Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Ninety-Six

Книга Даниїла - Номер сто дев'яносто шість

Prophetic Parallels and Divine Disappointment: The Revelatory Journey of God’s Last Day People in Revelation 10

Пророчі паралелі та Боже розчарування: Шлях одкровення Божого народу останніх днів у 10-му розділі Об’явлення

Author

Jeff Pippenger

Published

April 27, 2024

Formats

PDF
Word

In chapter ten of Revelation, where the history of the first and second angels’ messages is represented, John, as a symbol of God’s last-day people, was told in advance that there was to be a disappointment in the history he symbolically represented, and that disappointment was the element of the history of the first and second angels that had been sealed up to the Millerites’ understanding, in order to test their faith.

У десятому розділі Книги Об’явлення, де представлена історія першої та другої ангельських вісток, Іван, як символ Божого народу останніх днів, був заздалегідь попереджений, що в історії, яку він символічно уособлював, станеться розчарування, і це розчарування було тим елементом історії першої та другої ангельських вісток, який був запечатаний для розуміння міллеритів, щоб випробувати їхню віру.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:8–10.

> І голос, який я почув з неба, знову заговорив до мене і сказав: Піди й візьми книжечку, що відкрита в руці ангела, який стоїть на морі й на землі. І я підійшов до ангела й сказав йому: Дай мені книжечку. А він сказав мені: Візьми її та з’їж; і вона зробить твоє нутро гірким, але в устах твоїх буде солодкою, як мед. І я взяв книжечку з руки ангела й з’їв її; і в устах моїх вона була солодкою, як мед; але щойно я її з’їв, моє нутро стало гірким. Об’явлення 10:8–10.

In verse ten, John represents the history from August 11, 1840, when the mighty angel descended with a little book in his hand, unto the Great Disappointment on October 22, 1844. Before he symbolically represented that history, he is told by “the voice which” he “heard from heaven” informing him that when he eats the little book, “it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey.” The bitter disappointment is what tested the faith of the Millerites, and it was not best for them to know about that disappointment before it arrived, but John represents the last-day people who are required to know the facts associated with the delineation of events, that are the history of the first and second angels’ message.

У десятому вірші Іван представляє історію від 11 серпня 1840 року, коли могутній ангел зійшов із книжечкою в руці, аж до Великого Розчарування 22 жовтня 1844 року. Перш ніж він символічно зобразив ту історію, йому голос, який він чув із неба, сказав, що коли він з’їсть книжечку, «вона зробить твоє черево гірким, але в устах твоїх буде солодкою, як мед». Гірке розчарування випробувало віру міллеритів, і для них не було найкращим знати про те розчарування до його настання, але Іван представляє людей останніх днів, які повинні знати факти, пов’язані з окресленням подій, що становлять історію послань першого й другого ангелів.

That sacred history identifies that there would be a test brought upon the last-day people, and it would be a test based upon something that it was not best for them to understand in advance of the test, yet it was not the identical experience of the Millerites, though it perfectly aligned with the delineation of events represented by the first and second angel, for the Seven Thunders also represent, “future events which will be disclosed in their order.”

Та священна історія свідчить, що на людей останнього часу прийде випробування, і це буде випробування, засноване на чомусь, чого їм краще було б не розуміти заздалегідь; проте це не було тотожним досвідом мілеритів, хоч воно цілком узгоджувалося з описом подій, що їх представляють перший і другий ангел, бо Сім Громів також символізують «майбутні події, які будуть відкриті у своєму порядку».

Though required to know the foundational history of the Millerites, God’s last-day people would fulfill the same delineation of events as the Millerites, but what tested the Millerites, that was best for them not to know in advance, would be a different test, that was brought about by an element that was sealed up until the time was at hand for the Lion of the tribe of Judah to unseal the Revelation of Jesus Christ, which occurs in the hidden history of verse forty of Daniel eleven.

Хоча Божому народові останніх днів належить знати основоположну історію міллеритів, він здійснить таку саму послідовність подій, як і міллеріти; однак те, чим були випробувані міллеріти — про що їм було краще не знати наперед — стане іншим випробуванням, спричиненим елементом, що був запечатаний до часу, коли настане пора для Лева з племені Юдиного розпечатати Об’явлення Ісуса Христа, що відбувається в прихованій історії сорокового вірша одинадцятого розділу книги Даниїла.

What was sealed up was designed to test God’s last-day people, and the test would align with the waymark where the Millerites were tested, for whether in the first fulfillment in Millerite history or the last fulfillment of the last days, the Seven Thunders was “a delineation of events” “that would be disclosed in their order.”

Те, що було запечатано, було призначене, щоб випробувати Божий народ останніх днів, і це випробування узгоджувалося з віхою, на якій були випробувані міллерити, бо чи в першому сповненні в історії міллеритів, чи в останньому сповненні останніх днів, «Сім Громів» було "окресленням подій" "які мали бути відкриті по порядку".

What has been widely unrecognized is that as John represents the history of the descent of Christ with the little book on August 11, 1840 unto the Great Disappointment of October 22, 1844, that very history was also represented by the descent of the second angel on April 19, 1844. The first disappointment can be understood as the disappointment of John, who, after eating the little book on August 11, 1840, met disappointment on April 19, 1844. When that disappointment arrived the second angel descended with a “writing” in his hand.

Те, що здебільшого лишалося непоміченим, полягає в тому, що, як Іван представляє історію зішестя Христа з книжечкою 11 серпня 1840 року аж до Великого розчарування 22 жовтня 1844 року, ця сама історія також була представлена зішестям другого ангела 19 квітня 1844 року. Перше розчарування можна розуміти як розчарування Івана, який, після того як з’їв книжечку 11 серпня 1840 року, зазнав розчарування 19 квітня 1844 року. Коли настало те розчарування, другий ангел зійшов із «писанням» у руці.

> “Another mighty angel was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.” Early Writings, 247.

> Іншому могутньому ангелові було доручено зійти на землю. Ісус поклав йому в руку сувій, і коли він зійшов на землю, він вигукнув: «Вавилон упав, упав». Тоді я побачила, як розчаровані знову звели очі до неба, з вірою та надією очікуючи явлення свого Господа. Але багато хто, здавалося, залишався в заціпенінні, наче спали; проте я бачила слід глибокого смутку на їхніх обличчях. Розчаровані побачили з Писання, що вони перебувають у часі зволікання і що їм слід терпляче чекати здійснення видіння. Ті самі підстави, які спонукали їх очікувати свого Господа в 1843 році, спонукали їх очікувати Його і в 1844 році. І все ж я бачила, що більшість не мала тієї енергії, яка вирізняла їхню віру в 1843 році. Їхнє розчарування охолодило їхню віру. Ранні твори, 247.

The Millerite history that John represents in chapter ten, is the history of the first and also the second angel. The descent of the first angel with a message and the descent of the second angel with a message, mark the beginning of respective histories that both ended in disappointment, though John is more directly illustrating the entire history of both angels. Even after October 22, 1844, when the third angel arrived with a message, the disappointment of the rebellion of 1863, provides a third witness of a period that begins with a message that ends with disappointment.

Мілеритська історія, яку Іван подає в десятому розділі, — це історія першого, а також другого ангела. Сходження першого ангела зі звісткою і сходження другого ангела зі звісткою позначають початок відповідних історій, які обидві закінчилися розчаруванням, хоча Іван більш безпосередньо показує всю історію обох ангелів. Навіть після 22 жовтня 1844 року, коли третій ангел з’явився зі звісткою, розчарування, спричинене бунтом 1863 року, дає третє свідчення періоду, що починається зі звістки й закінчується розчаруванням.

The first disappointment of the movement of the third angel on July 18, 2020 was the parallel to the first disappointment of the Millerites. A truth was sealed up as was the truth of 1844 sealed up by the Lord holding His hand over a mistake in some of the figures, that produced the first disappointment of the Millerites. When the mistake was thereafter understood, the mistake had been unsealed, as the Lion of the tribe of Judah had removed His hand. The mistake of July 18, 2020, was brought about by the refusal to acknowledge that His hand had been raised on October 22, 1844, while He pronounced that “time should be no longer.”

Перше розчарування руху третього ангела 18 липня 2020 року було паралеллю до першого розчарування міллеритів. Одна істина була запечатана, так само як істина 1844 року була запечатана Господом, який тримав Свою руку над помилкою в деяких числах, яка спричинила перше розчарування міллеритів. Коли згодом цю помилку зрозуміли, її було розпечатано, бо Лев з племені Юдиного відняв Свою руку. Помилка 18 липня 2020 року була спричинена відмовою визнати, що Його рука була піднесена 22 жовтня 1844 року, коли Він проголосив: "часу більше не буде".

Whether it was the Philadelphian movement of the first angel’s first disappointment, or the first disappointment of the Laodicean movement of the third angel, His hand represents the waymark. On April 19, 1844 and on July 18, 2020 the disappointment produced a scattering time. Those who had either been gathered on August 11, 1840 or September 11, 2001, were scattered, and thereafter Christ began to gather His people a second time.

Чи йшлося про Філадельфійський рух, пов’язаний із першим розчаруванням першого ангела, чи про перше розчарування Лаодикійського руху третього ангела, Його рука репрезентує віху. 19 квітня 1844 року і 18 липня 2020 року розчарування спричинило період розсіяння. Ті, кого було зібрано або 11 серпня 1840 року, або 11 вересня 2001 року, були розсіяні, і після цього Христос почав вдруге збирати Свій народ.

He had gathered a people beginning on September 11, 2001, for as represented by Christ’s baptism, it is when the divine symbol descends that He begins to gather His disciples, not before. Then, after a scattering, Christ gathers His people a second time. Christ gathered His disciples beginning at His baptism, and after the scattering produced by the cross, He began to gather His disciples a second time. The prophetic fact of a second gathering that began in July 2023, was part of what had been sealed up on July 18, 2020, though it was clearly an element of the history of the Millerites.

Він почав збирати народ 11 вересня 2001 року, бо, як це представлено хрещенням Христа, саме коли сходить божественний символ, він починає збирати своїх учнів, а не раніше. Потім, після розсіяння, Христос вдруге збирає свій народ. Христос збирав своїх учнів, починаючи зі свого хрещення, а після розсіяння, спричиненого хрестом, він почав збирати своїх учнів удруге. Пророчний факт другого зібрання, що почалося в липні 2023 року, був частиною того, що було запечатано 18 липня 2020 року, хоча це було очевидним елементом історії міллеритів.

In verse forty of Daniel eleven, the beast from the bottomless pit arose and slew both horns of the earth beast in 2020. In July of 2023, the Lord began to gather His last-day people a second time. The process of gathering is represented within the sacred Millerite history, and in that history, there are two historical witnesses of His gathering His people a second time. The gathering process is a prophetic element that was sealed up until July 2023. The work of gathering His people a second time is fulfilled during the history of the Ukrainian War, just prior to the second election of the eighth president, that is of the seven.

У сороковому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла звір із безодні вийшов і вбив обидва роги звіра із землі у 2020 році. У липні 2023 року Господь розпочав удруге збирати Свій народ останніх днів. Процес збирання представлений у священній міллеритській історії, і в тій історії є два історичні свідки того, як Він удруге збирає Свій народ. Процес збирання є пророчим елементом, який був запечатаний до липня 2023 року. Праця збирання Його народу вдруге здійснюється під час історії Української війни, безпосередньо перед повторним обранням восьмого президента, що є із семи.

On August 11, 1840, the Lord gathered the Millerite movement, and He marked the gathering by the introduction of the 1843 chart, which was published in May of 1842. The chart represented the foundational message, for He was then laying the foundation of the Millerite temple. The descent of the angel of Revelation chapter ten, on August 11, 1840, parallels the baptism of Christ, which among other things marked the beginning of Christ selecting His disciples.

11 серпня 1840 року Господь зібрав міллеритський рух і позначив це зібрання представленням таблиці 1843 року, яку було опубліковано у травні 1842 року. Ця таблиця відображала основоположне послання, бо тоді Він закладав підвалини міллеритського храму. Зішестя ангела з десятого розділу Об’явлення 11 серпня 1840 року є паралеллю до хрещення Христа, яке, серед іншого, ознаменувало початок вибору Христом Своїх учнів.

> “With the calling of John and Andrew and Simon, of Philip and Nathanael, began the foundation of the Christian church. John directed two of his disciples to Christ. Then one of these, Andrew, found his brother, and called him to the Saviour. Philip was then called, and he went in search of Nathanael.” The Desire of Ages, 141.

> Із покликання Івана, Андрія та Симона, а також Филипа і Нафанаїла, розпочалося заснування християнської церкви. Іван спрямував двох своїх учнів до Христа. Тоді один із них, Андрій, знайшов свого брата і покликав його до Спасителя. Потім був покликаний Филип, і він пішов шукати Нафанаїла. Бажання віків, 141.

The work of William Miller from the time of the end in 1798, unto August 11, 1840, represented the work of John the Baptist, but when the angel of Revelation ten descended, as typified by the descent of the Holy Spirit at the baptism of Christ, the Lord “gathered” His foundational disciples. These two witnesses identify that Christ gathered His last-day people on September 11, 2001, when the angel of Revelation chapter eighteen descended, but as with the Millerites, they were to be tested by an element of the Seven Thunders which had been sealed up, and then the Lord would gather His people a second time.

Праця Вільяма Міллера від часу кінця 1798 року до 11 серпня 1840 року уособлювала служіння Івана Хрестителя, але коли зійшов ангел десятого розділу Об’явлення, як це було прообразлено зішестям Святого Духа під час хрещення Христа, Господь «зібрав» Своїх засадничих учнів. Ці два свідки засвідчують, що Христос зібрав Свій народ останнього часу 11 вересня 2001 року, коли зійшов ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, але, як і з міллеритами, їх мали випробувати елементом Семи Громів, що був запечатаний, і тоді Господь вдруге збере Свій народ.

The second gathering of God’s last-day people began in the history represented at the very ending of verse eleven, of chapter eleven of Daniel, just before Putin’s victory over Ukraine, and just before verse twelve where Russia and Putin’s prophetic testimony ends. Daniel chapter eleven verse eleven, therefore aligns with Revelation chapter eleven, verse eleven, for it is there the two witnesses are brought back to life.

Друге збирання Божого народу останнього часу почалося в історії, представленій на самому кінці одинадцятого вірша одинадцятого розділу книги Даниїла, безпосередньо перед перемогою Путіна над Україною і безпосередньо перед дванадцятим віршем, де завершується пророче свідчення Росії та Путіна. Отже, одинадцятий вірш одинадцятого розділу книги Даниїла узгоджується з одинадцятим віршем одинадцятого розділу книги Об’явлення, адже саме там двоє свідків повертаються до життя.

In the sacred Millerite history, the Lord began to gather His people a second time after the disappointment of April 19, 1844, and what was employed by the Lord to gather His people at that time was a recognition that they were fulfilling the tarrying time of the parable of the ten virgins of Matthew chapter twenty-five, and also Habakkuk chapter two. In order for the Millerites to recognize their condition and return, they had to recognize themselves as represented within God’s prophetic Word. They needed to see that they were God’s people in contrast with those who professed to be His people. In gathering His disappointed people, He was providing an illustration of the ensign that is lifted up to the Gentiles, thus emphasizing the distinction between His genuine but disappointed people, and His simply professed people.

У священній міллеритській історії Господь почав вдруге збирати Свій народ після розчарування 19 квітня 1844 року, і засобом, який Він тоді використав для зібрання Свого народу, було усвідомлення того, що у них сповнювався час зволікання, описаний у притчі про десять дів у 25 розділі Євангелія від Матвія, а також у 2 розділі книги пророка Авакума. Щоб міллеріти усвідомили свій стан і повернулися, вони мали визнати себе представленими у Божому пророчому Слові. Вони повинні були побачити, що є Божим народом на противагу тим, хто лише називав себе Його народом. Збираючи Свій розчарований народ, Він подавав образ знамена, піднесеного для народів, тим самим підкреслюючи відмінність між Своїм справжнім, хоча й розчарованим, народом і тими, хто лише називав себе Його народом.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10–12.

> І того дня постане корінь Єсея, що стане знаменом для народів; до нього звернуться язичники, і спочинок його буде славний. І станеться того дня, що Господь знову, вдруге, простягне свою руку, щоб повернути решту свого народу, що залишиться, з Ассирії, і з Єгипту, і з Патросу, і з Кушу, і з Еламу, і з Шінару, і з Хамату, і з островів моря. І він підніме знамено для народів, і збере вигнанців Ізраїля, і згромадить розсіяних Юди з чотирьох кінців землі. Ісая 11:10-12.

When the prophet Jeremiah represents those who were disappointed on April 19, 1844, he identified that he no longer associated with “the assembly of mockers,” who employed the failed prediction of 1843, as evidence that those represented by Jeremiah were false prophets.

Коли пророк Єремія представляє тих, хто був розчарований 19 квітня 1844 року, він зазначає, що більше не належить до «зібрання насмішників», яке використовувало пророцтво 1843 року, що не справдилося, як доказ того, що ті, кого Єремія представляє, були лжепророками.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Jeremiah 15:17.

> Не сидів я в зібранні насмішників і не веселився; сидів я сам через Твою руку, бо Ти наповнив мене обуренням. Єремії 15:17.

The “assembly of mockers” had cast out those represented by Jeremiah.

«Зібрання насмішників» вигнало тих, представлених Єремією.

> “Many were persecuted by their unbelieving brethren. In order to retain their position in the church, some consented to be silent in regard to their hope; but others felt that loyalty to God forbade them thus to hide the truths which He had committed to their trust. Not a few were cut off from the fellowship of the church for no other reason than expressing their belief in the coming of Christ. Very precious to those who bore this trial of their faith were the words of the prophet: ‘Your brethren that hated you, that cast you out for My name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but He shall appear to your joy, and they shall be ashamed.’ Isaiah 66:5.” The Great Controversy, 372.

> Багатьох переслідували їхні невіруючі браття. Щоб зберегти своє становище в церкві, дехто погоджувався мовчати про свою надію; але інші відчували, що вірність Богові забороняє їм таким чином приховувати істини, які Він доручив їм. Немало було відлучено від спільноти церкви не з іншої причини, як лише за висловлення своєї віри в пришестя Христа. Дуже дорогими для тих, хто зносив це випробування своєї віри, були слова пророка: «Ваші браття, що ненавиділи вас, що виганяли вас заради Мого імені, говорили: Нехай Господь прославиться; але Він явиться на вашу радість, і вони посоромляться». Ісая 66:5. Велика боротьба, 372.

When the Lord lifts up an ensign to the Gentiles, it will occur when He has stretched forth His hand a second time to gather the remnant of His people, who are the outcasts of Israel. They are those who no longer sit in the “assembly of mockers.”

Коли Господь піднесе стяг язичникам, це станеться тоді, коли Він вдруге простягне Свою руку, щоб зібрати решту Свого народу — вигнанців Ізраїля. Це ті, що вже не сидять у "зібранні насмішників".

The “root of Jesse” is a symbol of two blood lines, one from Judaism combined with a bloodline from outside of Judaism, and represents not only the bloodline of Jesus, but is also a symbol of the combination of divinity with humanity, for the ensign that is lifted up represents a people who have been sealed forever into the condition and experience of the combination of divinity with humanity, which is also represented in verse ten of Daniel chapter eleven by the symbol of the “fortress”. In verse ten, the sealing time of the one hundred and forty-four thousand is inferred by the prophetic understanding of the fortress, which is the head. In the history of verse eleven and the Ukrainian War, the Lord stretches His hand a second time to gather the outcasts who have been disappointed.

«Корінь Єссея» є символом двох кровних ліній: одна з юдаїзму, поєднана з кровною лінією поза юдаїзмом, і він представляє не лише кровну лінію Ісуса, але й є символом поєднання божественного з людським, бо піднесений стяг представляє народ, який навіки запечатаний у стані та досвіді поєднання божественного з людським, що також представлено в десятому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла символом «твердині». У десятому вірші час запечатування ста сорока чотирьох тисяч виводиться з пророчого розуміння твердині, яка є головою. В історії одинадцятого вірша та Української війни Господь вдруге простягає Свою руку, щоб зібрати вигнанців, які були розчаровані.

Therefore, with the testimony of Daniel eleven as the structure, we have identified the intrusion of the papacy into prophetic history, just before the Sunday law. We have seen the work of the Republican horn represented by Trump as he becomes the eighth that is of the seven, and begins the work of combining Church and State. We have the line of the apostate horn of Protestantism, as represented by the Maccabees. In the same history represented by those verses, we apply the line of the Seven Thunders, which is also the line of the parable of the ten virgins, identifying the experience of the one hundred and forty-four thousand, as well as the line of the three angels that outline the work of the true Protestant horn. One of the events for the true Protestant horn in that history is the second gathering.

Отже, взявши свідчення одинадцятого розділу книги Даниїла за структуру, ми виявили вторгнення папства в пророчу історію безпосередньо перед недільним законом. Ми бачили працю республіканського рога, представленого Трампом, коли він стає восьмим — і він із семи, — і починає процес поєднання церкви й держави. У нас є лінія відступницького рога протестантизму, як це представлено Маккавеями. У тій самій історії, представленій тими віршами, ми застосовуємо лінію Семи Громів, яка також є лінією притчі про десять дів, визначаючи досвід ста сорока чотирьох тисяч, а також лінію трьох ангелів, які окреслюють працю справжнього протестантського рога. Однією з подій для справжнього протестантського рога в тій історії є друге зібрання.

The second gathering occurred in the history of the second angel’s message, and it also occurred in the history of the third angel from 1844 unto 1863, establishing two witnesses from Millerite history of the Lord stretching His hand a second time to gather His scattered flock.

Друге зібрання відбулося в історії звістки другого ангела, і воно також відбулося в історії звістки третього ангела з 1844 по 1863 рік, встановлюючи двох свідків з історії міллеритів того, що Господь вдруге простягнув Свою руку, щоб зібрати Своє розсіяне стадо.

> “September 23, the Lord showed me that He had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering, Israel was smitten and torn, but now in the gathering time God will heal and bind up His people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering, when God has set His hand to gather His people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was wrong for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God should do no more for us now than He did then, Israel would never be gathered.” Early Writings, 74.

> "23 вересня Господь показав мені, що Він вдруге простяг Свою руку, щоб повернути останок Свого народу, і що в цей час збирання слід подвоїти зусилля. Під час розсіяння Ізраїль був уражений і розтерзаний, але тепер, у час збирання, Бог зцілить і перев’яже Свій народ. Під час розсіяння зусилля, спрямовані на поширення істини, мали лише малий вплив, приносили мало або й нічого; але під час збирання, коли Бог простяг Свою руку, щоб зібрати Свій народ, зусилля для поширення істини матимуть свій задуманий результат. Усі повинні бути єдині та ревні в праці. Я бачила, що неправильно комусь посилатися на розсіяння як на приклади, що мають керувати нами тепер, у час збирання; бо якби Бог тепер зробив для нас не більше, ніж зробив тоді, Ізраїль ніколи б не був зібраний." Ранні твори, 74.

In the appendix to Early Writings, Sister White explains the comment just cited:

У додатку до «Ранніх творів» сестра Вайт пояснює щойно процитований коментар:

> “3. The view that the Lord ‘had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people,’ on page 74, refers only to the union and strength once existing among those looking for Christ, and to the fact that He had begun to unite and to raise up His people again.” Early Writings, 86.

> 3. Видіння про те, що Господь «удруге простяг Свою руку, щоб повернути останок Свого народу», на сторінці 74, стосується лише єдності та сили, що колись існували серед тих, хто очікував Христа, і того факту, що Він почав знову об’єднувати й підносити Свій народ. Ранні твори, 86.

The sacred history of the Seven Thunders representing August 11, 1840 unto October 22, 1844, typified the sacred history of October 22, 1844 unto the rebellion of 1863. Line upon line, the first history represented an illustration of wise virgins, and the second line represented provides an illustration of foolish virgins. Both histories began when an angel descended with a message that was to be eaten. The arrival of the angel in both histories began a testing process that produced a scattering, and by 1849, Sister White was being shown that the Lord was again stretching forth His hand a second time, this time to gather those who had been scattered on October 22, 1844.

Священна історія Семи Громів, що охоплює період від 11 серпня 1840 року до 22 жовтня 1844 року, була прообразом священної історії від 22 жовтня 1844 року до повстання 1863 року. Лінія за лінією: перша історія була ілюстрацією мудрих дів, а друга — ілюстрацією нерозумних дів. Обидві історії починалися тоді, коли ангел зійшов із вісткою, яку належало з’їсти. Прибуття ангела в обох історіях започаткувало випробувальний процес, що спричинив розсіяння, і до 1849 року сестрі Вайт було показано, що Господь знову простягає Свою руку вдруге, цього разу щоб зібрати тих, хто був розсіяний 22 жовтня 1844 року.

They had been scattered by the Great Disappointment, as the wise on April 19, 1844 had been scattered by their first disappointment. The second gathering identified that the Lord “had begun to unite and to raise up His people again.” At the second gathering the Lord’s work includes lifting up an ensign that is united with one another upon the message, and whose humanity is united with His divinity. The purpose of the ensign is to call God’s other flock out of Babylon, which is accomplished by men and women seeing the ensign.

Вони були розсіяні Великим розчаруванням, як і мудрі 19 квітня 1844 року були розсіяні своїм першим розчаруванням. Друге зібрання засвідчило, що Господь «почав знову єднати та піднімати Свій народ». На другому зібранні праця Господа включає піднесення знамена, яке об’єднане навколо звістки і чия людська природа поєднана з Його божественною. Мета цього знамена — покликати інше Боже стадо вийти з Вавилона, і це звершується, коли чоловіки та жінки бачать знамено.

The ensign is the army of those who have united their humanity with Christ’s divinity in the time of the Sunday law testing time. Thus, the second gathering identifies the “root of Jesse,” will be lifted up, carrying the twofold prophetic symbolism of Ruth, a heathen who is gathered by the ensign being joined with Boaz, a symbol of the one hundred and forty-four thousand, and also a symbol of the Redeemer, who paid the price for Ruth, and was her near kinsmen. In the incarnation of Christ’s divine nature with the fallen flesh of human nature He became our near kinsman. The ensign that is lifted up are those united by the message, who finalize the work of joining their humanity to Christ’s divinity in advance of the Sunday law.

Знамено — це воїнство тих, які в час випробування недільним законом поєднали свою людську природу з божественністю Христа. Отже, друге збирання виявляє «корінь Єсея», який буде піднесений, несучи подвійний пророчий символізм Рут — язичниці, яку збирає знамено, з’єднуючи її з Воозом, що є символом ста сорока чотирьох тисяч, а також символом Викупителя, який заплатив за Рут викупну ціну і був її близьким родичем. У втіленні, коли божественна природа Христа з’єдналася з палою людською плоттю, Він став нашим близьким родичем. Піднесене знамено — це ті, кого об’єднало послання, які завершують працю з поєднання своєї людської природи з божественністю Христа напередодні недільного закону.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “The appreciation of the Bible grows with its study. Whichever way the student may turn, he will find displayed the infinite wisdom and love of God.

> Цінування Біблії зростає з її вивченням. Яким би шляхом не пішов дослідник, він знайде явленими безмежну мудрість і любов Бога.

> “The significance of the Jewish economy is not yet fully comprehended. Truths vast and profound are shadowed forth in its rites and symbols. The gospel is the key that unlocks its mysteries. Through a knowledge of the plan of redemption, its truths are opened to the understanding. Far more than we do, it is our privilege to understand these wonderful themes. We are to comprehend the deep things of God. Angels desire to look into the truths that are revealed to the people who with contrite hearts are searching the word of God, and praying for greater lengths and breadths and depths and heights of the knowledge which He alone can give.

> Значення юдейського устрою ще не повністю збагнене. Величні й глибокі істини відображені в його обрядах і символах. Євангеліє — ключ, що відкриває його таємниці. Через пізнання плану викуплення його істини стають зрозумілими. Нам даровано привілей розуміти ці дивовижні теми набагато більше, ніж ми розуміємо нині. Ми покликані осягати глибини Божі. Ангели бажають зазирнути в істини, які відкриваються людям, що зі скрушеними серцями досліджують Слово Боже і моляться про більшу довжину й ширину, глибину й висоту того пізнання, яке лише Він може дати.

> “As we near the close of this world’s history, the prophecies relating to the last days especially demand our study. The last book of the New Testament scriptures is full of truth that we need to understand. Satan has blinded the minds of many, so that they have been glad of any excuse for not making the Revelation their study. But Christ through His servant John has here declared what shall be in the last days, and He says, ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein.’ Revelation 1:3.

> Коли ми наближаємося до завершення історії цього світу, пророцтва, що стосуються останніх днів, особливо потребують нашого вивчення. Остання книга Нового Завіту сповнена істини, яку нам потрібно зрозуміти. Сатана засліпив розум багатьох, тож вони раді будь-якому приводу, щоб не робити Об’явлення предметом свого вивчення. Та Христос через Свого слугу Івана тут відкрив, що буде в останні дні, і Він говорить: «Блаженний той, хто читає, і ті, що слухають слова цього пророцтва, і додержуються того, що в ньому написано». Об’явлення 1:3.

> “‘This is life eternal,’ Christ said, ‘that they might know Thee the only true God, and Jesus Christ, whom Thou hast sent.’ John 17:3. Why is it that we do not realize the value of this knowledge? Why are not these glorious truths glowing in our hearts, trembling upon our lips, and pervading our whole being?

> «Оце є життя вічне, — сказав Христос, — щоб вони пізнали Тебе, єдиного істинного Бога, та Ісуса Христа, якого Ти послав». Івана 17:3. Чому ми не усвідомлюємо цінності цього знання? Чому ці славні істини не палають у наших серцях, не тремтять на наших устах і не просякають усе наше єство?

> “In giving us His word, God has put us in possession of every truth essential for our salvation. Thousands have drawn water from these wells of life, yet there is no diminishing of the supply. Thousands have set the Lord before them, and by beholding have been changed into the same image. Their spirit burns within them as they speak of His character, telling what Christ is to them, and what they are to Christ. But these searchers have not exhausted these grand and holy themes. Thousands more may engage in the work of searching out the mysteries of salvation. As the life of Christ and the character of His mission are dwelt upon, rays of light will shine forth more distinctly at every attempt to discover truth. Each fresh search will reveal something more deeply interesting than has yet been unfolded. The subject is inexhaustible. The study of the incarnation of Christ, His atoning sacrifice and mediatorial work, will employ the mind of the diligent student as long as time shall last; and looking to heaven with its unnumbered years he will exclaim, ‘Great is the mystery of godliness.’

> Дарувавши нам Своє слово, Бог наділив нас усією істиною, необхідною для нашого спасіння. Тисячі черпали воду з цих джерел життя, однак вони не міліють. Тисячі поставили перед собою Господа, і, споглядаючи, перемінювалися в той самий образ. Їхній дух палає в них, коли вони говорять про Його характер, розповідаючи, ким для них є Христос і ким вони є для Христа. Але ці шукачі не вичерпали цих величних і святих тем. Ще тисячі можуть долучитися до праці дослідження таємниць спасіння. У міру того, як роздумують над життям Христа та характером Його місії, промені світла щораз виразніше засяють при кожній спробі відкрити істину. Кожен новий пошук відкриватиме щось ще глибше й цікавіше, ніж було розкрито досі. Тема невичерпна. Вивчення втілення Христа, Його викупної жертви та посередницького служіння займатиме розум старанного дослідника, доки триватиме час; і, звівши погляд до неба з його незліченними роками, він вигукне: «Велика таємниця побожності».

> “In eternity we shall learn that which, had we received the enlightenment it was possible to obtain here, would have opened our understanding. The themes of redemption will employ the hearts and minds and tongues of the redeemed through the everlasting ages. They will understand the truths which Christ longed to open to His disciples, but which they did not have faith to grasp. Forever and forever new views of the perfection and glory of Christ will appear. Through endless ages will the faithful Householder bring forth from His treasure things new and old.” Christ’s Object Lessons, 132–134.

> У вічності ми пізнаємо те, що, якби ми прийняли те просвітлення, яке можна було отримати тут, відкрило б наш розум. Теми викуплення займатимуть серця, розуми й уста викуплених протягом нескінченних віків. Вони зрозуміють істини, які Христос прагнув відкрити Своїм учням, але яких вони через нестачу віри не змогли осягнути. Навіки віків відкриватимуться все нові й нові грані досконалості та слави Христа. «Крізь нескінченні віки вірний Господар дому виноситиме зі Своєї скарбниці нове й старе». Наочні уроки Христа, 132–134.

Back to Articles