Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Nine

Книга Даниїла — Номер вісімдесят дев’ять

Unraveling the False Doctrines: A Historical Examination of the Daily in Adventism

Викриття хибних доктрин: історичне дослідження «щоденного» в адвентизмі

Author

Jeff Pippenger

Published

February 22, 2024

Formats

PDF
Word

In the eighty-first article in this series of articles on the book of Daniel we included a passage from Manuscript Releases, volume 20, 17–22, where Sister White clearly identifies that the teaching that “the daily,” represents Christ’s sanctuary had been given to Elders Prescott and Daniells by “angels that had been expelled from heaven.” She does not actually identify their false idea of “the daily,” as I have done, but the historical record is abundantly clear that this is what they were trying to establish as truth. They were seeking to rewrite portions of Uriah Smith’s book Daniel and the Revelation, that uphold the understanding of “the daily,” which she identifies in Early Writings, page seventy-four as the correct view.

У вісімдесят першій статті цієї серії статей про книгу Даниїла ми включили уривок із Manuscript Releases, т. 20, с. 17–22, де сестра Вайт чітко зазначає, що вчення про те, що «щоденне» представляє Христове святилище, було передане старійшинам Прескотту та Даніеллсу «ангелами, яких було вигнано з неба». Вона насправді не окреслює їхню хибну ідею щодо «щоденного», як це зробив я, але історичні свідчення більш ніж очевидно показують, що саме це вони намагалися утвердити як істину. Вони прагнули переписати частини книги Урії Сміта «Даниїл і Об’явлення», які підтримують розуміння «щоденного», яке вона у «Ранніх творах», на сторінці сімдесят чотири, визначає як правильний погляд.

W. W. Prescott had published a periodical magazine titled The Protestant, in which the sole theme was lifting up the false view of “the daily.” He and the General Conference president, A. G. Daniells became the satanic spearhead to continue Prescott’s efforts towards establishing the false doctrine as the orthodox view in Adventism, but while Ellen White was alive their success in the satanic effort was held in check. In 1931, Daniells reported that in the very year that the passage from Manuscript Releases was written (1910), that he (Daniells) had an interview with Sister White on the subject of “the daily,” and that she had led him to believe that he and Prescott’s view was correct.

В. В. Прескотт видавав періодичний журнал під назвою «Протестант», єдиною темою якого було просування хибного розуміння «щоденного». Він разом із президентом Генеральної конференції А. Ґ. Даніелсом стали сатанинським авангардом, щоб продовжити зусилля Прескотта щодо утвердження хибної доктрини як ортодоксального погляду в адвентизмі, але доки Еллен Вайт була жива, їхній успіх у цій сатанинській справі стримувався. У 1931 році Даніелс повідомив, що саме в тому році, коли було написано уривок із Manuscript Releases (1910), він (Даніелс) мав розмову із сестрою Вайт на тему «щоденного» і що вона дала йому підстави вважати, що правильним є погляд, якого дотримувалися він і Прескотт.

It is important to understand this history, for we are now beginning our consideration of the increase of knowledge that arrived in 1989, when the sacred reform lines and the last six verses of Daniel eleven were unsealed. To recognize the light that was produced with the collapse of the Soviet Union in fulfillment of verse forty of Daniel eleven, requires that “the daily,” and the prophetic history represented by “the daily” be correctly understood, for that history illustrates the repeat of that history in verses forty to forty-five of Daniel eleven. Those verses identify that the message that is unsealed in those verses are the “tidings of the east and north,” that bring about the final persecution of God’s people.

Важливо розуміти цю історію, адже ми розпочинаємо розгляд примноження знання, що настало 1989 року, коли було розкрито священні лінії реформи та останні шість віршів одинадцятого розділу книги Даниїла. Щоб розпізнати світло, яке з’явилося з крахом Радянського Союзу на виконання сорокового вірша одинадцятого розділу Даниїла, необхідно правильно зрозуміти «щоденне» і пророчу історію, яку представляє «щоденне», бо ця історія ілюструє її повтор у віршах 40–45 одинадцятого розділу Даниїла. Ці вірші показують, що послання, розкриті в них, — це «вісті зі сходу та півночі», що призводять до остаточного переслідування Божого народу.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Але вісті зі сходу й півночі стривожать його; тому він вирушить у великій люті, щоб нищити й цілковито погубити багатьох. І поставить намети свого палацу між морями на славній святій горі; але прийде кінець йому, і ніхто йому не допоможе. Даниїла 11:44, 45.

The message of verse forty that was unsealed at the collapse of the Soviet Union in 1989, is the latter rain message that will cause the papacy (the king of the north), to “go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many.” “Tidings” is prophetically a message.

Послання сорокового вірша, яке було розпечатане під час краху Радянського Союзу в 1989 році, є посланням пізнього дощу, яке спричинить те, що папство (цар півночі) «вийде з великою люттю, щоб нищити й цілковито погубити багатьох». «Вісті» в пророчому розумінні — це послання.

> And how shall they preach, except they be sent? as it is written, How beautiful are the feet of them that preach the gospel of peace, and bring glad tidings of good things! Romans 10:15.

> А як вони будуть проповідувати, якщо не будуть послані? Як написано: Які гарні ноги тих, що проповідують Євангеліє миру і приносять радісну звістку про блага! Римлян 10:15.

The message of the latter rain is the message presented by God’s last-day watchmen, who sing the song of the vineyard and the song of Moses and the Lamb.

Послання пізнього дощу — це послання, яке проголошують Божі сторожі останніх днів, що співають пісню про виноградник і пісню Мойсея й Агнця.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Isaiah 52:7, 8.

> Які прекрасні на горах ноги того, хто приносить добру звістку, хто сповіщає мир; хто приносить добру звістку про добро, сповіщає спасіння; хто говорить Сіонові: Твій Бог царює! Сторожі твої піднесуть голос; разом заспівають одним голосом, бо око в око побачать, коли Господь поверне Сіон. Ісая 52:7, 8.

The “tidings” in verse forty-four of Daniel eleven enrage the man of sin, and the final papal bloodbath is accomplished. That message is the message of the third angel that swells to a loud cry at the soon coming Sunday law.

«Вісті» у сорок четвертому вірші одинадцятого розділу Даниїла розлючують людину гріха, і звершується кінцева папська різанина. Ця вістка є вісткою третього ангела, яка наростає до гучного кличу при близькому запровадженні недільного закону.

> “None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of ‘the third angel’ shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.” Signs of the Times, November 8, 1899.

> Ніхто не буде засуджений, доки не матиме світла і не усвідомить обов’язковість четвертої заповіді. Але коли вийде указ, що примушуватиме до дотримання фальшивої суботи, і гучний клич 'третього ангела' застерігатиме людей від поклоніння звірові та його образу, буде чітко проведено межу між фальшивим і справжнім. Тоді ті, хто й надалі залишатимуться в переступі, приймуть знак звіра. Знаки часу, 8 листопада 1899 р.

The “tidings of the east and north” that enrages the papacy, swells to a loud cry at the Sunday law, and that message is the message of the latter rain that began on September 11, 2001. The expression “loud voice” is a prophetic term that represents an increasing power.

«Вісті зі сходу й півночі», що розлючують папство, переростають у гучний клич під час недільного закону, і ця вістка є вісткою пізнього дощу, що розпочався 11 вересня 2001 року. Вислів «гучний голос» є пророчим терміном, що означає зростаючу силу.

> “The truth for this time, the third angel’s message, is to be proclaimed with a loud voice, meaning with increasing power, as we approach the great final test.” The 1888 Materials, 1710.

> "Істина для цього часу, вістка третього ангела, має проголошуватися гучним голосом, тобто з дедалі більшою силою, у міру того, як ми наближаємося до великого остаточного випробування." Матеріали 1888 року, 1710.

The “tidings” of verse forty-four is the latter rain message just before human probation closes, as Michael stands up. It is the same latter rain message that arrived on September 11, 2001, but it swells to a loud cry, or a loud voice when the one hundred and forty-four thousand are sealed and the Holy Spirit is then poured out without measure. It is the same latter rain message that marked the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

«Звістка» сорок четвертого вірша — це звістка пізнього дощу безпосередньо перед завершенням випробувального часу для людей, коли повстане Михаїл. Це та сама звістка пізнього дощу, яка прийшла 11 вересня 2001 року, але вона наростає до гучного кличу, або до гучного голосу, коли сто сорок чотири тисячі будуть запечатані, і тоді Святий Дух буде вилитий без міри. Це та сама звістка пізнього дощу, що ознаменувала період запечатування ста сорока чотирьох тисяч.

It is the latter rain message that has been counterfeited by a peace and safety message that is presented by Laodicean Adventism from the arrival of the “ass” until the arrival of the “lion”. The period between September 11, 2001, and the soon-coming Sunday law marks the spiritual death bed for Laodicean Adventism, and those that are judged after God’s house (Jerusalem) is judged, die in the same grave. The death bed for Laodicean Adventism is between the ass and the lion, and the message that is rejected and produces their death is the “tidings out of the “east” (a symbol of Islam) and the north (a symbol of the papacy). It is the same message, which is the third angel’s message.

Йдеться про звістку пізнього дощу, яку підмінено звісткою миру і безпеки, що її проголошує лаодикійський адвентизм від приходу "осла" до приходу "лева". Період між 11 вересня 2001 року і недільним законом, що невдовзі настане, становить духовне смертне ложе для лаодикійського адвентизму, а ті, кого судитимуть після того, як буде суджений Божий дім (Єрусалим), помирають у тій самій могилі. Смертне ложе для лаодикійського адвентизму — між ослом і левом, а звістка, яку відкидають і яка призводить до їхньої смерті, — це "звістка із "сходу" (символ ісламу) і півночі (символ папства). Це та сама звістка, яка є звісткою третього ангела.

The last six verses of Daniel eleven, that were unsealed at the time of the end in 1989, is the message of the latter rain, which is proclaimed in a time when a false latter rain message of “peace and safety” is being proclaimed. The testing of the latter rain first confronts God’s house, for that is where judgment begins, and it then confronts the other flock outside of God’s house. For this reason, it is essential to understand the “lie” that was introduced into Laodicean Adventism in the third generation, for while God pours out His Holy Spirit on those He is sealing, He simultaneously pours out strong delusion upon those who receive not the love of the truth.

Останні шість віршів одинадцятого розділу книги Даниїла, які були розпечатані в час кінця у 1989 році, є вісткою пізнього дощу, що звіщається в час, коли проголошується фальшива вістка пізнього дощу про «мир і безпеку». Випробування пізнього дощу спершу приходить до Божого дому, бо там починається суд, а потім — до іншої отари поза Божим домом. З цієї причини вкрай важливо зрозуміти «брехню», яку було введено в лаодикійський адвентизм у третьому поколінні, бо коли Бог виливає Свого Святого Духа на тих, кого Він запечатує, водночас виливає сильну оману на тих, хто не приймає любові істини.

During the controversy of the first decade and a half of the twentieth century over “the daily,” one of the men who defended the correct Millerite position that “the daily” is a symbol of paganism, was F. C. Gilbert. Gilbert was a convert from Judaism and read and spoke perfect Hebrew. He defended the pioneer position in the book of Daniel based upon his understanding of the Hebrew language. In 1910, the very year that Sister White wrote the manuscript that was going to be buried for decades, which identified that Daniells’ and Prescott’s view of “the daily,” came from Satan’s angels, Gilbert had a personal interview with Sister White over the issue of “the daily.”

Під час суперечки перших півтора десятиліть ХХ століття щодо «щоденного» одним із тих, хто захищав правильну міллеритську позицію, згідно з якою «щоденне» є символом язичництва, був Ф. С. Ґілберт. Ґілберт був наверненим з юдаїзму і досконало читав і говорив івритом. Він захищав піонерську позицію в книзі Даниїла, спираючись на своє розуміння івриту. У 1910 році, саме в той рік, коли сестра Вайт написала рукопис, який на десятиліття мав бути прихований і в якому стверджувалося, що погляд Даніеллса та Прескотта на «щоденне» походив від ангелів Сатани, Ґілберт мав особисту бесіду із сестрою Вайт щодо «щоденного».

We know he had an interview, for he immediately (the next day) wrote out a summary of the interview he had with Sister White. In 1931, A. G. Daniells made a claim that he had an interview with Sister White on the subject of “the daily” in the same year—1910. Daniells claimed Sister White left him no conclusion but that “the daily” was a symbol of Christ’s sanctuary ministry. But Daniells’ claim of an interview, was not only a “lie,” it is the “lie” of prophecy which produces strong delusion.

Ми знаємо, що він мав інтерв’ю, бо він негайно (наступного дня) написав короткий виклад того інтерв’ю, яке мав із Сестрою Вайт. У 1931 році А. Г. Даніелс заявив, що мав інтерв’ю із Сестрою Вайт на тему "щоденного" в тому ж році — 1910-му. Даніелс стверджував, що Сестра Вайт не залишила йому іншого висновку, окрім того, що "щоденне" було символом служіння Христа у святині. Але твердження Даніелса про інтерв’ю було не лише "брехнею", це "брехня" пророцтва, яка породжує сильну оману.

For those who may not have access to the 1843 and 1850 charts, it is important to understand that when the 1843 chart was published in 1842, the Millerites still believed the sanctuary that was to be cleansed in fulfillment of the twenty-three-hundred-year prophecy was the earth. When they published the 1850 chart, they then knew the sanctuary to be cleansed was the heavenly sanctuary. For this reason the 1843 chart has NO illustration of God’s sanctuary, but the 1850 chart DOES have an illustration of God’s sanctuary. This is important, for Daniells claimed that in his interview with Sister White that he showed her the 1843 chart, and he pointed out the sanctuary on the chart. That would have been impossible, for there is no sanctuary on the 1843 chart. His claim of an interview was a “lie.”

Для тих, хто може не мати доступу до діаграм 1843 і 1850 років, важливо розуміти, що коли діаграма 1843 року була опублікована у 1842 році, міллеріти все ще вірили, що святилище, яке мало бути очищене на виконання пророцтва про дві тисячі триста років, — це земля. Коли вони опублікували діаграму 1850 року, вони вже знали, що святилище, яке належало очистити, — небесне святилище. З цієї причини діаграма 1843 року не має зображення Божого святилища, але діаграма 1850 року має зображення Божого святилища. Це важливо, бо Даніелс стверджував, що під час своєї зустрічі із сестрою Вайт він показав їй діаграму 1843 року і вказав на святилище на діаграмі. Це було б неможливо, бо на діаграмі 1843 року немає святилища. Його твердження про зустріч було «брехнею».

When I was working through this history in 2009, and became aware that the men on both sides of the issue both claimed to have had an interview with Sister White on the subject of “the daily,” I emailed the Ellen White Estate and asked if they had access to the log book that recorded Sister White’s interviews in 1910. They replied that they still had the log book. The following is my email and the response from the Ellen White Estate.

Коли у 2009 році я опрацьовував цю історію і дізнався, що чоловіки з обох боків цього питання стверджували, що мали інтерв’ю з сестрою Уайт щодо «щоденного», я написав електронного листа до Фонду Еллен Уайт і запитав, чи мають вони доступ до журналу, в якому фіксувалися інтерв’ю сестри Уайт у 1910 році. Вони відповіли, що у них досі є цей журнал. Нижче наведено мій лист і відповідь від Фонду Еллен Уайт.

Monday, January 19, 2009

Понеділок, 19 січня 2009 року

To whom it may concern:

Кого це стосується:

I have heard that there is a log-book that recorded who had interviews with Sister White and what the interviews concerned. I am trying to verify or repudiate whether A. G. Daniells had an interview with Sister White in 1910 concerning the subject of the “daily.” I am aware that there is historical testimony that the interview took place, but I am wondering if there is any record in an official log-book that actually records this. At the same time, I have been told that F. C. Gilbert also had an interview with Sister White in 1910 on the subject of the “daily,” and would like to know if that can be confirmed by a log-book that was kept by her staff during that period. Perhaps there was no log-book, or perhaps if there was you do not release that information, or perhaps it may be beyond your ability to check it out for me even if it does exist. So, in any case I wanted to ask. Any help you could provide would be greatly appreciated.

Мені казали, що існує журнал, у якому фіксувалося, хто мав зустрічі із сестрою Вайт і чого ці зустрічі стосувалися. Я намагаюся підтвердити або спростувати, чи мав А. Ґ. Даніелс зустріч із сестрою Вайт у 1910 році щодо питання «щоденного». Мені відомо, що є історичні свідчення про те, що зустріч відбулася, але мене цікавить, чи є якийсь запис в офіційному журналі, де це насправді зафіксовано. Водночас мені казали, що Ф. К. Ґілберт також мав зустріч із сестрою Вайт у 1910 році з приводу «щоденного», і мені хотілося б знати, чи можна це підтвердити за журналом, який вівся її персоналом у той період. Можливо, такого журналу не було, або, якщо він був, ви не надаєте цієї інформації, або, можливо, вам не під силу перевірити це для мене, навіть якщо він існує. Тож у будь-якому разі хочу запитати. Будь-яка допомога з вашого боку буде високо цінуватиметься.

Dear Jeff,

Шановний Джефф,

Thank you for your email. We do have a fairly complete account of Ellen White’s itinerary, based upon her letters, diaries, and published appointments, but no “log-book” as such.

Дякуємо за ваш електронний лист. У нас справді є доволі повний опис маршруту Еллен Вайт, складений на основі її листів, щоденників і опублікованих оголошень про зустрічі, але "журналу подорожей" як такого немає.

You have no doubt read about A G Daniells’ visit with Ellen White in vol. 6 of the EGW Biography, The Later Elmshaven Years, pp. 256, 257. We have found no independent record of this interview. We do have a letter from Elder Gilbert on June 1, 1910, indicating his plan to be in St. Helena (where Ellen White lived) on June 6-9. That is the extent of the supporting documentation that I am aware of.

Ви, без сумніву, читали про візит А. Г. Данієллса до Еллен Уайт у т. 6 EGW Biography, The Later Elmshaven Years, с. 256, 257. Ми не знайшли жодного незалежного запису цього інтерв’ю. У нас є лист від елдера Ґілберта від 1 червня 1910 року, в якому він повідомляє про намір перебувати в St. Helena (де жила Еллен Уайт) 6–9 червня. Це весь обсяг підтверджувальної документації, про який мені відомо.

God bless—Tim Poirier Vice Director Ellen G. White Estate

Нехай Бог благословить — Тім Пуар’є, заступник директора Естейту Еллен Ґ. Вайт

There is no independent record of Daniells ever having an interview on the subject of “the daily,” but there is a letter from Gilbert identifying his intent to be at her home from the sixth to ninth of June, 1910.

Немає жодних незалежних відомостей про те, що Даніеллс коли-небудь давав інтерв’ю щодо теми «the daily», але є лист від Гілберта, в якому він повідомляє про намір перебувати в її домі з шостого по дев’яте червня 1910 року.

In the biography of Sister White, that the Ellen White estate references, where her grandson addresses the issue of Daniells’ interview he recorded Daniells’ claim concerning the fabricated interview of 1910:

У біографії сестри Вайт, на яку посилається фонд Еллен Вайт, у якій її онук розглядає питання інтерв’ю Даніеллса, він записав заяву Даніеллса щодо сфабрикованого інтерв’ю 1910 року:

> “At one point a little later in the discussions, Elder Daniells, accompanied by W. C. White and C. C. Crisler, eager to get from Ellen White herself just what the meaning was of her Early Writings statement, went to her and laid the matter before her. Daniells took with him Early Writings and the 1843 chart. He sat down close to Ellen White and plied her with questions. His report of this interview was confirmed by W. C. White:

> В якийсь момент трохи згодом під час дискусій старійшина Даніелс, у супроводі В. К. Вайта та С. С. Кріслера, палко бажаючи дізнатися від самої Еллен Вайт, що саме означало її висловлювання у книзі «Ранні твори», пішов до неї й виклав їй це питання. Даніелс узяв із собою «Ранні твори» та діаграму 1843 року. Він сів поруч із Еллен Вайт і засипав її запитаннями. Його звіт про цю розмову підтвердив В. К. Вайт:

> “‘I first read to Sister White the statement given above in Early Writings. Then I placed before her our prophetic chart used by our ministers in expounding the prophecies of Daniel and Revelation. I called her attention to the picture of the sanctuary and also to the 2300-year period as they appeared on the chart.

> 'Спочатку я прочитав сестрі Вайт наведене вище в Early Writings твердження. Потім я поклав перед нею нашу пророчу діаграму, яку наші служителі використовують для тлумачення пророцтв Даниїла та Об’явлення. Я звернув її увагу на зображення святилища, а також на період у 2300 років, як вони були зображені на діаграмі.

> “‘I then asked if she could recall what was shown her regarding this subject.

> 'Тоді я запитав, чи може вона пригадати, що їй було показано щодо цього питання.

> “‘As I recall her answer, she began by telling how some of the leaders who had been in the 1844 movement endeavored to find new dates for the termination of the 2300-year period. This endeavor was to fix new dates for the coming of the Lord. This was causing confusion among those who had been in the Advent Movement.

> 'Як я пам’ятаю її відповідь, вона почала з того, що розповіла, як деякі з керівників, які брали участь у русі 1844 року, намагалися знайти нові дати завершення 2300-річного періоду. Ця спроба полягала у встановленні нових дат пришестя Господа. Це спричиняло замішання серед тих, хто був у Адвентному русі.

> “‘In this confusion the Lord revealed to her, she said, that the view that had been held and presented regarding the dates was correct, and that there must never be another time set, nor another time message.

> "'У цій плутанині, за її словами, Господь відкрив їй, що погляд щодо дат, якого дотримувалися і який було представлено, був правильним, і що ніколи більше не слід встановлювати іншого часу, ані проголошувати іншого послання про час."

> “‘I then asked her to tell what had been revealed to her about the rest of the “daily”—the Prince, the host, the taking away of the “daily,” and the casting down of the sanctuary.

> 'Тоді я попросив її розповісти, що їй було відкрито про решту «щоденного» — Князя, воїнства, відняття «щоденного» і повалення святині.

> “‘She replied that these features were not placed before her in vision as the time part was. She would not be led out to make an explanation of those points of the prophecy.

> 'Вона відповіла, що ці аспекти не були показані їй у видінні так, як була показана часова частина. Вона не бралася давати пояснення щодо тих аспектів пророцтва.

> “‘The interview made a deep impression upon my mind. Without hesitation she talked freely, clearly, and at length about the 2300-year period, but regarding the other part of the prophecy she was silent.

> 'Інтерв'ю справило на мене глибоке враження. Без вагань вона вільно, чітко й докладно говорила про 2300-річний період, але щодо іншої частини пророцтва вона мовчала.

> “‘The only conclusion I could draw from her free explanation of the time and her silence as to the taking away of the “daily” and the casting down of the sanctuary was that the vision given her was regarding the time, and that she received no explanation as to the other parts of the prophecy.—DF 201b, AGD statement, Sept. 25, 1931.” Arthur White, Ellen G. White, volume 6, 257.

> «Єдиний висновок, до якого я міг дійти з її вільного пояснення часу та її мовчання щодо відняття «щоденного» і повалення святилища, полягав у тому, що видіння, дане їй, стосувалося часу, і що вона не отримала жодного пояснення щодо інших частин пророцтва. — DF 201b, заява AGD, 25 вересня 1931 р.». Артур Вайт, «Еллен Ґ. Вайт», том 6, 257.

Daniells claimed he showed her the 1843 chart and asked her about the sanctuary that is not represented on the chart. He claimed he also took the book Early Writings and plied her with questions about what she meant when she clearly endorsed the pioneer understanding of the “the daily” and that the chart was directed by the hand of the Lord. Ellen White’s son, who was the father of Arthur L. White, the biographer that wrote the overview of this supposed event, had accepted Daniells’ and Prescott’s satanic view of “the daily,” and gave witness to Daniells’ claim of what he had heard in the interview. They were simply not careful with their fabricated story, for the 1843 chart does not represent a sanctuary that Daniells could have pointed to.

Даніелс стверджував, що показав їй діаграму 1843 року і запитав її про святиню, якої на цій діаграмі немає. Він також стверджував, що взяв книгу Early Writings і засипав її запитаннями про те, що вона мала на увазі, коли чітко підтримала піонерське розуміння «щоденного» і що діаграма була спрямована рукою Господа. Син Еллен Вайт, який був батьком Артура Л. Вайта, біографа, що написав огляд цієї нібито події, прийняв сатанинський погляд Даніелса і Прескотта на «щоденне» і підтвердив твердження Даніелса щодо того, що він чув під час інтерв’ю. Вони просто були неуважні зі своєю вигаданою історією, бо діаграма 1843 року не зображує жодної святині, на яку Даніелс міг би вказати.

Another falsehood that is represented in the interview is the lie that the passage from Early Writings was a warning against “time setting.” The passage Daniells supposedly asked about is as follows:

Ще одна неправда, що фігурує в інтерв’ю, — це брехня про те, що уривок із «Early Writings» був застереженням проти «визначення часу». Уривок, про який нібито запитував Деніелс, такий:

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.

> Мені було показано, що діаграма 1843 року була спрямована рукою Господа, і що її не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів; що Його рука була над нею і приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Він не забрав Свою руку.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed. Time has not been a test since 1844, and it will never again be a test.” Early Writings, 74, 75.

> Тоді мені було показано щодо «щоденного» (Даниїл 8:12), що слово «жертва» було додано людською мудрістю і не належить до тексту, і що Господь дав правильний погляд на «щоденне» тим, хто виголошував клич години суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були єдині в правильному розумінні «щоденного»; але в сум’ятті після 1844 року були прийняті інші погляди, і за цим настали темрява та сум’яття. З 1844 року час не був випробуванням, і більше ніколи ним не буде. Ранні твори, 74, 75.

Willie C. White, Sister White’s son, had accepted the false view of “the daily,” and his son Arthur sought to perpetuate the “lie” associated with the interview that never happened by attempting to suggest that the warning in the passage from Early Writings, was simply and exclusively a warning against time setting. That argument was invented in the 1930’s and becomes a primary part of the “lie.”

Віллі С. Вайт, син сестри Вайт, прийняв хибний погляд на "the daily", а його син Артур намагався увічнити "брехню", пов’язану з інтерв’ю, якого ніколи не було, намагаючись стверджувати, що застереження в уривку з "Ранніх творів" було просто й виключно застереженням проти визначення часу. Цей аргумент було вигадано у 1930-х роках і він став основною частиною цієї "брехні".

We will take up that argument in the next article.

Ми розглянемо цей аргумент у наступній статті.

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.

> 23 вересня Господь показав мені, що Він вдруге простягнув Свою руку, щоб повернути останок Свого народу, і що в цей час збирання треба подвоїти зусилля. У час розсіяння Ізраїль був уражений і роздертий; але тепер, у час збирання, Бог зцілить і перев’яже Свій народ. У час розсіяння зусилля, спрямовані на поширення істини, мали мало впливу, досягали малого або й нічого; але в час збирання, коли Бог простяг Свою руку, щоб зібрати Свій народ, зусилля для поширення істини матимуть задуманий ефект. Усі повинні бути єдині й ревні в цій праці. Я побачила, що соромно комусь звертатися до часу розсіяння по приклади, які мають керувати нами тепер, у час збирання; бо якщо Бог зробить для нас тепер не більше, ніж Він робив тоді, Ізраїль ніколи не буде зібраний. Так само необхідно, щоб істина публікувалася в газеті, як і проповідувалася.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Господь показав мені, що таблиця 1843 року була керована Його рукою і що жодну її частину не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів. Що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Він не відняв Свою руку.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> Тоді я побачив щодо 'Щоденного', що слово 'жертва' було додане людською мудрістю і не належить до тексту; і що Господь дав правильний погляд на нього тим, хто виголосили клич про годину суду. Коли існувала єдність, до 1844 року, майже всі були одностайні щодо правильного розуміння 'Щоденного'; але після 1844 року, в замішанні, були прийняті інші погляди, і за цим послідували темрява й замішання. Review and Herald, 1 листопада 1850 р.

Back to Articles