Article

# The Eighth is of the Seven - Number One

Восьмий із Семи — Номер один

Miller’s Two Rome’s

Два Рими Міллера

Author

Jeff Pippenger

Published

September 13, 2023

Formats

PDF
Word

William Miller based his prophetic message upon the framework of two desolating powers, which he correctly identified as pagan Rome and papal Rome.

Вільям Міллер побудував своє пророче послання на основі концепції двох спустошливих сил, які він правильно визначив як язичницький Рим і папський Рим.

> “William Miller, when applying his hermeneutic, noticed in the various apocalyptic passages a recurring theme of controversy between the people of God and their enemies. In his analysis of the persecuting powers of God’s people throughout the ages he developed the concept of the two abominations, defined as paganism (the first abomination) symbolizing the persecuting force outside the church, and the papacy (the second abomination) representing the persecuting power within the church. It was the motif of the two abominations that characterized most of his following prophetic interpretations.” P. Gerard Damsteegt, Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission, 22.

> Вільям Міллер, застосовуючи свій герменевтичний підхід, помітив у різних апокаліптичних уривках повторювану тему протистояння між Божим народом і його ворогами. У своєму аналізі переслідувальних сил проти Божого народу впродовж віків він розвинув поняття двох мерзот, яке він окреслив як язичництво (перша мерзота), що символізує переслідувальну силу поза Церквою, і папство (друга мерзота), що репрезентує переслідувальну силу всередині Церкви. Саме мотив двох мерзот характеризував більшість його подальших пророчих тлумачень. P. Gerard Damsteegt, Основи вістки та місії адвентистів сьомого дня, 22.

The theologians of Adventism acknowledge the fact that Miller’s framework of prophetic application was the two desolating powers of paganism and papalism, even if they only consider it as an analysis of Millerite history, and not as a truth that was given him by God.

Богослови адвентизму визнають, що міллерівська схема застосування пророцтв полягала у двох спустошувальних силах язичництва та папства, навіть якщо вони розглядають це лише як аналіз історії міллеритів, а не як істину, дану йому Богом.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> Бог послав Свого ангела, щоб торкнутися серця фермера, який не вірив у Біблію, і спонукати його досліджувати пророцтва. Ангели Божі неодноразово відвідували того обраного, щоб спрямовувати його розум і відкрити його розумінню пророцтва, які завжди були темними для Божого народу. Йому був даний початок ланцюга істини, і його вели шукати ланку за ланкою, доки він не споглянув із подивом і захопленням на Слово Боже. Він побачив там досконалий ланцюг істини. Те Слово, яке він вважав не натхненним Богом, тепер відкрилося перед його поглядом у своїй красі й славі. Він побачив, що одна частина Писання пояснює іншу, і коли якийсь уривок був недоступний його розумінню, він знаходив в іншій частині Слова те, що його пояснювало. Він ставився до святого Божого Слова з радістю та з найглибшою повагою і благоговінням. Ранні твори, 230.

“His angel” is identified directly as Gabriel by Sister White.

«Його ангел» безпосередньо ідентифікований як Гавриїл сестрою Вайт.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1. And to John the angel declared, ‘I am a fellow servant with thee and with thy brethren the prophets.’ Revelation 22:9, R.V. Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God to sinful men.” The Desire of Ages, 99.

> Слова ангела: «Я — Гавриїл, що стою в присутності Бога», показують, що він займає становище високої честі в небесних дворах. Коли він прийшов із вісткою до Даниїла, сказав: «Немає нікого, хто стояв би зі мною в цьому, окрім Михаїла [Христа], вашого князя». Даниїла 10:21. Про Гавриїла Спаситель говорить в Об’явленні, кажучи, що «Він послав і сповістив це через Свого ангела Своєму рабові Іванові». Об’явлення 1:1. А Іванові ангел промовив: «Я співслужитель з тобою і з братами твоїми, пророками». Об’явлення 22:9, R.V. Дивовижна думка — що ангел, який стоїть наступним у пошані після Сина Божого, є тим, кого обрано, щоб відкривати задуми Бога грішним людям. Бажання віків, 99.

“Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God” to William Miller’s mind. Not only Gabriel, but angels in the plural guided his understanding of the prophecies “which had ever been dark to God’s people.” Gabriel and other angels led Miller through the Bible consecutively from Genesis onward. He therefore was led to the longest time prophecy in the Bible, which is the “seven times” (twenty-five hundred and twenty years) of Leviticus twenty-six, well before he was led to the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight and verse fourteen.

«Дивовижна думка — що ангел, який стоїть другим за честю після Сина Божого, є тим, кого обрано, щоб відкрити Божі задуми», — на думку Вільяма Міллера. Не лише Гавриїл, а й ангели — у множині — спрямовували його розуміння пророцтв, «які завжди були темними для Божого народу». Гавриїл та інші ангели проводили Міллера через Біблію послідовно, починаючи з книги Буття. Тож його привели до найдовшого часового пророцтва в Біблії, тобто до «семи часів» (дві тисячі п’ятсот двадцять років) Левіта 26, задовго до того, як його привели до двох тисяч трьохсот днів Даниїла 8:14.

> “I then devoted myself to prayer and to the reading of the word. I determined to lay aside all my prepossessions, to thoroughly compare Scripture with Scripture, and to pursue its study in a regular and methodical manner. I commenced with Genesis, and read verse by verse, proceeding no faster than the meaning of the several passages should be so unfolded, as to leave me free from embarrassment respecting any mysticism or contradictions. Whenever I found anything obscure, my practice was to compare it with all collateral passages; and by the help of CRUDEN, I examined all the texts of Scripture in which were found any of the prominent words contained in any obscure portion. Then by letting every word have its proper bearing on the subject of the text, if my view of it harmonized with every collateral passage in the Bible, it ceased to be a difficulty. In this way I pursued the study of the Bible, in my first perusal of it, for about two years, and was fully satisfied that it is its own interpreter. I found that by a comparison of Scripture with history, all the prophecies, as far as they have been fulfilled, had been fulfilled literally; that all the various figures, metaphors, parables, similitudes, etc. of the Bible, were either explained in their immediate connection, or the terms in which they were expressed were defined in other portions of the word, and when thus explained, are to be literally understood in accordance with such explanation. I was thus satisfied that the Bible is a system of revealed truths, so clearly and simply given, that the “wayfaring man, though a fool, need not err therein.’ …

> Тоді я присвятив себе молитві та читанню Слова. Я вирішив відкласти всі свої упередження, ретельно порівнювати Писання з Писанням і займатися його вивченням упорядковано й методично. Я розпочав з книги Буття і читав вірш за віршем, просуваючись не швидше, ніж настільки розкривався зміст окремих уривків, щоб у мене не виникало жодних труднощів стосовно будь-якої містики чи суперечностей. Коли я знаходив щось незрозуміле, моєю практикою було порівнювати це з усіма паралельними місцями; і за допомогою Крудена я переглядав усі тексти Писання, в яких траплялися будь-які з ключових слів, що містилися в якомусь незрозумілому місці. Потім, надаючи кожному слову належну вагу у контексті теми тексту, якщо моє розуміння узгоджувалося з кожним паралельним місцем у Біблії, це переставало бути трудністю. Таким чином я продовжував вивчати Біблію під час першого її прочитання близько двох років і був цілком переконаний, що вона тлумачить сама себе. Я з’ясував, що, порівнюючи Писання з історією, усі пророцтва, наскільки вони були виконані, виконувалися буквально; що всі різноманітні образи, метафори, притчі, подоби тощо Біблії або пояснюються в їхньому безпосередньому контексті, або терміни, якими вони висловлені, визначені в інших частинах Слова, і, будучи таким чином пояснені, їх слід розуміти буквально відповідно до такого пояснення. Таким чином я був переконаний, що Біблія є системою відкритих істин, поданих так ясно й просто, що “подорожній, хоч і нерозумний, не помилиться в ній”...

> “From a farther study of the Scriptures, I concluded that the seven times of Gentile supremacy must commence when the Jews ceased to be an independent nation at the captivity of Manasseh, which the best chronologers assigned to B. C. 677; that the 2300 days commenced with the seventy weeks, which the best chronologers dated from B. C. 457; and that the 1335 days commencing with the taking away of the daily, and the setting up of the abomination that maketh desolate, Daniel chapter seven verse eleven, were to be dated from the setting up of the Papal supremacy, after the taking away of Pagan abominations, and which, according to the best historians I could consult, should be dated from about A. D. 508. Reckoning all these prophetic periods from the several dates assigned by the best chronologers for the events from which they should evidently be reckoned, they all would terminate together, about A. D. 1843. I was thus brought, in 1818, at the close of my two years study of the Scriptures, to the solemn conclusion, that in about twenty-five years from that time all the affairs of our present state would be wound up…” William Miller’s Apology and Defense, 6, 12.

> З подальшого вивчення Святого Письма я дійшов висновку, що сім часів панування язичників мають починатися тоді, коли юдеї перестали бути незалежним народом під час полону Манасії, який найкращі хронологи відносять до 677 р. до н. е.; що 2300 днів розпочалися разом із сімдесятьма тижнями, які найкращі хронологи датують від 457 р. до н. е.; і що 1335 днів, які починаються з відняття «щоденного» і поставлення гидоти спустошення, книга Даниїла, розділ сьомий, вірш одинадцятий, слід датувати від встановлення папської зверхності після усунення язичницьких гидот, і яке, за словами найкращих істориків, з якими я міг консультуватися, слід датувати приблизно 508 р. н. е. Відлічуючи всі ці пророчі періоди від дат, які найкращі хронологи призначили подіям, від яких їх, очевидно, слід відлічувати, усі вони мали б закінчитися разом, близько 1843 р. н. е. Таким чином, 1818 року, наприкінці мого дворічного вивчення Святого Письма, я дійшов урочистого висновку, що приблизно через двадцять п’ять років від того часу всі справи нашого теперішнього стану будуть завершені..." «Апологія і захист» Вільяма Міллера, 6, 12.

The rule of first mention establishes that the first thing mentioned is of the greatest importance, and the first thing mentioned in Revelation chapter one verse one is the communication process that the Father employs as He gives a message to Jesus, who in turn gives it to His angel, which then gives it to a prophet that then writes it out and sends it to the churches. When Adventism rejected the work and discoveries of William Miller, they not only rejected their foundations, but they also rejected the very communication process which led Miller to in his understandings, and they rejected the process which is the only avenue for men to understand the Revelation of Jesus Christ that is opened up just before probation closes.

Правило першої згадки стверджує, що те, що згадується першим, має найвище значення, і перше, що згадується в Об’явленні 1:1, — це процес передавання послання, який Отець застосовує, коли дає послання Ісусові, а той, своєю чергою, передає його Своєму ангелові, який потім передає його пророкові, а той далі записує його й надсилає церквам. Коли адвентизм відкинув працю та відкриття Вільяма Міллера, він не лише відкинув свої підвалини, але й сам процес передавання послання, який привів Міллера до його розуміння, і процес, що є єдиним шляхом для людей зрозуміти Об’явлення Ісуса Христа, яке відкривається якраз перед закінченням часу благодаті.

Miller was led to understand that the seven times of Leviticus commenced in 677BC. It was not until 1856 that the Lord used Hiram Edson to identify that the scattering of the seven times was also carried out against the northern ten tribes of Israel. The Lord was attempting to develop the understanding of the seven times in agreement with, but well beyond Miller’s foundational discovery of the seven times. But in 1856 the light presented by Hiram Edson came mysteriously to an end, for the eighth article in the series ended with the words of James White, then the Editor of the Review and Herald, “To be continued.” It was to be “continued” but not until post September 11, 2001 when the Lord led his people to the “old paths” and ultimately to the unfinished series of articles penned by Hiram Edson.

Міллера привели до розуміння, що сім часів із книги Левіта розпочалися у 677 році до н. е. Лише у 1856 році Господь використав Гірама Едсона, щоб виявити, що розсіяння семи часів було здійснене також проти десяти північних племен Ізраїлю. Господь намагався розвинути розуміння семи часів у згоді з основоположним відкриттям Міллера про них, але значно виходячи за його межі. Але в 1856 році світло, представлене Гірамом Едсоном, таємничим чином обірвалося, бо восьма стаття в серії закінчилася словами Джеймса Вайта, тодішнього редактора Review and Herald: «Далі буде». Її мали «продовжити», але не раніше ніж після 11 вересня 2001 року, коли Господь повів свій народ «старими стежками» і зрештою до незавершеної серії статей, написаних Гірамом Едсоном.

We are not currently addressing the rebellion that began shortly after the great disappointment, but to simply point out that even though Miller was led to the “seven times” of Leviticus twenty-six, it is clear that the Lord purposed to increase the initial understanding of the seven times beyond Miller’s foundational understanding of the subject. He chose Hiram Edson, the same servant from that very history that He had previously chosen to give the vision of Christ moving into the Most Holy Place on October 23, 1844.

Ми наразі не розглядаємо повстання, що почалося невдовзі після великого розчарування, а лише зазначаємо, що, хоча Міллера було приведено до «семи часів» із двадцять шостого розділу Левіта, очевидно, що Господь мав намір розширити початкове розуміння «семи часів» за межі засадничого розуміння Міллера щодо цієї теми. Він обрав Гайрама Едсона, того самого слугу з тієї ж історії, якого раніше Він обрав, щоб дати видіння про перехід Христа до Святого Святих 23 жовтня 1844 року.

This is why I used the Adventist theologian’s words to acknowledge that the framework for all of Miller’s prophetic applications was based upon his understanding of the two desolating powers that in the book of Daniel are represented as the “daily” (paganism), which is always associated with either the “transgression” or “abomination,” both representing different aspects of the desolating power of papalism. Miller’s foundational understanding of the Roman powers has greatly increased since the history he represents.

Ось чому я використав слова адвентистського богослова, щоб визнати, що концептуальна рамка всіх пророчих тлумачень Міллера спиралася на його розуміння двох спустошувальних сил, з яких у книзі Даниїла одна представлена як «щоденне» (язичництво), що завжди пов’язане або з «переступом», або з «мерзотою», обидва представляють різні аспекти спустошувальної сили папізму. Фундаментальне розуміння Міллера щодо римських сил відтоді значно зросло.

The angels of God, including Gabriel, led Miller to the understandings he proclaimed. Those understandings included the prophecies he proclaimed, the rules of biblical interpretation he used and also the framework that allowed him to organize the prophecies correctly. Miller was given the framework that the two desolating powers addressed in Daniel were pagan Rome and papal Rome. Future for America was led to the framework of the three desolating powers of the dragon, the beast and false prophet.

Ангели Божі, зокрема Гавриїл, привели Міллера до тих розумінь, які він проголошував. До цих розумінь входили пророцтва, які він проголошував, правила тлумачення Біблії, якими він користувався, а також рамка, що дала йому змогу правильно впорядкувати пророцтва. Міллеру було дано рамку, згідно з якою дві спустошувальні сили, про які йдеться в книзі Даниїла, — це язичницький Рим і папський Рим. Future for America було приведено до рамки трьох спустошувальних сил — дракона, звіра та лжепророка.

> And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Revelation 16:13, 14.

> І я побачив, як три нечисті духи, подібні до жаб, вийшли з уст дракона, з уст звіра та з уст лжепророка. Бо це духи демонські, що творять чудеса, які виходять до царів землі та усього світу, щоб зібрати їх на битву того великого дня Бога Всемогутнього. Об’явлення 16:13, 14.

Future for America’s framework is built upon Miller’s work, but goes beyond where his work left off. Adventism left his framework and returned to the theology of apostate Protestantism and Rome. The same line of prophecy is taken up in the book of Revelation that is began in the book of Daniel.

Концептуальна основа Future for America побудована на праці Міллера, але йде далі, ніж зупинилася його праця. Адвентизм відступив від його концепції й повернувся до теології відступницького протестантизму та Риму. Ту саму лінію пророцтва, що була започаткована в книзі Даниїла, підхоплює книга Об’явлення.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> "Об'явлення — це запечатана книга, але водночас і відкрита книга. У ньому записані дивовижні події, які мають відбутися в останні дні історії цієї землі. Настанови цієї книги однозначні, а не містичні й незрозумілі. У ній підхоплюється та сама лінія пророцтва, що й у Даниїла. Деякі пророцтва Бог повторив, тим самим показуючи, що їм слід надавати належної ваги. Господь не повторює те, що не має великого значення." Рукописні публікації, том 9, 8.

Miller could not grasp the prophecies of the book of Revelation, for the line of paganism and papalism that is so firmly identified in Daniel is expanded in the book of Revelation to include the next persecuting power to arrive on the stage of prophetic history.

Міллер не міг зрозуміти пророцтв книги Об’явлення, бо послідовність язичництва та папства, яка так чітко окреслена в книзі Даниїла, у книзі Об’явлення розширюється, щоб охопити наступну переслідувальну силу, що виходить на сцену пророчої історії.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.

> Через язичництво, а потім і через папство Сатана протягом багатьох століть здійснював свою владу, намагаючись стерти з лиця землі вірних Божих свідків. Язичники й папісти керувалися тим самим духом дракона. Вони різнилися лише тим, що папство, удаючи служіння Богові, було небезпечнішим і жорстокішим ворогом. За допомогою римства Сатана полонив світ. Церква, яка називала себе Божою, була втягнена в ряди цієї омани, і понад тисячу років народ Божий терпів від люті дракона. А коли папство, позбавлене своєї сили, було змушене припинити переслідування, Іван побачив нову владу, що піднімалася, щоб підхопити голос дракона й продовжити ту саму жорстоку та блюзнірську справу. Ця влада, остання, що має вести війну проти церкви й закону Божого, була символізована звіром із ягнячими рогами. Попередні звірі виходили з моря, але цей піднявся із землі, що означає мирне виникнення нації, яку він символізує. «Два роги, подібні до ягняти», добре відображають характер уряду Сполучених Штатів, виражений у двох його основоположних принципах — республіканізмі та протестантизмі. Ці принципи є запорукою нашої сили й добробуту як нації. Ті, хто першими знайшли притулок на берегах Америки, раділи, що досягли країни, вільної від зарозумілих претензій папства і тиранії королівського правління. Вони постановили заснувати уряд на широкій основі громадянської та релігійної свободи.

> “But the stern tracing of the prophetic pencil reveals a change in this peaceful scene. The beast with lamblike horns speaks with the voice of a dragon, and ‘exerciseth all the power of the first beast before him.’ Prophecy declares that he will say to them that dwell on the earth that they should make an image to the beast, and that ‘he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads; and that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name.’ Thus Protestantism follows in the steps of the Papacy.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> Проте суворий штрих пророчого олівця виявляє зміну в цій мирній сцені. Звір із ягнячими рогами говорить голосом дракона і «здійснює всю владу першого звіра перед ним». Пророцтво проголошує, що він скаже тим, хто живе на землі, щоб вони зробили образ звіра, і що «він примушує всіх — малих і великих, багатих і бідних, вільних і рабів — прийняти знак на правій руці або на своїх чолах; і щоб ніхто не міг ні купувати, ні продавати, крім того, хто має знак, або ім’я звіра, або число його імені». Так протестантизм іде слідами папства. Знаки часу, 1 листопада 1899 року.

For Miller the sea beast and earth beast of Revelation thirteen represented pagan Rome followed by papal Rome. Miller also attempted to apply his framework to Revelation seventeen, but the healing of the deadly wound of the papacy, the prophetic role of the United States and the United Nations were outside the divine framework that had been given him by angels. For him the beast that came up out of the earth in Revelation thirteen was the papacy.

Для Міллера звір із моря та звір із землі з тринадцятого розділу Об’явлення символізували язичницький Рим, а потім папський Рим. Міллер також намагався застосувати свою схему до сімнадцятого розділу Об’явлення, але зцілення смертельної рани папства, пророча роль Сполучених Штатів і Організації Об’єднаних Націй були поза божественною схемою, яку йому дали ангели. Для нього звір, що вийшов із землі в тринадцятому розділі Об’явлення, був папством.

Miller was the messenger that was to be used to remove the mantle of Protestantism from the hands of the professed Protestants that had come out of the Dark Ages. The period when the United States would speak as a dragon, when Republicanism turned into a democracy and apostate Protestantism would combine with the apostate government and repeat the combination of church and state that is the image of the papacy was still future to his day. For that reason, he attempted to place the book of Revelation into the divine framework he had been given by angels.

Міллер був тим посланцем, якого мали використати, щоб забрати мантію протестантизму з рук тих, які називали себе протестантами і вийшли з Темних віків. Період, коли Сполучені Штати заговорять як дракон, коли республіканізм перетвориться на демократію, а відступницький протестантизм об’єднається з відступницьким урядом і відтворить союз церкви та держави, що є образом папства, ще належав майбутньому. З цієї причини він намагався помістити книгу Об’явлення в божественну схему, яку йому дали ангели.

He was chosen to understand the increase of knowledge that was produced in 1798 when the Ulai River vision of Daniel eight and nine was unsealed. Future for America was to understand the vision of the Hiddekel River of Daniel chapters ten through twelve that was unsealed in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Його було обрано, щоб зрозуміти примноження знань, яке настало 1798 року, коли видіння біля ріки Улай у восьмому й дев'ятому розділах книги Даниїла було розпечатано. Future for America мало зрозуміти видіння біля ріки Хіддекель з десятого по дванадцятий розділ книги Даниїла, яке було розпечатано 1989 року, коли, як описано в одинадцятому розділі книги Даниїла, у сороковому вірші, країни, що представляли колишній Радянський Союз, були зметені папством і Сполученими Штатами.

The framework that was given by angels to Future for America was based upon the identification of, and application of prophecy in the context of the three-fold union of the dragon, the beast and false prophet.

Рамкова структура, яку ангели дали Future for America, ґрунтувалася на виявленні та застосуванні пророцтва в контексті троїстого союзу дракона, звіра та лжепророка.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> Світло, яке Даниїл отримав від Бога, було дане особливо для цих останніх днів. Видіння, які він бачив на берегах Улаю та Хіддекелу, великих рік Шінеару, тепер у процесі сповнення, і всі передречені події незабаром збудуться. Свідчення для служителів, 112.

The Millerites presented the first and second angel’s message, announcing the opening of the judgment. Future for America is presenting the third angel’s message.

Міллерити представили першу й другу ангельську вістку, проголошуючи початок суду. Future for America представляє третю ангельську вістку.

> I have planted, Apollos watered; but God gave the increase. So then neither is he that planteth any thing, neither he that watereth; but God that giveth the increase. Now he that planteth and he that watereth are one: and every man shall receive his own reward according to his own labour. For we are labourers together with God: ye are God’s husbandry, ye are God’s building. According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:6–11.

> Я насадив, Аполлос поливав; але Бог дав зростання. Отже, ні той, хто насаджує, ні той, хто поливає, — нічого, але Бог, що дає зростання. А той, хто насаджує, і той, хто поливає, — одне; і кожен одержить свою нагороду відповідно до своєї праці. Бо ми — співпрацівники Божі; ви — Божа нива, ви — Божа будівля. Згідно з благодаттю Божою, даною мені, як мудрий будівничий, я заклав підвалину, а інший будує на ній. Але нехай кожен пильнує, як будує на ній. Бо ніхто не може закласти іншої підвалини, крім тієї, що вже закладена, — Ісус Христос. 1 Коринтян 3:6-11.

To correctly present the third angel’s message you must also present the first two angels’ messages, for we are informed that there cannot be a third without a first and second. The first and second messages are the foundation and the third is the capstone, but the third message will never deny or contradict the first and second. If it does it is not the genuine message.

Щоб правильно представити вістку третього ангела, потрібно також представити вістки перших двох ангелів, бо нам сказано, що не може бути третьої без першої й другої. Перші дві вістки — основа, а третя — увінчення, але третя вістка ніколи не заперечуватиме й не суперечитиме першій і другій. Якщо так, то це не справжня вістка.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104, 105.

> «Перша і друга вістка були дані у 1843 і 1844 роках, і тепер ми перебуваємо під проголошенням третьої; але всі три вісті все ще мають бути проголошені. Так само необхідно тепер, як і будь-коли раніше, щоб їх повторювали тим, хто шукає істину. Пером і голосом ми маємо проголошувати ці вісті, показуючи їхній порядок і застосування пророцтв, що приводять нас до вістки третього ангела. Не може бути третьої без першої й другої. Ці вісті ми маємо донести світові в публікаціях, у проповідях, показуючи в ряду пророчої історії те, що було, і те, що буде.» Вибрані вісті, книга 2, 104, 105.

There is a very nice observation of Millerite history and our history. The Millerites were the beginning and we are the end. They presented and lived the first and second angel’s messages. We present the third angel. Their unsealed message (the Ulai vision) is found in two chapters of Daniel, and ours (the Hiddekel vision) is found in three chapters. They identified the first and second woes, and lived within the fulfillment of the second woe. We identify and live within the fulfillment of the third woe. Their framework of prophetic application was pagan Rome (the dragon) and papal Rome (the beast). Our framework for prophetic application is modern Rome as a three-fold beast.

Є дуже цікаве спостереження щодо історії міллеритів і нашої історії. Міллерити були початком, а ми — кінцем. Вони проголошували і жили згідно з першою і другою ангельськими вістями. Ми проголошуємо третю ангельську вістку. Їхнє незапечатане послання (видіння Улаю) міститься у двох розділах книги Даниїла, а наше (видіння Хіддекелю) — у трьох розділах. Вони розпізнали перше і друге горе й жили під час сповнення другого горя. Ми розпізнаємо і живемо під час сповнення третього горя. Їхньою схемою пророчного застосування були язичницький Рим (дракон) і папський Рим (звір). Нашою схемою пророчного застосування є сучасний Рим як троїстий звір.

As we begin to consider the characteristic of papal Rome in chapter seventeen of Revelation being the eighth that is of the seven it is worthwhile to consider what the Millerites understood of Rome during the foundational history. The third angel will have additional light, but that light will never contradict established truth.

Коли ми починаємо розглядати характер папського Риму в сімнадцятому розділі Книги Об’явлення — як восьмого, що є з семи, — варто зважити на те, як мілерити розуміли Рим у період засновницької історії. Третій ангел матиме додаткове світло, але це світло ніколи не суперечитиме утвердженій істині.

Daniel chapter two, seven, eight, eleven and twelve identify Rome, among other powers. We are considering Rome’s two phases prior to 1798; pagan and papal as the framework for Miller’s prophetic applications. Miller and the pioneers identify that “the robbers of thy people” in Daniel chapter eleven and verse fourteen represents Rome.

Другий, сьомий, восьмий, одинадцятий і дванадцятий розділи книги Даниїла визначають Рим поміж іншими державами. Ми розглядаємо дві фази Риму до 1798 року — язичницьку та папську — як рамку для пророчих застосувань Міллера. Міллер і піонери визначають, що «грабіжники твого народу» в одинадцятому розділі книги Даниїла, у вірші чотирнадцятому, означають Рим.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> І в ті часи постане багато хто проти царя півдня; також грабіжники з твого народу піднесуться, щоб утвердити видіння; але вони впадуть. Даниїла 11:14.

There are at least two important points to consider within this verse. The word “vision” in the verse is one of two Hebrew words in the book of Daniel that are translated as “vision.” One of the Hebrew words translated as “vision” is châzôn, and means a dream, or a prophecy or a vision. The word châzôn identifies prophetic history, or a period of time, and it is found ten times in Daniel and always translated as “vision.”

У цьому вірші є принаймні два важливі моменти, які слід розглянути. Слово «видіння» в цьому вірші відповідає одному з двох єврейських слів у книзі Даниїла, що перекладаються як «видіння». Одне з єврейських слів, перекладених як «видіння», — châzôn, і воно означає сон, пророцтво або видіння. Слово châzôn позначає пророчу історію або період часу; у книзі Даниїла воно трапляється десять разів і завжди перекладається як «видіння».

The other Hebrew word that is also translated as “vision” is mar-eh’ and means appearance. The word mar-eh’ is identifying a singular sight, a point in time. The Hebrew word mar-eh’ is found thirteen times in Daniel and it is translated as “vision” six times, four times as “countenance,” twice as “appearance” and once as “well favored.”

Інше єврейське слово, яке також перекладають як «видіння», — mar-eh' і означає «вигляд». Слово mar-eh' позначає одиничне видиме явище, момент у часі. Єврейське слово mar-eh' трапляється в книзі Даниїла тринадцять разів і перекладається шість разів як «видіння», чотири рази як «вираз обличчя», двічі як «вигляд» і один раз як «гарний на вигляд».

The robbers of thy people represent Rome and it is therefore the prophetic subject of Rome that establishes the prophetic “vision” in the book of Daniel. For this reason, it is important to understand the significance of Rome as a prophetic symbol.

Розбійники твого народу представляють Рим, і тому саме Рим як предмет пророцтва визначає пророче «видіння» у книзі Даниїла. З цієї причини важливо зрозуміти значення Риму як пророчого символу.

Prophetic logic demands that the word “vision” representing prophetic history is the same “vision” that is addressed in the book of Revelation, for inspiration identifies that Daniel and Revelation are the same book, that they complement each other, that they bring each other to perfection and that the same line of prophecy that is located in Daniel is taken up in the Revelation. Those points set forth in the Spirit of Prophecy have already been included in this series of articles, so I won’t include them again. I will add another point that we have also already included from Sister White. That point is that all the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. The “vision” of prophetic history (châzôn) that is found in Daniel and is established with the prophetic subject of Rome, represents the vision of prophetic history throughout the Bible. All the books of the Bible meet and end in the Revelation and God never contradicts Himself. Never! If you think He has, you are misunderstanding something. The very same Hebrew word (châzôn) is also translated as vision in the book of Proverbs.

Пророча логіка вимагає, щоб слово «видіння», яке представляє пророчу історію, було тим самим «видінням», до якого звертається книга Об’явлення, бо натхнення стверджує, що Даниїл і Об’явлення — це одна й та сама книга, що вони доповнюють одне одного, доводять одне одного до досконалості і що та сама лінія пророцтва, яка міститься в Даниїлі, підхоплюється в Об’явленні. Ці пункти, викладені в Дусі пророцтва, уже включено до цієї серії статей, тож я не повторюватиму їх. Додам ще один пункт, який ми також уже навели від сестри Вайт. А саме: усі книги Біблії сходяться й завершуються в книзі Об’явлення. «Видіння» пророчої історії (châzôn), яке міститься в Даниїлі і пов’язане з пророчою темою Риму, представляє видіння пророчої історії в усій Біблії. Усі книги Біблії сходяться й завершуються в Об’явленні, і Бог ніколи не суперечить Самому Собі. Ніколи! Якщо ви думаєте, що Він це зробив, ви щось не так розумієте. Те саме єврейське слово (châzôn) також перекладається як «видіння» в книзі Приповістей.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Де немає видіння, народ гине; а хто дотримується закону, той щасливий. Приповісті 29:18.

That is the first point to consider about the verse. If we misunderstand Rome, then we cannot establish the vision of prophetic history. That fact essentially defines the efforts of Jesuits and others throughout history who have introduced counterfeit theology to destroy the prophetic subject of Rome. As we consider the foundational understanding of Rome, we should bear this in mind.

Це перший момент, який слід врахувати щодо цього вірша. Якщо ми неправильно розуміємо Рим, то не зможемо сформувати бачення пророчої історії. Цей факт по суті визначає зусилля єзуїтів та інших упродовж історії, які запроваджували фальшиву теологію, щоб знищити пророчу тему Риму. Розглядаючи засадниче розуміння Риму, слід мати це на увазі.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist. There is no time now for us to assimilate with the world. Daniel is standing in his lot and in his place. The prophecies of Daniel and of John are to be understood. They interpret each other. They give to the world truths which everyone should understand. These prophecies are to be witness in the world. By their fulfillment in these last days, they will explain themselves.” Kress Collection, 105.

> "Ті, хто заплуталися у своєму розумінні слова, хто не розуміють значення антихриста, неминуче стануть на бік антихриста. Тепер у нас немає часу, щоб зливатися зі світом. Даниїл стоїть на своєму жеребі й на своєму місці. Пророцтва Даниїла та Івана слід розуміти. Вони тлумачать одне одного. Вони дають світові істини, які кожен має розуміти. Ці пророцтва мають бути свідченням у світі. Своїм виконанням у ці останні дні вони пояснять самі себе." Колекція Кресс, 105.

If you fail to see the meaning of antichrist (Rome) you will join Rome, and this warning is placed within the context of being able to or not being able to understand the books of Daniel and Revelation. The Millerites built the foundational understanding of Adventism upon their identification of Rome. They understood that Rome was represented by two desolating powers, that both were phases of Rome, but they were not at a place in history to see Rome as a three-fold union as represented in the book of Revelation. Daniel is therefore the foundation represented by the Millerites and Revelation is the capstone represented by Future for America. There is another point from Daniel eleven verse fourteen which we wish to identify.

Якщо ви не збагнете значення антихриста (Риму), ви приєднаєтеся до Риму, і це застереження подано в контексті здатності чи нездатності зрозуміти книги Даниїла та Об'явлення. Міллерити заклали засадниче розуміння адвентизму на своєму розпізнанні Риму. Вони розуміли, що Рим був представлений двома спустошувальними силами, що обидві були фазами Риму, але вони ще не були в такій точці історії, щоб побачити Рим як потрійний союз, як це представлено в книзі Об'явлення. Отже, Даниїл є підвалиною, представленою міллеритами, а Об'явлення — завершальним каменем, представленим Future for America. Є ще один момент із Даниїла 11:14, який ми хочемо відзначити.

Miller and the pioneers understood that the image of Nebuchadnezzar’s dream represented the four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome. They could not see beyond the fourth kingdom, for they understood that papal Rome was simply a second phase of Rome and therefore that the fourth kingdom had ended in 1798. From their vantage point of history the only prophetic waymark left was the Second Coming of Christ, where the rock that was cut out of the mountain would strike the feet of the image. The Millerites recognized prophetic distinctions between pagan and papal Rome, but being forced to align 1798 with Christ’s return they could see no further than four kingdoms.

Міллер і піонери розуміли, що образ із сну Навуходоносора представляв чотири царства: Вавилон, Мідія-Персія, Греція та Рим. Вони не могли бачити далі четвертого царства, бо вважали, що папський Рим є лише другою фазою Риму, і тому четверте царство закінчилося 1798 року. З їхньої історичної перспективи єдиною пророчою віхою, що залишалася, було Друге Пришестя Христа, коли камінь, відтесаний від гори, мав уразити ноги образу. Міллеріти визнавали пророчі відмінності між язичницьким і папським Римом, але, будучи змушеними узгодити 1798 рік із Пришестям Христа, вони не могли бачити далі, ніж чотири царства.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> Ми прийшли до часу, коли свята Божа справа представлена ногами того образу, в якому залізо було змішане з тванистою глиною. У Бога є народ, вибраний народ; його розсудливість має бути освячена; він не повинен осквернитися, накладаючи на підвалину дерево, сіно й солому. Кожна душа, вірна Божим заповідям, побачить, що вирізняльною ознакою нашої віри є субота сьомого дня. Якби уряд шанував суботу, як заповідав Бог, він стояв би в Божій силі й обороняв би віру, раз передану святим. Але державні мужі відстоюватимуть фальшиву суботу й змішають свою релігійну віру з дотриманням цього породження папства, ставлячи її вище суботи, яку Господь освятив і благословив, відділив для людини, щоб її зберігати святою, як знак між Ним та Його народом на тисячу поколінь. Змішання церковної влади й державної влади представлене залізом і глиною. Цей союз послаблює всю силу церков. Наділення церкви владою держави принесе лихі наслідки. Люди майже перейшли межу Божого довготерпіння. Вони вклали свою силу в політику й об’єдналися з папством. Але настане час, коли Бог покарає тих, хто зробив Його закон недійсним, і їхнє лихе діло обернеться проти них самих. Біблійний коментар адвентистів сьомого дня, том 4, 1168.

Revelation seventeen is the last identification of the kingdoms of Bible prophecy, and it identifies that seven kingdoms have fallen and that the eighth kingdom is the three-fold union of modern Rome. If the first reference to the kingdoms of Bible prophecy is Daniel chapter two, and it most certainly is; then the last reference should be illustrated by the first reference. How can the four kingdoms of Daniel chapter two agree with eight kingdoms in Revelation seventeen?

Сімнадцятий розділ Об’явлення є останнім визначенням царств біблійного пророцтва і вказує, що сім царств упали, а восьме царство — це потрійний союз сучасного Риму. Якщо перша згадка про царства біблійного пророцтва міститься у другому розділі книги Даниїла — а так воно й є, — то останню згадку слід розглядати у світлі першої. Як чотири царства з другого розділу Даниїла узгоджуються з вісьмома царствами у сімнадцятому розділі Об’явлення?

Remember therefore as we proceed, the Millerites could not see prophetic events beyond their history. The message they understood and proclaimed identified the Second Coming of Christ as the next waymark of prophetic history. But if the Millerite understanding of Rome as the symbol that establishes the vision of prophetic history and also Daniel chapter two are both Millerite foundational truths, how can this agree with the eight kingdoms of chapter seventeen of Revelation?

Отже, пам’ятаймо, рухаючись далі, що міллеріти не могли бачити пророчих подій поза межами своєї історії. Звістка, яку вони розуміли й проголошували, визначала Другий прихід Христа як наступну віху пророчої історії. Але якщо міллеритське розуміння Риму як символу, що визначає видіння пророчої історії, а також другий розділ книги Даниїла обидва є фундаментальними міллеритськими істинами, то як це може узгоджуватися з вісьмома царствами сімнадцятого розділу Об’явлення?

If you are uncertain if the image of Daniel two is foundational, all you need to do is consider the 1843 and 1850 pioneer charts. Both have the image of Daniel two portrayed upon them. Just as significantly is that Ellen White identifies that both charts were made by God’s direction and by His design.

Якщо ви сумніваєтеся, чи образ із другого розділу книги Даниїла є фундаментальним, достатньо розглянути піонерські таблиці 1843 і 1850 років. На обох зображено цей образ. Не менш важливо, що Еллен Вайт вказує, що обидві таблиці були зроблені за Божим керівництвом і за Його задумом.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> "Я бачила, що таблиця 1843 року була спрямована рукою Господа і що її не слід змінювати; що числа були такими, як Він хотів; що Його рука була над нею й приховала помилку в деяких числах, так що ніхто не міг її побачити, доки Його руку не було віднято." Ранні твори, 74, 75.

Of the 1850 chart she stated:

Щодо карти 1850 року вона зазначила:

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> Я бачив, що Бог був у виданні схеми, здійсненому братом Ніколсом. Я бачив, що в Біблії є пророцтво про цю схему, і якщо ця схема призначена для Божого народу, якщо вона достатня для одного, то достатня й для іншого, і якщо комусь потрібна нова схема, намальована у більшому масштабі, то вона однаково потрібна всім. Видання рукописів, том 13, с. 359.

There is an ancient proverb from the world that states, “Error has many paths, but truth has only one.” There are several various errors that have been employed to prevent people from recognizing that modern Rome in Revelation seventeen is the eighth head that is of the seven. One of those errors which is employed by the theologians of Adventism is a misrepresentation of the kingdoms of history. I am not here referring to the kingdoms of Bible prophecy, these are two different designations. The kingdoms of Bible prophecy are established upon the first mention in Daniel chapter two, but there were kingdoms of history that preceded Babylon. Ellen White clearly identifies who the kingdoms of history were, but the theologians of Adventism ignore the inspired testimony and create a sequence of kingdoms of history that clouds the understanding that Rome always comes up eighth and is of the seven. Yet it is Rome that establishes the vision.

У світі існує давнє прислів’я: «Омана має багато шляхів, а правда — лише один». Є кілька різних оман, які використовували, щоб завадити людям визнати, що сучасний Рим у сімнадцятому розділі Об’явлення є восьмою головою, що є з числа семи. Одна з таких оман, яку застосовують богослови адвентизму, — це неправильне подання історичних царств. Я тут маю на увазі не царства біблійного пророцтва; це два різні поняття. Царства біблійного пророцтва визначаються на підставі першої згадки у другому розділі книги Даниїла, але існували історичні царства, що передували Вавилону. Еллен Вайт чітко окреслює, якими були царства історії, але богослови адвентизму ігнорують натхненне свідчення і вибудовують послідовність історичних царств, яка затуманює розуміння того, що Рим завжди постає восьмим і є з числа семи. Та все ж саме Рим встановлює видіння.

The theologians of Adventism and apostate Protestantism suggest that the kingdoms of history were Egypt, Assyria, Babylon, Medo-Persia, Greece, Rome and on. Sister White informs us that there is a third kingdom of history, which they choose to leave out. Are they leaving out that kingdom, or are they leaving out the Spirit of Prophecy? Both.

Богослови адвентизму та відступницького протестантизму стверджують, що царствами історії були Єгипет, Ассирія, Вавилон, Мідо-Персія, Греція, Рим і далі. Сестра Вайт повідомляє, що існує третє царство історії, яке вони вирішили опустити. Вони опускають те царство, чи відкидають Дух пророцтва? І те, й інше.

> “The history of nations that one after another have occupied their allotted time and place, unconsciously witnessing to the truth of which they themselves knew not the meaning, speaks to us. To every nation and to every individual of today God has assigned a place in His great plan. Today men and nations are being measured by the plummet in the hand of Him who makes no mistake. All are by their own choice deciding their destiny, and God is overruling all for the accomplishment of His purposes.

> Історія народів, які один за одним займали свій відведений час і місце, несвідомо свідчачи про істину, значення якої вони самі не знали, промовляє до нас. Кожному народові й кожній людині сьогодні Бог визначив місце у Своєму великому задумі. Сьогодні люди й народи вимірюються шнуром із виском у руці Того, хто не помиляється. Усі своїм власним вибором визначають свою долю, а Бог усе спрямовує для здійснення Своїх задумів.

> “The history which the great I AM has marked out in His word, uniting link after link in the prophetic chain, from eternity in the past to eternity in the future, tells us where we are today in the procession of the ages, and what may be expected in the time to come. All that prophecy has foretold as coming to pass, until the present time, has been traced on the pages of history, and we may be assured that all which is yet to come will be fulfilled in its order.

> Історія, яку великий Я Є окреслив у Своєму Слові, з'єднуючи ланку за ланкою в пророчому ланцюзі від вічності в минулому до вічності в майбутньому, показує нам, де ми перебуваємо сьогодні у поступі віків і чого слід очікувати в майбутньому. Усе, що пророцтво передвіщало як таке, що має звершитися, до теперішнього часу було простежено на сторінках історії, і ми можемо бути певні, що все, чому ще належить відбутися, звершиться у належному порядку.

> “The final overthrow of all earthly dominions is plainly foretold in the word of truth. In the prophecy uttered when sentence from God was pronounced upon the last king of Israel is given the message: ‘Thus saith the Lord God; Remove the diadem, and take off the crown: … exalt him that is low, and abase him that is high. I will overturn, overturn, overturn, it: and it shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’ Ezekiel 21:26, 27.

> Остаточне повалення всіх земних панувань ясно передвіщене в слові істини. У пророцтві, виголошеному тоді, коли від Бога було проголошено вирок останньому цареві Ізраїля, міститься послання: "Так говорить Господь Бог: Зніміть діадему і зніміть вінець: ... піднесіть того, хто низький, і принизьте того, хто високий. Я переверну, переверну, переверну це: і цього більше не буде, аж поки не прийде Той, кому належить право; і Я дам це Йому." Єзекіїля 21:26, 27.

> “The crown removed from Israel passed successively to the kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. God says, ‘It shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’

> Корона, знята з Ізраїлю, послідовно перейшла до держав Вавилону, Мідійсько-перської імперії, Греції та Риму. Бог каже: «Її більше не буде, аж доки не прийде Той, кому вона по праву належить; і Я віддам її Йому».

> “That time is at hand. Today the signs of the times declare that we are standing on the threshold of great and solemn events. Everything in our world is in agitation. Before our eyes is fulfilling the Saviour’s prophecy of the events to precede His coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars…. Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places.’ Matthew 24:6, 7.

> Той час уже близько. Сьогодні ознаки часу свідчать, що ми стоїмо на порозі великих і урочистих подій. Усе в нашому світі в тривозі. На наших очах збувається пророцтво Спасителя про події, що мають передувати Його пришестю: «Ви почуєте про війни та чутки про війни... Повстане народ на народ, і царство на царство; і будуть голод, мори й землетруси у різних місцях». Матвія 24:6, 7.

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> Нинішній час викликає надзвичайний інтерес у всіх, хто живе. Правителі й державні діячі, люди, що займають посади довіри та влади, мислячі чоловіки й жінки з усіх верств суспільства, прикули свою увагу до подій, що відбуваються навколо нас. Вони спостерігають за напруженими, тривожними взаєминами між народами. Вони помічають ту напругу, що опановує всі сфери земного життя, і усвідомлюють, що ось-ось має статися щось велике й вирішальне — що світ стоїть на порозі колосальної кризи.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> Ангели нині стримують вітри чвар, щоб вони не подули, доки світ не буде попереджений про свою прийдешню погибель; але назріває буря, готова обрушитися на землю; і коли Бог накаже Своїм ангелам розв’язати вітри, постане така сцена чвар, яку жодне перо не спроможне змалювати.

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 178–180.

> "Біблія, і лише Біблія, дає вірне розуміння цих речей. Тут відкриваються великі заключні сцени історії нашого світу, події, які вже відкидають наперед свої тіні, звук їхнього наближення змушує землю тремтіти, а серця людей мліти від страху." Виховання, 178–180.

This passage has much light for our time, but what I want to point out is that Sister White clearly identifies that the kingdom of history that preceded Babylon was Israel, not Assyria. The kingdoms of history that is used by theologians leave out Israel as a kingdom of history, in spite of the power and glory that was established during the reign of king Solomon, and in spite of inspiration’s direct testimony through Ezekiel and Ellen White that the crown of Israel passed to Babylon.

Цей уривок несе багато світла для нашого часу, але я хочу підкреслити, що Сестра Вайт чітко вказує: історичним царством, яке передувало Вавилону, був Ізраїль, а не Асирія. Переліки історичних царств, якими користуються богослови, виключають Ізраїль як історичне царство, попри силу й славу, утверджені за правління царя Соломона, і попри пряме свідчення натхнення через Єзекіїля та Еллен Вайт, що корона Ізраїлю перейшла до Вавилону.

If we apply the inspired commentary to the kingdoms of history, we find that Israel needs to be counted among those kingdoms. Israel, Assyria and Egypt are kingdoms of history that preceded the first kingdom of Bible prophecy which was Babylon. Therefore, the fourth kingdom of “history” was Babylon, the fifth was Medo-Persia, the sixth was Greece, the seventh was pagan Rome, and the eighth was papal Rome, which was of the seven for it represents the second phase of pagan Rome. With the kingdoms of history papal Rome is the eighth, and is of the seven.

Якщо ми застосуємо натхненний коментар до царств історії, то з’ясуємо, що Ізраїль слід зарахувати до тих царств. Ізраїль, Асирія та Єгипет — це царства історії, які передували першому царству біблійного пророцтва — Вавилону. Отже, четвертим царством «історії» був Вавилон, п’ятим — Мідо-Персія, шостим — Греція, сьомим — язичницький Рим, а восьмим — папський Рим, який є з-поміж семи, бо представляє другу фазу язичницького Риму. З урахуванням царств історії папський Рим є восьмим і належить до семи.

In Daniel seven we have the kingdoms of Bible prophecy represented by beasts. Babylon is the lion that was followed by the bear of Medo-Persia. The third was Greece as the leopard, and then Rome as the “dreadful and terrible” beast that had “iron teeth.” The terrible beast in agreement with the image of Daniel two is Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy.

У Даниїла 7 царства біблійного пророцтва представлені звірами. Вавилон — це лев, за яким ішов ведмідь Мідо-Персії. Третім була Греція як леопард, а потім — Рим як «страхітливий і жахливий» звір, що мав «залізні зуби». Страхітливий звір, відповідно до образу з Даниїла 2, — це Рим, четверте царство біблійного пророцтва.

The Millerites understood the fourth kingdom to be Rome, so they understood the characteristics of the terrible beast as such, and simply applied all the prophetic characteristics of the beast unto the fourth kingdom. They saw the distinction between pagan Rome and papal Rome in the passage, but could not see a fifth kingdom of Bible prophecy, for they correctly used the first mention of the kingdoms of Bible prophecy as their point of reference. But the distinction between the two Rome’s is in the passage, which allows us to consider the distinction between the two Rome’s as representing two kingdoms. But this is not the point we are considering.

Міллеріти вважали, що четверте царство — це Рим, тому ознаки страшного звіра розуміли відповідно й просто застосували всі пророчі характеристики звіра до четвертого царства. Вони бачили в уривку відмінність між язичницьким Римом і папським Римом, але не могли розпізнати п’ятого царства біблійного пророцтва, бо правильно використали першу згадку про царства біблійного пророцтва як точку відліку. Та розрізнення між двома Римами є в уривку, що дозволяє нам розглядати відмінність між двома Римами як таку, що представляє два царства. Проте це не предмет нашого розгляду.

> Thus he said, The fourth beast shall be the fourth kingdom upon earth, which shall be diverse from all kingdoms, and shall devour the whole earth, and shall tread it down, and break it in pieces. And the ten horns out of this kingdom are ten kings that shall arise: and another shall rise after them; and he shall be diverse from the first, and he shall subdue three kings. And he shall speak great words against the most High, and shall wear out the saints of the most High, and think to change times and laws: and they shall be given into his hand until a time and times and the dividing of time. But the judgment shall sit, and they shall take away his dominion, to consume and to destroy it unto the end. Daniel 7:23–26.

> Так він сказав: Четвертий звір буде четвертим царством на землі, яке відрізнятиметься від усіх царств і пожере всю землю, і потопче її, і поламає її на частини. А десять рогів цього царства — це десять царів, що постануть із нього; а після них постане інший, і він буде відмінним від попередніх, і він упокорить трьох царів. І він говоритиме великі слова проти Всевишнього та виснажуватиме святих Всевишнього, і замислить змінити часи та закони; і вони будуть віддані в його руку аж до часу, і часів, і півчасу. Та сяде суд, і віднімуть у нього владу, щоб винищити та знищити її до кінця. Даниїла 7:23-26.

The fourth kingdom in Daniel two is Rome. The ten horns represent the ten nations that represent the kingdom of pagan Rome, and before papal Rome would take control of the world in 538, three of those kingdoms would be removed, or plucked up. Then the “little” “horn” of verse eight with “eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things,” would arise. If we have ten horns in the fourth kingdom and three are removed in order for the “little horn” to replace those three horns, then when the three horns are removed it leaves seven horns, and the little horn is the eighth, for Rome always comes up eighth and is of the seven. There is much light concerning Rome in its two phases in this chapter, but we are simply here providing a second witness that prophetically as well as historically, Rome comes up eighth and is of the seven.

Четверте царство в Даниїла 2 — це Рим. Десять рогів представляють десять народів, які представляють царство язичницького Риму, і перед тим, як папський Рим взяв би під контроль світ у 538 році, три з тих царств були б усунені, або викоренені. Тоді піднявся б «малий» «ріг» з восьмого вірша з «очима, як очі людини, і устами, що говорять великі речі». Якщо у четвертому царстві є десять рогів, і три усуваються, щоб «малий ріг» замінив ті три роги, то, коли три роги усунено, залишається сім рогів, а малий ріг — восьмий, бо Рим завжди постає восьмим і є з семи. У цьому розділі багато світла щодо Риму в його двох етапах, але тут ми просто наводимо друге свідчення того, що, як пророчо, так і історично, Рим постає восьмим і є з семи.

In chapter eight we find the enlargement of chapter seven. The chapter once again identifies the kingdoms of Bible prophecy but leaves off the first kingdom of Babylon for when Daniel received the vision of chapter eight it was very close to the end of Babylon. In the chapter Medo-Persia is represented by a ram that had two horns. Greece is represented by a goat with one horn that is broken and produces four horns out of the broken horn. Then a “little horn” follows after Greece, and once again the little horn is representing Rome. Though Rome was not a direct descendant from the empire of Greece, the passage portrays the little horn as coming out of one of the four horns that arose in the Greek kingdom after the first horn—representing Alexander the Great—was broken. Rome was not a descendant of the Greeks, but it began its conquering of the world from the area of Greece, and in that sense, it came out of one of those four horns.

У восьмому розділі ми знаходимо розширення сьомого розділу. Цей розділ знову визначає царства біблійного пророцтва, але опускає перше царство — Вавилон, бо на час, коли Даниїл отримав видіння восьмого розділу, вже було дуже близько до кінця Вавилону. У цьому розділі Мідійсько-перське царство представлене бараном із двома рогами. Грецію представляє козел з одним рогом, який був зламаний, і з цього зламаного рога виросли чотири роги. Потім після Греції з’являється «малий ріг», і знову цей малий ріг представляє Рим. Хоча Рим не був безпосереднім нащадком грецької імперії, уривок зображує малий ріг як такий, що виходить з одного з чотирьох рогів, які постали в грецькому царстві після того, як перший ріг, що символізував Олександра Великого, було зламано. Рим не був нащадком греків, але почав свої завоювання світу з території Греції, і в цьому сенсі він вийшов з одного з тих чотирьох рогів.

We therefore find in chapter eight a second witness to chapter seven. Medo-Persia had two horns, Greece had one and thereafter four more horns. That equals seven horns before Rome’s as the little horn came out of one of Greece’s four horns. Two plus one plus four equals seven, then Rome, the little horn, is the eighth and it is of the seven. It is worth noting that in this passage that identifies that Rome comes out of one of the Greek horns is one of the greatest prophetic arguments that Miller and his co-laborers had to meet in their history.

Отже, у восьмому розділі ми знаходимо друге свідчення на підтвердження сьомого розділу. Мідо-Персія мала два роги, Греція — один, а потім ще чотири роги. Це становить сім рогів перед появою Риму, адже малий ріг вийшов з одного з чотирьох рогів Греції. Два плюс один плюс чотири дорівнює семи; тоді Рим, малий ріг, є восьмим і він із тих семи. Варто зазначити, що цей уривок, який вказує, що Рим виходить з одного з грецьких рогів, був одним із найвагоміших пророчих аргументів, з яким Міллер і його співпрацівники мали зіткнутися у своїй історії.

The Protestants of that history insisted that the little horn of Rome could not be Rome, for the prophecy identifies that the little horn came out from one of the four Grecian horns. They therefore argued that the little horn represented Antiochus Epiphanes who was one of the Seleucid kings that carried on through history after the division of Alexander the Great’s demise. The argument of Millerite history over this issue was so great that on the 1843 chart the argument against the Protestant teaching that was based upon the fact that Daniel saw the little horn come out from one of the four Grecian horns and therefore could not identify Rome, for Rome did not descend from Greece. The argument impacted all the passages in Daniel where Rome is identified. The Protestant position included that the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven had to be Antiochus Epiphanes. The Millerites therefore included upon the chart that Sister White identified was “directed by the hand of the Lord and should not be altered,” a reference to Antiochus Epiphanes identifying why he could not have been that fourth kingdom. Does Rome establish the vision of prophetic history or did a Seleucid king that died over a hundred years before Christ was born represent the power that stood up against Christ at his crucifixion?

Протестанти того часу наполягали, що малий ріг не міг означати Рим, бо пророцтво стверджує, що малий ріг вийшов з одного з чотирьох грецьких рогів. Тому вони твердили, що малий ріг представляє Антіоха Епіфана, одного із селевкідських царів, які продовжували своє існування в історії після поділу імперії, що настав після смерті Олександра Великого. Суперечка в історії міллеритів щодо цього питання була настільки значною, що на діаграмі 1843 року було наведено аргумент проти протестантського вчення, який ґрунтувався на тому факті, що Даниїл бачив, як малий ріг вийшов з одного з чотирьох грецьких рогів, а отже не міг означати Рим, бо Рим не походить від Греції. Цей аргумент вплинув на всі уривки в книзі Даниїла, де ототожнюється Рим. Протестантська позиція включала твердження, що «розбійники твого народу» у чотирнадцятому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла — це Антіох Епіфан. Тому міллерити внесли на діаграму, яку Сестра Вайт назвала «керованою рукою Господа і такою, що не повинна бути змінена», посилання на Антіоха Епіфана, пояснюючи, чому він не міг бути тим четвертим царством. Чи Рим визначає бачення пророчої історії, чи ж селевкідський цар, що помер більш ніж за сто років до народження Христа, представляє ту владу, яка постала проти Христа під час Його розп’яття?

The question that could be raised is, why was Daniel shown Rome coming out of one of the Grecian horns, if Rome was not a direct descendant of Greece? The answer is that the beginning of Rome’s rise to power began in that region which had formerly been Greek territory, but why was the prophecy portrayed in such a way to allow for that confusion?

Питання, яке можна поставити, таке: чому Даниїлові було показано Рим, що виходить з одного з грецьких рогів, якщо Рим не був безпосереднім спадкоємцем Греції? Відповідь полягає в тому, що піднесення Риму до влади розпочалося в тому регіоні, який раніше був грецькою територією, але чому пророцтво було подано так, що це допускало таку плутанину?

At least one answer, beyond the importance of noting where Rome began to rise, is that the enigma of Rome always coming up eighth and being of the seven is answered by Rome being associated with the territory of Greece, in order to retain the enigma’s point of Rome being of the seven. The enigma is that important, though the Millerites could never had understood that concept from their vantage point in history. The fact that all the references upon not only the 1843, but also the 1850 chart are illustrations of subjects that are directly addressed in God’s prophetic Word, except for the one reference that emphasizes that Antiochus Epiphanes is not the power that stood against Christ, makes the addition to the chart very significant. How sad is it that when Adventism left their foundations, they find themselves today teaching that the power of verse fourteen of Daniel eleven is Antiochus Epiphanes and not Rome! They now teach what the Millerites opposed so strongly that they represented that controversy upon the 1843 chart!

Принаймні одна відповідь, крім важливості відзначити, де почалося піднесення Риму, полягає в тому, що загадка про те, що Рим завжди з’являється восьмим і водночас належить до семи, розв’язується тим, що Рим пов’язують із територією Греції, аби зберегти сутність загадки про належність Риму до семи. Ця загадка настільки важлива, хоча міллеріти ніколи не могли б зрозуміти цього поняття зі своєї історичної перспективи. Той факт, що всі посилання не лише на карті 1843 року, але й на карті 1850 року є ілюстраціями тем, які безпосередньо розглядаються в Божому пророчому Слові, за винятком одного посилання, яке підкреслює, що Антіох Епіфан — не та сила, яка виступила проти Христа, робить це доповнення до карти дуже значущим. Яке ж це сумне явище, що, коли адвентизм залишив свої підвалини, сьогодні вони навчають, що сила, про яку йдеться в чотирнадцятому вірші одинадцятого розділу Даниїла, — це Антіох Епіфан, а не Рим! Тепер вони навчають того, чому міллеріти так рішуче противилися, що відобразили ту суперечку на карті 1843 року!

The kingdoms of history identify that Rome comes up eighth and is of the seven. The “little horn” in chapter seven that speaks “great words against the Most High” comes up eighth and is of the seven. The horns of chapter eight identify that Rome comes up eighth and is of the seven.

Історичні царства вказують, що Рим постає восьмим і є з семи. «Малий ріг» у сьомому розділі, що говорить «великі слова проти Всевишнього», постає восьмим і є з семи. Роги восьмого розділу вказують, що Рим постає восьмим і є з семи.

In the next article we will consider how modern Rome, as represented in Revelation seventeen comes up eighth and is of the seven. We will then return to Daniel two and identify why Daniel two’s four kingdoms, which is the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, is in agreement with Revelation seventeen’s eight kingdoms.

У наступній статті ми розглянемо, як сучасний Рим, як його зображено в сімнадцятому розділі Об’явлення, постає восьмим і є з семи. Потім ми повернемося до другого розділу Даниїла і з’ясуємо, чому чотири царства другого розділу Даниїла, що є першим згадуванням царств у біблійному пророцтві, узгоджуються з вісьмома царствами сімнадцятого розділу Об’явлення.

Back to Articles