визволення при Червоному морі до бунту десяти розвідників — вони можуть позначати. Сам бунт у цій історії дає кілька можливих варіантів, але безперечно, що десяте випробування знаменує початок сорока років повільного вимирання в пустелі, доки не померли всі бунтівники, які досягли віку відповідальності.

In like manner some may protest over my selection of these ten doctrinal tests, for there may be variations that seem better than what I am here setting forth. That being said, the tenth and final test is as clear as was the rebellion of the ten spies. It was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six. There are several prophetic proofs to uphold this identification.

Подібним чином дехто може заперечити щодо мого вибору цих десяти доктринальних випробувань, адже можуть існувати варіанти, які видаються кращими за те, що я тут викладаю. Попри це, десяте й останнє випробування є таким же очевидним, як і бунт десяти розвідників. Це було відкидання семи разів із двадцять шостого розділу Левіта. Існує кілька пророчих доказів, що підтверджують це ототожнення.

In the next article we will begin to identify those prophetic witnesses that uphold the identification that the seven times of Leviticus twenty-six is the tenth and final failure of Laodicean Adventism.

У наступній статті ми почнемо виявляти тих пророчих свідків, які підтримують твердження про те, що «сім разів» із 26-го розділу Левіта є десятим і остаточним провалом лаодикійського адвентизму.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No aftersuppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.

> Коли сила Божа свідчить про те, що є істина, ця істина має навіки залишатися істиною. Жодних подальших припущень, які суперечать світлу, даному Богом, не слід навіть розглядати. З’являтимуться люди з тлумаченнями Писання, які для них є істиною, але насправді не є істиною. Істину для цього часу Бог дав нам як основу нашої віри. Він Сам навчив нас, що є істина. Підійметься один, а потім ще інший, з новим світлом, яке суперечить світлу, яке Бог дав через вияв Його Святого Духа.

> “A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard-bearers who have fallen in death, are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> Ще живі декілька тих, хто пройшов через досвід, набутий під час утвердження цієї істини. Бог милостиво зберіг їм життя, щоб вони знову й знову, до самого кінця своїх днів, повторювали досвід, через який пройшли, як і апостол Іван — аж до самого завершення свого життя. А прапороносці, які померли, мають заговорити через перевидання їхніх праць. Мені вказано, що саме так мають бути почуті їхні голоси. Вони мають свідчити про те, що становить істину для цього часу.

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.” Selected Messages, book 1, 161.

> Ми не повинні приймати слова тих, хто приходить із вісткою, що суперечить особливим положенням нашої віри. Вони збирають велику кількість місць Писання і нагромаджують їх як докази навколо своїх проголошених теорій. Це робилося знову й знову протягом останніх п’ятдесяти років. І хоча Писання є Божим словом і заслуговує на повагу, його застосування, якщо таке застосування зрушує з підвалин хоч один стовп, які Бог підтримував протягом цих п’ятдесяти років, є великою помилкою. Той, хто робить таке застосування, не знає чудового вияву Святого Духа, який надав силу й вагу минулим вісткам, що прийшли до Божого народу. Вибрані вістки, книга 1, 161.

Back to Articles