Article

# Rome Establishes the Vision - Number Two

Рим визначає бачення - номер два

Identifying Modern Rome and the Prophetic Vision in the Last Days

Розпізнання сучасного Риму та пророчого видіння в останні дні

Author

Jeff Pippenger

Published

July 5, 2024

Formats

PDF
Word

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> І в ті часи постане багато хто проти царя півдня; також грабіжники з твого народу піднесуться, щоб утвердити видіння; але вони впадуть. Даниїла 11:14.

The correct identification of the power in the last days that is represented as Modern Rome, and therefore the power that “establishes the vision” is essential and salvational. It represents an element of the final testing process of the one hundred and forty-four thousand. The word “vision” in the verse is the same Hebrew word which Solomon chose when he identified why God’s people perish.

Правильне розпізнання сили в останні дні, яка представлена як Сучасний Рим, а отже й сили, що «утверджує видіння», є життєво важливим для спасіння. Воно становить складову остаточного процесу випробування ста сорока чотирьох тисяч. Слово «видіння» у цьому вірші — те саме єврейське слово, яке вжив Соломон, коли пояснював, чому гине народ Божий.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Де немає видіння, народ гине; а хто дотримується закону, той щасливий. Приповісті 29:18.

All the prophets are speaking more directly concerning the last days than any other period of sacred history, and Solomon’s warning about the need of possessing the “vision” is a life-or-death proposition. Truth always divides and produces two classes of worshippers, In the verse there is a class that perishes and a class that happily keeps the law. It should be noted however, that Solomon’s counsel is placed in the context of a controversy over “truth.” It is also in the context of the parable of the ten virgins, for the parable of the ten virgins is a primary illustration of the experience of God’s people in the last days.

Усі пророки говорять про останні дні більш безпосередньо, ніж про будь-який інший період священної історії, а застереження Соломона щодо необхідності мати «видіння» — це питання життя або смерті. Істина завжди розділяє і породжує дві категорії поклонників. У цьому вірші є одна категорія, що гине, і категорія, яка з радістю додержується закону. Однак слід зазначити, що порада Соломона подана в контексті суперечки щодо «істини». Ця порада також подана в контексті притчі про десять дів, адже притча про десять дів є основною ілюстрацією досвіду Божого народу в останні дні.

> A fool uttereth all his mind: but a wise man keepeth it in till afterwards. If a ruler hearken to lies, all his servants are wicked. The poor and the deceitful man meet together: the Lord lighteneth both their eyes. The king that faithfully judgeth the poor, his throne shall be established forever. The rod and reproof give wisdom: but a child left to himself bringeth his mother to shame. When the wicked are multiplied, transgression increaseth: but the righteous shall see their fall. Correct thy son, and he shall give thee rest; yea, he shall give delight unto thy soul. Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:11–18.

> Дурень виливає всі свої думки; а мудрий стримує їх до часу. Якщо правитель прислухається до брехні, всі його слуги — нечестиві. Бідний і лукавий чоловік зустрічаються разом; Господь просвітлює очі обом. Цар, що вірно судить убогих, — престол його буде утверджений навіки. Різка і докір дають мудрість; а дитина, залишена сама собі, осоромлює свою матір. Коли примножуються безбожні, множиться беззаконня; але праведні побачать їхнє падіння. Карай свого сина, і він дасть тобі спокій; так, дасть утіху твоїй душі. Де немає об’явлення, народ гине; а хто додержується закону, той щасливий. Приповісті 29:11–18.

It is not my intent to point a finger at those that may hold to a different understanding of Modern Rome than I do. My intent is to illustrate that Solomon is addressing two classes of worshippers, which he identifies as a “wise man” and a “fool.” The “fool” is also identified as the “wicked.” The wise and foolish virgins of the parable are also identified in the prophetic line of Daniel chapter twelve as the wise and the wicked.

Я не маю наміру вказувати пальцем на тих, хто може мати інше розуміння сучасного Риму, ніж я. Моя мета — показати, що Соломон звертається до двох категорій поклонників, яких він називає «мудрим» і «безумцем». «Безумець» також ототожнюється з «нечестивим». Мудрі й нерозумні діви з притчі також у пророчій лінії дванадцятого розділу книги Даниїла названі «мудрими» та «нечестивими».

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Багато хто очистяться, вибіляться й будуть випробувані; але безбожні чинитимуть безбожно: і ніхто з безбожних не зрозуміє; але мудрі зрозуміють. Даниїла 12:10.

Solomon and Daniel agree with one another, for all the prophetic testimony aligns in the last days. The wise understand the “increase of knowledge.”

Соломон і Даниїл згодні між собою, адже все пророче свідчення сходиться в останні дні. Мудрі розуміють «примноження знань».

> And they that be wise shall shine as the brightness of the firmament; and they that turn many to righteousness as the stars for ever and ever. But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:3, 4.

> І мудрі будуть сяяти, як блиск небозводу; а ті, що навертають багатьох до праведності, — як зорі по віки вічні. А ти, Даниїле, заховай ці слова і запечатай книгу аж до часу кінця: багато хто бігатиме туди й сюди, і примножиться знання. Даниїла 12:3, 4.

Verse ten identifies the three-step testing process that sifts the virgins, who are called to be among the one hundred and forty-four thousand. In both cases the sifting and testing process is based upon whether the virgins understand the increase of knowledge (the vision) that was unsealed at the time of the end in 1989.

Десятий вірш визначає триетапний процес випробування, який просіює дів, покликаних бути серед ста сорока чотирьох тисяч. В обох випадках процес просіювання та випробування ґрунтується на тому, чи діви розуміють збільшення знання (видіння), яке було розкрито у час кінця у 1989 році.

“The time of the end” in the last days was 1989, when verses forty through forty-five of Daniel eleven were unsealed. It was then established that the subject of the verses was the final rise and fall of the king of the north. It was then established that the king of the north in the verses is the papal power of the last days. Inspiration never uses the expression “Modern Rome.” The expression was invented by me, to represent the papal power of the last days, for prophetically “modern” represents the last days. Ellen White never used the expression “Modern Rome.”

«Час кінця» в останні дні настав у 1989 році, коли були розпечатані вірші з 40 по 45 одинадцятого розділу Даниїла. Тоді було встановлено, що темою цих віршів є остаточне піднесення та падіння царя півночі. Також було встановлено, що цар півночі в цих віршах є папською владою останніх днів. Натхнення ніколи не вживає вислів «Сучасний Рим». Цей вислів був придуманий мною, щоб позначити папську владу останніх днів, бо у пророчому значенні «сучасний» означає останні дні. Еллен Уайт ніколи не вживала вислів «Сучасний Рим».

There are incorrect views of who the king of the north represents in the last six verses of Daniel eleven, but there is only one correct understanding. The understanding that the king of the north in the verses is the papal power was derived from many prophetic witnesses. Verse forty begins by identifying the papacy receiving a deadly wound in 1798, then verses forty-one through forty-three identify the dynamics involved with the healing of the deadly wound. Verse forty-four describes the message that enrages the papacy and leads into verse forty-five when the papal power comes to its final and complete end. The vision that was unsealed in 1989, is the vision of the final rise and fall of the papal power in the last days. That vision is the increase of knowledge that produces and manifests two classes of worshippers, based upon their acceptance or rejection of the knowledge located in those verses.

Існують неправильні погляди щодо того, кого представляє цар півночі в останніх шести віршах одинадцятого розділу книги Даниїла, але є лише одне правильне розуміння. Розуміння, що цар півночі у цих віршах — це папська влада, було отримане з багатьох пророчих свідчень. Сороковий вірш починає з визначення того, що папство зазнає смертельної рани в 1798 році, а вірші з сорок першого по сорок третій окреслюють динаміку, пов’язану із зціленням цієї смертельної рани. Сорок четвертий вірш описує звістку, яка розлючує папство, і веде до сорок п’ятого вірша, коли папська влада приходить до свого остаточного й повного кінця. Видіння, яке було відкрите у 1989 році, — це видіння остаточного піднесення й падіння папської влади в останні дні. Це видіння є примноженням знання, яке породжує та виявляє дві групи поклонників залежно від їхнього прийняття або відкидання знання, що міститься в тих віршах.

According to the very same chapter where the increase of knowledge was unsealed in 1989, the “robbers of thy people,” who “exalt themselves” and ultimately “fall” are the symbol that establishes the “vision.” In the final sifting, the first testing question is who is represented as the “robbers of thy people,” for they are the prophetic symbol that establishes the “vision.” Are the robbers the papal power or are they the United States?

Відповідно до того самого розділу, де у 1989 році було знято печатку зі "зростання знання", "розбійники твого народу", які "звеличуються" і зрештою "падають", є символом, що утверджує "видіння". В остаточному просіюванні першим випробувальним запитанням є те, хто представлений як "розбійники твого народу", адже саме вони є пророчим символом, що утверджує "видіння". Чи "розбійники" — це папська влада, чи це Сполучені Штати?

The books of Daniel and Revelation are the same book, representing two witnesses of the same line of prophecy. Daniel is the beginning and Revelation is the ending, and together they represent two witnesses of the truth that is unsealed at the time of the end in 1989.

Книги Даниїла та Одкровення становлять одну й ту саму книгу і являють собою двох свідків однієї й тієї самої лінії пророцтва. Даниїл — початок, а Одкровення — завершення, і разом вони є двома свідками істини, яка була розпечатана в час кінця у 1989 році.

Daniel describes the purification process that was produced when the Lion of the tribe of Judah unsealed verses forty to forty-five in 1989. At that time a testing process began to determine and manifest who would be the “priests” that make up the covenant people who are the one hundred and forty-four thousand in the last days. Hosea contributes that those who reject the increase of knowledge of the last days will not become one of the priests who make up the one hundred and forty-four thousand.

Даниїл описує процес очищення, який виник, коли Лев із племені Юдиного зняв печать із віршів з сорокового по сорок п’ятий у 1989 році. Тоді розпочався процес випробування, щоб визначити й виявити, хто буде «священиками», які становлять народ заповіту — сто сорок чотири тисячі — в останні дні. Осія додає, що ті, хто відкидають примноження пізнання в останні дні, не будуть серед священиків, які складають сто сорок чотири тисячі.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мій народ гине через брак пізнання: бо ти відкинув пізнання, то й Я відкину тебе, щоб ти не був Мені священиком; бо ти забув Закон Бога свого, то й Я забуду дітей твоїх. Осія 4:6.

The book of Revelation identifies that the knowledge that is unsealed and rejected by one class accomplishes their rejection just before probation closes.

Книга Об’явлення показує, що знання, яке відкрито й відкинуте однією групою людей, зумовлює їхнє відкинення безпосередньо перед закриттям часу випробування.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> І він каже мені: Не запечатуй слів пророцтва цієї книги, бо час близький. Неправедний нехай і далі чинить неправду; і нечистий нехай і далі скверниться; і праведний нехай і далі чинить праведність; і святий нехай і далі освячується. Об’явлення 22:10–11.

The Millerite history illustrates the history of the one hundred and forty-four thousand, and together the Millerites and the one hundred and forty-four thousand represent the beginning and ending of the message and work of the three angels of Revelation chapter fourteen. The parallel histories identify the events connected with the close of probation. The work of both histories has been typified by Elijah and John the Baptist.

Історія міллеритів ілюструє історію ста сорока чотирьох тисяч, і разом міллерити та сто сорок чотири тисячі представляють початок і завершення вістки та праці трьох ангелів чотирнадцятого розділу Одкровення. Паралельні історії окреслюють події, пов’язані із закриттям випробувального часу. Праця обох історій була прообразно представлена Іллею та Іваном Хрестителем.

> “With trembling, William Miller began to unfold to the people the mysteries of the kingdom of God, carrying his hearers down through the prophecies to the second advent of Christ. With every effort he gained strength. As John the Baptist heralded the first advent of Jesus and prepared the way for His coming, so William Miller and those who joined with him proclaimed the second advent of the Son of God.” Early Writings, 229, 230.

> «З тремтінням Вільям Міллер почав розкривати людям таємниці Царства Божого, ведучи своїх слухачів крізь пророцтва до другого пришестя Христа. З кожною спробою він зміцнювався. Як Іван Хреститель провіщав перше пришестя Ісуса і приготував шлях для Його приходу, так Вільям Міллер і ті, хто приєднався до нього, проголошували друге пришестя Сина Божого». Ранні твори, 229, 230.

The Millerite message identified the “events” connected with the close of probation, as represented by both Elijah and John the Baptist.

Міллеритське послання визначило «події», пов’язані із закриттям часу випробування, як це представлено Іллею та Іваном Хрестителем.

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> Було необхідно, щоб люди були пробуджені до усвідомлення небезпеки, що їм загрожує; щоб їх спонукали готуватися до урочистих подій, пов’язаних із завершенням випробувального часу. Велика боротьба, с. 310.

In 1989, with the collapse of the Soviet Union the portion of the book of Daniel that related to the last days was unsealed and a testing process began. The test was based upon the ability or inability of God’s people to understand or reject the increase of knowledge that is represented in the last six verses of Daniel chapter eleven; verses that lead to the first verse of chapter twelve, which identifies the “close of probation.” The message of the “events connected with the close of probation” was then unsealed, and the work of those who were the candidates to be the “priests” of the one hundred and forty-four thousand began. Their work was to “understand” and proclaim the message represented in the passage. The message and the work of the one hundred and forty-four thousand, was to present the unsealed message in order to rouse men “to prepare for the solemn events connected with the close of probation.”

У 1989 році, з розпадом Радянського Союзу, частина книги Даниїла, що стосується останніх днів, була відкрита, і розпочався процес випробування. Тест ґрунтувався на здатності або нездатності Божого народу зрозуміти чи відкинути помноження знання, представлене в останніх шести віршах одинадцятого розділу книги Даниїла; віршах, які ведуть до першого вірша дванадцятого розділу, який вказує на «закриття часу благодаті». Тоді була відкрита звістка про «події, пов’язані із закриттям часу благодаті», і розпочалася праця тих, хто були кандидатами на те, щоб стати «священиками» ста сорока чотирьох тисяч. Їхня праця полягала в тому, щоб «зрозуміти» і проголошувати звістку, представлену в уривку. Звістка і праця ста сорока чотирьох тисяч полягали в тому, щоб представити відкриту звістку, аби пробудити людей «приготуватися до урочистих подій, пов’язаних із закриттям часу благодаті».

> “Today, in the spirit and power of Elias and of John the Baptist, messengers of God’s appointment are calling the attention of a judgment-bound world to the solemn events soon to take place in connection with the closing hours of probation and the appearance of Christ Jesus as King of kings and Lord of lords. Soon every man is to be judged for the deeds done in the body. The hour of God’s judgment has come, and upon the members of His church on earth rests the solemn responsibility of giving warning to those who are standing as it were on the very brink of eternal ruin. To every human being in the wide world who will give heed must be made plain the principles at stake in the great controversy being waged, principles upon which hang the destinies of all mankind.” Prophets and Kings, 715, 716.

> "Сьогодні, в дусі та силі Іллі й Івана Хрестителя, посланці, призначені Богом, звертають увагу світу, що прямує до суду, на урочисті події, які незабаром мають відбутися у зв’язку з останніми годинами випробувального часу та явленням Ісуса Христа як Царя над царями і Господа над панами. Незабаром кожна людина буде суджена за вчинки, скоєні в тілі. Настала година Божого суду, і на членах Його церкви на землі лежить урочиста відповідальність попередити тих, які стоять, так би мовити, на самому краю вічної загибелі. Кожній людині в усьому світі, яка дослухається, мають бути ясно викладені принципи, поставлені на карту у великій боротьбі, що ведеться, принципи, від яких залежить доля всього людства." Пророки і царі, 715, 716.

The history of John the Baptist and Christ, as well as the history of the Millerites illustrates the message and work of the one hundred and forty-four thousand. Both John and Christ understood their message as representing the close of probation.

Історія Івана Хрестителя і Христа, а також історія міллеритів ілюструють звістку і працю ста сорока чотирьох тисяч. І Іван, і Христос розуміли свою звістку як таку, що означає закриття випробувального часу.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> А коли він побачив багатьох фарисеїв і саддукеїв, що прийшли на його хрещення, то сказав їм: О, роде гадючий, хто вас попередив утікати від майбутнього гніву? Матвія 3:7.

Christ represented the destruction of Jerusalem, the same destruction which John had warned the quibbling Jews as approaching. Jesus employed the destruction as a symbol of the “wrath” that begins when He, as Michael, stands up in Daniel chapter twelve, verse one.

Христос зобразив руйнування Єрусалима, те саме руйнування, про наближення якого Йоан застерігав прискіпливих юдеїв. Ісус використав це руйнування як символ «гніву», що починається, коли Він, як Михаїл, постає у дванадцятому розділі книги Даниїла, в першому вірші.

> “Christ saw in Jerusalem a symbol of the world hardened in unbelief and rebellion, and hastening on to meet the retributive judgments of God. The woes of a fallen race, pressing upon His soul, forced from His lips that exceeding bitter cry. He saw the record of sin traced in human misery, tears, and blood; His heart was moved with infinite pity for the afflicted and suffering ones of earth; He yearned to relieve them all. But even His hand might not turn back the tide of human woe; few would seek their only Source of help. He was willing to pour out His soul unto death, to bring salvation within their reach; but few would come to Him that they might have life.

> Христос бачив у Єрусалимі символ світу, закам’янілого в невір’ї та непокорі, що поспішає назустріч відплатним судам Божим. Скорботи занепалого роду, що тиснули на Його душу, вирвали з Його вуст той вкрай гіркий зойк. Він бачив відбиток гріха, накреслений у людських стражданнях, сльозах і крові; Його серце було зворушене безмежним співчуттям до пригноблених і стражденних на землі; Він палко прагнув полегшити страждання всіх. Але навіть Його рука не могла повернути назад хвилю людського горя; мало хто шукав би свого єдиного Джерела допомоги. Він був готовий віддати Свою душу на смерть, щоб зробити спасіння для них досяжним; але мало хто прийшов би до Нього, щоб вони мали життя.

> “The Majesty of heaven in tears! the Son of the infinite God troubled in spirit, bowed down with anguish! The scene filled all heaven with wonder. That scene reveals to us the exceeding sinfulness of sin; it shows how hard a task it is, even for Infinite Power, to save the guilty from the consequences of transgressing the law of God. Jesus, looking down to the last generation, saw the world involved in a deception similar to that which caused the destruction of Jerusalem. The great sin of the Jews was their rejection of Christ; the great sin of the Christian world would be their rejection of the law of God, the foundation of His government in heaven and earth. The precepts of Jehovah would be despised and set at nought. Millions in bondage to sin, slaves of Satan, doomed to suffer the second death, would refuse to listen to the words of truth in their day of visitation. Terrible blindness! strange infatuation!” The Great Controversy, 22.

> «Величність неба — в сльозах! Син Нескінченного Бога — стривожений духом, схилений під тягарем скорботи! Ця сцена наповнила все небо подивом. Та сцена відкриває нам надзвичайну гріховність гріха; вона показує, наскільки важким є завдання — навіть для Нескінченної Сили — урятувати винних від наслідків порушення Божого закону. Ісус, звертаючи погляд до останнього покоління, бачив світ, введений в оману, подібну до тієї, що спричинила знищення Єрусалима. Великим гріхом юдеїв було їхнє відкидання Христа; великим гріхом християнського світу буде їхнє відкидання Божого закону, основи Його правління на небі й на землі. Настанови Єгови будуть зневажені й зведені нанівець. Мільйони в ярмі гріха, раби Сатани, приречені зазнати другої смерті, відмовляться слухати слова істини в день їхнього відвідання. Жахлива сліпота! Дивне засліплення!» Велика боротьба, 22.

The warning message proclaimed by John the Baptist and also by Christ was the same warning message, just as the warning message of the Millerites was the same message identifying the events connected with the close of probation as the one hundred and forty-four thousand will proclaim. Three witnesses; John the Baptist, Christ and the Millerites testifying that the work and message of the one hundred and forty-four thousand is a life-or-death testing process accomplished by the increase of knowledge that was unsealed in 1989. The message unsealed at that time is the last day vision that must be understood by the wise if they are to be the “priests” that make up the one hundred and forty-four thousand. If those candidates do not understand that vision, they are identified as wicked, or as fools, and they perish. They and their children are rejected in agreement with their rejection of the vision that is the increase of knowledge.

Застережна звістка, проголошувана Іваном Хрестителем, а також Христом, була тією самою застережною звісткою, так само як і застережна звістка міллеритів була тим самим посланням, що окреслює події, пов’язані із закриттям випробувального часу, які проголосять сто сорок чотири тисячі. Троє свідків — Іван Хреститель, Христос і міллерити — свідчать, що праця і звістка ста сорока чотирьох тисяч є випробуванням на життя або смерть, яке здійснюється через збільшення знання, розкритого у 1989 році. Звістка, розкрита тоді, є видінням останнього дня, яке мусять зрозуміти мудрі, якщо вони мають бути "священиками", що складають сто сорок чотири тисячі. Якщо ті кандидати не розуміють того видіння, їх вважають нечестивими або нерозумними, і вони гинуть. Вони та їхні діти відкидаються відповідно до їхнього відкидання видіння, що становить збільшення знання.

God’s Word identifies that Rome is the power that exalts itself, robs God’s people, and then falls and establishes the vision. The question of whether Modern Rome is the papal power or the United States is the test that identifies that those candidates are either wise or foolish virgins. The test is a prophetic test derived from the book of Daniel, that is thereafter confirmed and brought to perfection in the book of Revelation. The subject of Modern Rome is not simply a choice between the papal power or the United States, it is the final test for the one hundred and forty-four thousand. It is a prophetic test, and correctly understood it encompasses every representation of the final testing process that is set forth within God’s sanctified prophetic testimony.

Слово Боже вказує на те, що Рим — це влада, яка звеличує себе, обкрадає Божий народ, а потім падає й утверджує видіння. Питання про те, чи є Сучасний Рим папською владою чи Сполученими Штатами, — це випробування, яке виявляє, що ті кандидати є або мудрими, або нерозумними дівами. Це випробування є пророчим, виведеним із книги Даниїла, яке згодом підтверджується і доводиться до досконалості в книзі Об’явлення. Тема Сучасного Риму — це не просто вибір між папською владою чи Сполученими Штатами; це остаточне випробування для ста сорока чотирьох тисяч. Це пророче випробування, і, правильно зрозуміле, воно охоплює кожний образ остаточного процесу випробування, викладений у Божому освяченому пророчому свідченні.

The testing process of the time of John the Baptist and Christ was derived from the book of Daniel, as was the testing process in the time of the Millerites. As a prophetic test, the methodology of how truth is established is as essential for those candidates to correctly apply, as is simply holding to the correct view of who is Modern Rome. Whether the correct identification of Modern Rome, or the application of the correct methodology is considered, both elements of the test are couched in the book of Daniel. In Daniel chapter one, Daniel navigated through a three-step testing process beginning with diet, then a visual test, followed by a test accomplished by Nebuchadnezzar, a biblical symbol of the King of the North, the papal power of the last days.

Процес випробування за часів Івана Хрестителя та Христа походив з книги Даниїла, як і процес випробування за часів міллеритів. У пророчому випробуванні методологія того, як встановлюється істина, є для цих кандидатів такою ж необхідною для правильного застосування, як і просто дотримання правильного погляду на те, хто такий Сучасний Рим. Незалежно від того, розглядається правильне визначення Сучасного Риму чи застосування правильної методології, обидва елементи цього випробування викладені в книзі Даниїла. У першому розділі книги Даниїла Даниїл пройшов триетапний процес випробувань, починаючи з харчування, потім візуальне випробування, а далі — випробування, здійснене Навуходоносором — біблійним символом Царя Півночі, папської влади останніх днів.

> As for these four children, God gave them knowledge and skill in all learning and wisdom: and Daniel had understanding in all visions and dreams. Now at the end of the days that the king had said he should bring them in, then the prince of the eunuchs brought them in before Nebuchadnezzar. And the king communed with them; and among them all was found none like Daniel, Hananiah, Mishael, and Azariah: therefore stood they before the king. And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:17–20.

> А цим чотирьом юнакам Бог дав знання й уміння в усякій науці та мудрості, а Даниїлові дав розуміння всіх видінь і снів. А наприкінці тих днів, про які цар сказав, щоб їх привели, начальник євнухів привів їх перед Навуходоносора. І цар розмовляв із ними; і серед усіх не знайшлося такого, як Даниїл, Хананія, Мішаїл та Азарія; тому вони стояли перед царем. А в усіх справах мудрості й розуміння, про які цар їх питав, він знаходив їх у десять разів кращими за всіх чаклунів та астрологів, що були в усьому його царстві. Даниїла 1:17-20.

“At the end of the days,” which is prophetically the last days when the one hundred and forty-four thousand are tested, Daniel and the three worthies were found “ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm,” and Daniel had “understanding in all visions and dreams.” Daniel represents the one hundred and forty four thousand, who in the last days understand the increase of knowledge that arrived when Christ, as the Lion of the tribe of Judah, unsealed “that portion of the book of Daniel that related to the last days,” in 1989.

«Наприкінці днів», що пророчо означає останні дні, коли випробовуються сто сорок чотири тисячі, Даниїл і три мужі виявилися «вдесятеро кращими за всіх чаклунів і астрологів, що були в усьому його царстві», а Даниїл мав «розуміння в усіх видіннях і снах». Даниїл представляє сто сорок чотири тисячі, які в останні дні розуміють зростання знання, що настало, коли Христос, як Лев з племені Юди, розпечатав «ту частину книги Даниїла, що стосувалася останніх днів», у 1989 році.

Daniel did not simply understand more than others concerning dreams and visions, he had “understanding in all visions and dreams.” He represents those who employ the methodology of line upon line, for that methodology brings “all visions and dreams” together into one cohesive message. The message that brings together all dreams and visions into one prophetic line identifies the “events connected with the close of probation.” That message is established by the prophetic symbol that is Modern Rome, the power who exalts itself, robs God’s people, and falls.

Даниїл не просто розумів про сни та видіння більше за інших; він мав «розуміння у всіх видіннях і снах». Він представляє тих, хто застосовує методологію «рядок на рядок», адже ця методологія поєднує «всі видіння та сни» в одне цілісне послання. Послання, яке об’єднує всі сни та видіння в одну пророчу лінію, визначає «події, пов’язані з кінцем випробувального часу». Це послання утверджене пророчим символом, яким є Сучасний Рим — влада, що звеличує себе, обкрадає Божий народ і падає.

That power can only be established by applying the correct methodology. Most who profess to study the Bible reject the methodology of line upon line, and some who profess to employ it, misapply the rules that make up the methodology of line upon line. Those rules were first put into the public record by the Millerites, and God’s last day people have been forewarned that those who are actually the messengers of the third angel will be using William Miller’s rules of prophetic interpretation.

Та сила може бути встановлена лише шляхом застосування правильної методології. Більшість тих, хто заявляє, що вивчає Біблію, відкидає методологію «рядок на рядок», а деякі з тих, хто стверджують, що її застосовують, неправильно застосовують правила, які складають методологію «рядок на рядок». Ці правила вперше були оприлюднені міллері́тами, і Божий народ останніх днів був заздалегідь попереджений, що ті, хто насправді є вісниками третього ангела, користуватимуться правилами пророчого тлумачення Вільяма Міллера.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted.” Review and Herald, November 25, 1884.

> "Ті, хто займаються проголошенням вістки третього ангела, досліджують Писання за тим самим планом, якого дотримувався батько Міллер." Review and Herald, 25 листопада 1884 р.

William Miller represented the beginning of the three angels of Revelation fourteen, and he was typified by John the Baptist, who was the beginning of the message of which Christ was the ending. Sister White directly aligns the testing process of John the Baptist to Christ with the testing process of the three angels. John began the message, and it was not until just before the cross, when Christ had taken His disciples to Caesarea Philippi, that Jesus then added the details of the message that John had begun. The first (the beginning) truth John identified when He saw Christ was identifying Christ as the Lamb of God that takes away the sins of the world.

Вільям Міллер представляв початок трьох ангелів чотирнадцятого розділу Об’явлення, і його прообразом був Іван Хреститель, який був початком тієї звістки, завершенням якої був Христос. Сестра Вайт безпосередньо зіставляє процес випробування від Івана Хрестителя до Христа з процесом випробування трьох ангелів. Іван розпочав звістку, і лише незадовго до хреста, коли Христос привів своїх учнів до Кесарії Пилипа, Ісус тоді додав подробиці звістки, яку Іван розпочав. Першою (початковою) істиною, яку Іван проголосив, коли побачив Христа, було визнання Христа як Агнця Божого, що забирає гріхи світу.

> These things were done in Bethabara beyond Jordan, where John was baptizing. The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. This is he of whom I said, After me cometh a man which is preferred before me: for he was before me. John 1:28–30.

> Це сталося у Віфаварі за Йорданом, де Іван хрестив. Наступного дня Іван бачить Ісуса, що йде до нього, і каже: Ось Агнець Божий, що забирає гріх світу. Це Той, про кого я сказав: Після мене приходить Чоловік, що був переді мною, бо Він був раніше від мене. Івана 1:28-30.

Then began the three-and-a-half-year period of testing that ended at the cross. After John was murdered just before the cross, Jesus then began to explain that very first statement of John.

Тоді розпочався період випробувань тривалістю три з половиною роки, який завершився на хресті. Після того, як Івана було вбито безпосередньо перед розп’яттям, Ісус тоді почав пояснювати те саме найперше висловлювання Івана.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to show unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day. Matthew 16:13–21.

> Коли Ісус прийшов у околиці Кесарії Пилипової, Він запитав Своїх учнів, кажучи: За кого вважають люди Мене, Сина Людського? Вони ж сказали: Одні кажуть, що Ти — Іван Хреститель; інші — Ілля; а дехто — Єремія або один із пророків. Він сказав їм: А ви за кого Мене вважаєте? У відповідь Симон Петро сказав: Ти — Христос, Син Бога Живого. Ісус відповів і сказав йому: Блаженний ти, Симоне, сину Йони, бо не тіло й кров відкрили тобі це, а Мій Отець, що на небі. І Я кажу тобі: ти — Петро, і на цьому камені Я збудую Мою Церкву; і брами аду не здолають її. І дам тобі ключі Царства Небесного; і що ти зв’яжеш на землі, те буде зв’язане на небі; і що ти розв’яжеш на землі, те буде розв’язане на небі. Тоді Він наказав Своїм учням, щоб нікому не казали, що Він — Ісус Христос. Відтоді Ісус почав показувати Своїм учням, що Йому треба йти до Єрусалима, і багато постраждати від старійшин, первосвящеників і книжників, і бути вбитим, і третього дня воскреснути. Матвія 16:13–21.

Caesarea Philippi is the name of Panium in the time of Christ, and Panium is identified in the verse which follows verse fourteen of Daniel eleven, where the robbers of thy people, who exalt themselves, but fall, are introduced. The message of John the Baptist, inspired and perfect, was the message at the beginning that represented the Millerite message, that had been established upon Miller’s rules. Christ’s message at the ending, built upon and expanded John’s message, and it typified the message at the ending of the three angels, that is based upon Miller’s rules and the details that are added to Miller’s message when the methodology of line upon line arrives at the ending.

Кесарія Філіппова — це назва Паніума за часів Христа, а Паніум ідентифікується у вірші, що слідує за чотирнадцятим віршем одинадцятого розділу книги Даниїла, де представлені розбійники твого народу, які звеличуються, але падають. Звістка Івана Хрестителя, натхненна й досконала, була початковою звісткою, що представляла міллеритську звістку, засновану на правилах Міллера. Звістка Христа наприкінці, збудована на звістці Івана та розширена, типологічно відображала звістку наприкінці трьох ангелів, яка ґрунтується на правилах Міллера та на деталях, доданих до звістки Міллера, коли методологія «рядок на рядок» приходить до завершення.

To arrive at an incorrect understanding of the symbol that establishes the vision with the symbol of Modern Rome parallels those in the history of Christ that rejected the message of the cross. We are informed that the Jews who rejected the message of John the Baptist could not be benefitted by the teachings of Jesus, and that the history of those Jews that did that very thing represents those who rejected the first angel’s message. The Millerites identified the robbers of thy people, which I later coined with the words, “Modern Rome,” as the papal power.

Дійти хибного розуміння символу, що пов’язує видіння із символом Сучасного Риму, — це паралель до тих, хто в історії Христа відкинув звістку про хрест. Нам сказано, що юдеї, які відкинули звістку Івана Хрестителя, не могли скористатися вченням Ісуса, і що історія тих юдеїв, що вчинили саме так, є образом тих, хто відкинув звістку першого ангела. Міллерити ототожнили «грабіжників твого народу» (яких я згодом назвав «Сучасним Римом») із папською владою.

We will continue these considerations in the next article.

Ми продовжимо ці міркування в наступній статті.

Back to Articles