Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Five

Книга Даниїла — Номер сто вісімдесят п’ять

Divinity Embodied: The Profound Confession of Peter and Its Implications

Втілення Божества: Глибоке сповідання Петра та його наслідки

Author

Jeff Pippenger

Published

April 15, 2024

Formats

PDF
Word

When Peter set forth his answer to Christ’s question of who the disciples say that Christ is he identified that Jesus was the anointed one, the Christ, the Messiah. He also said He was the Son of God.

Коли Петро висловив свою відповідь на Христове запитання, ким учні вважають Христа, він визнав, що Ісус — Помазаник, Христос, Месія. Він також сказав, що Він — Син Божий.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:13–19.

> Коли Ісус прийшов до околиць Кесарії Филипової, Він запитав Своїх учнів, кажучи: За кого люди вважають Мене, Сина Людського? Вони сказали: Одні — що Ти Іван Хреститель; інші — Ілля; а ще інші — Єремія або один із пророків. Він сказав їм: А ви за кого Мене вважаєте? І відповів Симон Петро та сказав: Ти — Христос, Син Бога Живого. А Ісус у відповідь сказав йому: Блаженний ти, Симоне, сину Йони, бо не тіло й кров відкрили тобі це, але Мій Отець, що на небі. І Я також кажу тобі: ти — Петро, і на цьому камені Я збудую Церкву Мою, і брами пекла не здолають її. І дам тобі ключі Царства Небесного; і що тільки зв’яжеш на землі, буде зв’язане на небі; і що тільки розв’яжеш на землі, буде розв’язане на небі. Матвія 16:13–19.

Through Peter the Holy Spirit presented the essential truth for the one hundred and forty-four thousand to understand. He did so at Panium, which was Caesarea Philippi. Panium is the most sacred temple site in the worship of the dragon, for Greece represents the world, and the world in the last days is the United Nations, who is the dragon’s earthly representative. The “gates of hell” is a name for the temple of Pan, the Greek goat-god. The temple was built in front of a cave that contained the Spring of Panium. The Spring of Panium fed the Jordan River, which is a symbol of Christ.

Через Петра Святий Дух представив основну істину, щоб сто сорок чотири тисячі могли її зрозуміти. Він зробив це в Паніумі, який був Кесарією Филиповою. Паніум — найсвятіше храмове місце в поклонінні драконові, бо Греція представляє світ, а світ в останні дні — це Організація Об’єднаних Націй, яка є земним представником дракона. «Ворота пекла» — це назва храму Пана, грецького козячого бога. Храм був збудований перед печерою, у якій було джерело Паніуму. Джерело Паніуму живило річку Йордан, яка є символом Христа.

The name “Jordan” means “descender,” and it begins its course in the mountainous region of northern Israel, drawing its main source from the springs of Mount Hermon, the highest peak in the Hermon Range, where the spring called the “gates of hell” is located. Hermon means “sacred” and “Jordon” means “to descend.” The Jordan River flows from the highlands of Mount Hermon and descends through the Jordan Rift Valley, eventually reaching the Dead Sea, which is the lowest point on Earth’s surface.

Назва «Jordan» означає «той, що спускається», а річка бере свій початок у гірському регіоні північного Ізраїлю, живлячись головним чином джерелами гори Хермон — найвищої вершини хребта Хермон, де розташоване джерело під назвою «ворота пекла». Хермон означає «священний», а «Jordon» — «спускатися». Річка Йордан витікає з височин гори Хермон і спускається через Йорданську рифтову долину, зрештою досягаючи Мертвого моря, яке є найнижчою точкою на поверхні Землі.

The waters that feed the Jordan River, that originate in the temple of Pan, and that ultimately arrive at the lowest point on earth represent the descent the Son of God made when He left the highest sacred mountain to descend to the lowest “dead sea” of this world. Christ’s descent from heaven to the death of the cross also represents that He took upon Himself the flesh of fallen man, for his journey from heaven to the cross was fed by the waters that originated in the “gates of hell.”

Води, що живлять річку Йордан, беруть початок у храмі Пана і зрештою доходять до найнижчої точки на Землі, символізують сходження, яке здійснив Син Божий, коли Він полишив найвищу священну гору, щоб зійти до найнижчого «мертвого моря» цього світу. Сходження Христа з небес до смерті на хресті також означає, що Він узяв на Себе плоть падшої людини, бо Його шлях з небес до хреста живився водами, що брали початок у «брамах пекла».

The Dead Sea is not only the lowest place on earth, but it is the saltiest waters on earth, nine times saltier than the ocean. Christ’s death on the cross as typified by the Dead Sea is where He confirmed His covenant with many.

Мертве море — не лише найнижче місце на Землі, а й найсолоніша водойма на Землі: у дев’ять разів солоніша за океан. Саме в смерті Христа на хресті, прообразом якої є Мертве море, Він підтвердив свій завіт із багатьма.

> And every oblation of thy meat offering shalt thou season with salt; neither shalt thou suffer the salt of the covenant of thy God to be lacking from thy meat offering: with all thine offerings thou shalt offer salt. Leviticus 2:3.

> І кожне приношення твоєї хлібної жертви посолиш сіллю; і не дозволиш, щоб у твоїй хлібній жертві бракувало солі заповіту твого Бога; з усіма твоїми приношеннями приноситимеш сіль. Левіт 2:3.

On the way from the springs of Mount Hermon, the Jordan River passes through the sea of Galilee, which is also known as Lake Tiberius and Lake Kinneret. Galilee means a “hinge” or a “turning point.” Tiberius is the name of the Roman ruler who followed Augustus Caesar, and due to the shape of the lake, it is called Kinneret, which means “a harp” or “a lyre.” The turning point for mankind was when Tiberius Caesar ruled and Jesus was crucified, and every harp in heaven was silenced. The geographical testimony of the Jordan River in connection with the “gates of hell,” which is the temple of the Greek god Pan, speaks to the testimony which Peter proclaimed through the inspiration of the Holy Spirit.

На шляху від джерел гори Хермон ріка Йордан проходить через Галілейське море, яке також відоме як Тиверіадське озеро та озеро Кінерет. Галілея означає «петля» або «поворотний момент». Тиберій — ім’я римського правителя, який змінив Августа Цезаря, а через форму озера його називають Кінерет, що означає «арфа» або «ліра». Поворотним моментом для людства був час, коли правив Тиберій Цезар і коли було розіп’ято Ісуса, і тоді кожна арфа на небі замовкла. Географічне свідчення річки Йордан у зв’язку з «воротами пекла», тобто храмом грецького бога Пана, говорить про свідчення, яке Петро проголосив під натхненням Святого Духа.

The incarnation of Christ was the combination of divinity and humanity that occurred when the divine Son of God took upon Himself human flesh, thus combining divinity with humanity, as represented by the waters from the spring of Pan feeding the Jordan River. What fed the spring of Pan was the dew, rain and snow that fell upon the mountains of Hermon, Hermon representing the “sacred” mountain, which is Jerusalem above.

Втілення Христа було поєднанням божественної і людської природи, що сталося, коли божественний Син Божий прийняв на себе людську плоть, тим самим поєднавши божественне з людським, як це символізують води джерела Пана, що живлять річку Йордан. Джерело Пана живили роса, дощ і сніг, які випадали на гори Хермона; Хермон уособлює «священну» гору, якою є Горній Єрусалим.

> A Song of Degrees of David. Behold, how good and how pleasant it is for brethren to dwell together in unity! It is like the precious ointment upon the head, that ran down upon the beard, even Aaron’s beard: that went down to the skirts of his garments; As the dew of Hermon, and as the dew that descended upon the mountains of Zion: for there the Lord commanded the blessing, even life for evermore. Psalms 133:1–3.

> Пісня сходження. Давидова. Ось, яке добре й яке приємне, коли брати живуть разом у згоді! Воно, немов дорогоцінне миро на голові, що стікає на бороду, бороду Ааронову, що сходить аж на краї його шат; немов роса Хермонська, що сходить на гори Сіону; бо там Господь заповідав благословення — життя навіки. Псалом 133:1-3.

The “precious ointment” that ran down Aaron’s beard was the oil that was used when he and his sons were anointed as God’s priests.

«Дорогоцінна олія», що стікала по бороді Аарона, була тією олією, яку використовували, коли його та його синів помазували на Божих священиків.

> And thou shalt take of the blood that is upon the altar, and of the anointing oil, and sprinkle it upon Aaron, and upon his garments, and upon his sons, and upon the garments of his sons with him: and he shall be hallowed, and his garments, and his sons, and his sons’ garments with him. Exodus 29:21.

> І візьмеш з крові, що на жертовнику, і з єлею помазання, і покропиш ним Аарона, і шати його, і синів його, і шати синів його з ним; і буде освячений він, і шати його, і сини його, і шати синів його з ним. Вихід 29:21.

Peter expressed the confession of all the disciples, and in so doing he expressed the confession of the one hundred and forty-four thousand, who are to be anointed as a unified priesthood that is lifted up as an ensign. The “oil” that anointed Aaron, was also as the dew of Mount Hermon and also the dew of the mountains of Zion. The “oil” and the “dew” are the message which represents the anointing of the Holy Spirit.

Петро виголосив сповідання всіх учнів, і тим самим він виголосив сповідання ста сорока чотирьох тисяч, які мають бути помазані як єдине священство, піднесене як стяг. «Олія», якою був помазаний Аарон, була також як роса гори Хермон, а також як роса гір Сіону. «Олія» та «роса» — це послання, що представляє помазання Святого Духа.

> Give ear, O ye heavens, and I will speak; and hear, O earth, the words of my mouth. My doctrine shall drop as the rain, my speech shall distil as the dew, as the small rain upon the tender herb, and as the showers upon the grass: Because I will publish the name of the Lord: ascribe ye greatness unto our God. Deuteronomy 32:1–3.

> Послухайте, о небеса, і я промовлю; і почуй, о земле, слова уст моїх. Нехай крапає, як дощ, наука моя, нехай спадає, мов роса, моя мова, як дрібний дощ на ніжну траву і як зливи на траву: бо я оповім Ім’я Господнє: воздайте велич нашому Богові. Повторення Закону 32:1-3.

The “dew” is the “doctrine” that falls on the mountains of Zion, and it is the “oil” of anointing that unifies the one hundred and forty-four thousand, who are God’s priests in the last days. The doctrine drops as rain, and distills as dew because it is “published”. It is published because heaven and earth are to give ear and hear the words of His mouth, through a unified priesthood that is the ensign who proclaim the messages of the Midnight Cry and Loud Cry.

«Роса» — це «вчення», що падає на гори Сіону, і це «єлей» помазання, який об’єднує сто сорок чотири тисячі, що є Божими священиками в останні дні. Вчення капає, як дощ, і лине, як роса, бо воно «оприлюднюється». Воно оприлюднюється, бо небо й земля мають наставити вухо й почути слова Його уст через єдине священство, яке є знаменом, що проголошує вістки Опівнічного Кличу та Гучного Кличу.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. The Lord hath made bare his holy arm in the eyes of all the nations; and all the ends of the earth shall see the salvation of our God. Isaiah 52:7–10.

> Які гарні на горах ноги благовісника, що звіщає мир; що приносить добру звістку; що проголошує спасіння; що каже Сіонові: Твій Бог царює! Сторожі твої піднімуть голос; разом голосом заспівають, бо вони побачать віч-на-віч, коли Господь повернеться до Сіону. Вибухніть радістю, разом співайте, руїни Єрусалима, бо Господь утішив Свій народ, Він викупив Єрусалим. Господь оголив Своє святе рамено на очах усіх народів, і всі кінці землі побачать спасіння нашого Бога. Ісая 52:7-10.

The last-day watchmen, represented by Peter, publish salvation and peace, and they shall be unified, for they will see eye to eye. This happens when “the Lord brings again Zion.” The Hebrew word translated as “bring again” means to “reverse.” When the Lord reverses Zion, it means that Zion had been in captivity, as represented by the scattering, and it is reversed when the captivity ceases.

Сторожі останніх днів, уособлені Петром, звіщають спасіння і мир, і вони будуть єдині, бо бачитимуть віч-на-віч. Це відбувається, коли «Господь знову повертає Сіон». Єврейське слово, перекладене як «знову повертає», означає «обернути». Коли Господь обертає назад становище Сіону, це означає, що Сіон перебував у полоні, як показано розсіянням, і це обертається, коли полон припиняється.

> For thus saith the Lord, That after seventy years be accomplished at Babylon I will visit you, and perform my good word toward you, in causing you to return to this place. For I know the thoughts that I think toward you, saith the Lord, thoughts of peace, and not of evil, to give you an expected end. Then shall ye call upon me, and ye shall go and pray unto me, and I will hearken unto you. And ye shall seek me, and find me, when ye shall search for me with all your heart. And I will be found of you, saith the Lord: and I will turn away your captivity, and I will gather you from all the nations, and from all the places whither I have driven you, saith the Lord; and I will bring you again into the place whence I caused you to be carried away captive. Jeremiah 29:10–14.

> Бо так говорить Господь: коли сповняться сімдесят років у Вавилоні, Я навідаюся до вас і виконаю Своє добре слово щодо вас, повернувши вас до цього місця. Бо Я знаю думки, які маю щодо вас, — говорить Господь, — думки миру, а не зла, щоб дати вам сподіваний кінець. І ви покличете Мене, і підете та помолитеся до Мене, і Я вислухаю вас. І будете шукати Мене, і знайдете, коли шукатимете Мене всім своїм серцем. І буду знайдений вами, — говорить Господь, — і поверну вас із полону, і зберу вас з усіх народів та з усіх місць, куди Я вигнав вас, — говорить Господь, — і поверну вас до місця, звідки Я вигнав вас у полон. Єремії 29:10–14.

All the prophets are addressing the last days, and in the last days His people are in a captivity that is to be reversed, in order to fulfill the testimony of prophecy.

Усі пророки говорять про останні дні, і в останні дні Його народ перебуває в полоні, з якого має бути визволений, щоб сповнилося свідчення пророцтва.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Thus speaketh the Lord God of Israel, saying, Write thee all the words that I have spoken unto thee in a book. For, lo, the days come, saith the Lord, that I will bring again the captivity of my people Israel and Judah, saith the Lord: and I will cause them to return to the land that I gave to their fathers, and they shall possess it. Jeremiah 30:1–3.

> Слово, яке було до Єремії від Господа, таке: Так говорить Господь, Бог Ізраїля: Запиши собі всі слова, які Я говорив до тебе, у книгу. Бо ось настають дні, — говорить Господь, — коли Я поверну з полону мій народ — Ізраїля та Юду, — говорить Господь, — і приведу їх назад до землі, яку Я дав їхнім батькам, і вони заволодіють нею. Єремії 30:1–3.

After three and a half days of sleeping, just as Lazarus slept for four days, and Daniel mourned for twenty-one days, Michael resurrects the two witnesses, who are His last-day people and brings them into unity and also anoints them through a message that is published around the world. That message is the “dew” of Mount Hermon (the sacred mountain), that feeds the spring of Pan, which thereafter feeds the Jordan River. The anointing that is accomplished by that message represents the anointing of Jesus, that marked when He became the Christ, which Peter identified.

Після трьох із половиною днів сну, подібно до того, як Лазар спав чотири дні, а Даниїл перебував у жалобі двадцять один день, Михаїл воскресає двох свідків, які є Його народом останніх днів, об’єднує їх і також помазує їх через послання, яке оприлюднюють по всьому світу. Це послання — «роса» з гори Хермон (священної гори), яка живить джерело Пана, що згодом живить ріку Йордан. Помазання, здійснене через це послання, символізує помазання Ісуса, що означило момент, коли Він став Христом, про що засвідчив Петро.

When Peter identified Christ as the Son of God, he represented Christ as both the Son of God and the Son of man, as represented by the waters of the “gates of hell” feeding the Jordan River. The confession of Peter was produced by the inspiration of the Holy Spirit, and it was that truth, that Jesus was the Christ, the Anointed One, and that He was both God and man which was identified by Jesus as the truth which would be the focus of the battle against God’s last-day people, who Christ promised would be victorious, for the “gates of hell,” will not prevail against this truth.

Коли Петро визнав Христа Сином Божим, він представив Його і як Сина Божого, і як Сина Людського, як це символічно зображено водами «брам пекла», що живлять річку Йордан. Сповідання Петра було породжене натхненням Святого Духа, і саме та істина — що Ісус є Христос, Помазаник, і що Він є і Богом, і людиною — була визначена Ісусом як істина, що стане осереддям боротьби проти Божого народу останнього часу, якому Христос обіцяв перемогу, бо «брами пекла» не подолають цієї істини.

The truth is that on September 11, 2001, just as Jesus was anointed at His baptism, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and that in that history there would be a disappointment which would slay His last-day people, until He resurrected them and reversed their captivity. The process of resurrection includes the unifying of His people into a mighty army that is lifted up as an ensign. The work of resurrecting, purifying, unifying and lifting up, after the death in the streets, is illustrated in verses ten through fifteen of Daniel chapter eleven, as well as other biblical passages. But in verses thirteen through fifteen Christ has once again brought His disciples to Caesarea Philippi, to Panium, and it is there that the seal of God is impressed for eternity.

Правда полягає в тому, що 11 вересня 2001 року, так само, як Ісус був помазаний під час Свого хрещення, розпочалося запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і що в тій історії настане розчарування, яке умертвить Його народ останніх днів, аж доки Він не воскресить їх і не змінить їхню неволю. Процес воскресіння включає об’єднання Його народу в могутнє військо, яке підноситься як знамено. Діло воскресіння, очищення, об’єднання та піднесення після смерті на вулицях проілюстроване у віршах з десятого по п’ятнадцятий одинадцятого розділу книги Даниїла, а також в інших біблійних уривках. А у віршах з тринадцятого по п’ятнадцятий Христос знову приводить Своїх учнів до Кесарії Пилипа, до Паніума, і саме там печатка Божа вкарбовується навіки.

Only when we understand the profundity of these facts, can we recognize the revelations of truth located in the witness of Caesarea Philippi. In verse eighteen of chapter sixteen of Matthew Simon Barjonah’s name is changed to Peter, which symbolizes the one hundred and forty-four thousand as previously noted in a recent article. The mathematical revelation established in the verse magnifies Jesus as the Wonderful Numberer, for not only can Peter be understood to represent one hundred and forty-four thousand, but Mathew 16:18 is also the mathematical symbol of “phi”.

Лише коли ми зрозуміємо глибину цих фактів, ми зможемо розпізнати одкровення істини, що містяться у свідченні Кесарії Филипової. У вісімнадцятому вірші шістнадцятого розділу Євангелія від Матвія ім’я Симона Бар-Йони змінюється на Петра, що символізує сто сорок чотири тисячі, як раніше зазначалося в недавній статті. Математичне одкровення, закладене в цьому вірші, звеличує Ісуса як Дивного Лічильника, бо не лише Петра можна розуміти як такого, що представляє сто сорок чотири тисячі, але й Матвія 16:18 також є математичним символом «фі».

Before we address the mathematics associated with “phi,” it should be noted that “phi” is part of the word “Philippi,” the second of the two names of the town of Panium. Verse eighteen identifies that Jesus spoke to Peter in Hebrew, which was recorded in Greek, and later translated into English. Those three steps address Christ’s control over His Word. When the word is considered with the mathematical system of multiplying the numbered positions, it identifies that the name Peter equates to one hundred and forty-four thousand, thus emphasizing Jesus as the Wonderful Numberer. In the very same verse, where Jesus proclaims that He will build His church the Wonderful Numberer controlled the translation process to ensure that the truth represented in verse eighteen in chapter sixteen, would represent the mathematical symbol of “phi.”

Перш ніж перейти до математики, пов’язаної з «фі», слід зауважити, що «фі» є складовою слова «Філіппи», другого з двох назв міста Паніум. Вісімнадцятий вірш вказує, що Ісус говорив до Петра єврейською мовою; це було записано грецькою, а згодом перекладено англійською. Ці три кроки свідчать про Христовий контроль над Його Словом. Коли це слово розглянути у поєднанні з математичною системою перемноження пронумерованих позицій, виявляється, що ім’я Петро дорівнює ста сорока чотирьом тисячам, тим самим підкреслюючи Ісуса як Дивного Обчислювача. У тому ж самому вірші, де Ісус проголошує, що Він збудує Свою Церкву, Дивний Обчислювач керував процесом перекладу, щоб забезпечити, аби істина, представлена у вісімнадцятому вірші шістнадцятого розділу, відповідала математичному символу «фі».

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> І Я також кажу тобі: ти — Петро, і на цій скелі Я збудую Мою церкву; і ворота пекла не здолають її. Матвія 16:18.

His church is not simply built upon the doctrine that Jesus is the Christ, and that He is the son of God, but also the fact that He is the Word, and the Word created and controls all things, including mathematics, grammar and the works of men.

Його Церква не просто збудована на вченні, що Ісус є Христос і що Він є Син Божий, а також на факті, що Він є Словом, і Слово створило та керує всім, включно з математикою, граматикою та ділами людей.

> In whom also we have obtained an inheritance, being predestinated according to the purpose of him who worketh all things after the counsel of his own will. Ephesians 1:11.

> У Ньому й ми одержали спадщину, будучи наперед призначені згідно з наміром Того, Хто все чинить відповідно до постанови Своєї волі. Ефесян 1:11.

Phi, often represented by the Greek letter φ (phi), is a mathematical constant approximately equal to 1.618033988749895. This number is known as the golden ratio or the divine proportion. It is an “irrational number”, meaning it cannot be expressed as a simple fraction, and its decimal representation goes on infinitely without repeating.

Фі, яке часто позначають грецькою літерою φ (фі), — математична константа, що приблизно дорівнює 1.618033988749895. Це число відоме як золотий переріз або божественна пропорція. Це «ірраціональне число», тобто його не можна виразити у вигляді простого дробу, а його десятковий запис є нескінченним і неперіодичним.

The golden ratio has many remarkable properties and appears in various contexts in mathematics, art, architecture, nature, and other fields. It is often found in geometric shapes, such as rectangles, pentagons, and dodecahedrons, where the ratio of the longer side to the shorter side is equal to phi.

Золотий перетин має багато примітних властивостей і зустрічається у різних контекстах у математиці, мистецтві, архітектурі, природі та інших галузях. Його часто можна знайти в геометричних фігурах, таких як прямокутники, п'ятикутники та додекаедри, де відношення довшої сторони до коротшої дорівнює фі.

In art and architecture, the golden ratio is believed to create aesthetically pleasing proportions. It has been used by artists and architects throughout history, from ancient civilizations to the Renaissance and beyond, to design compositions, buildings, and artworks. In mathematics, the golden ratio appears in various mathematical equations and sequences, including the Fibonacci sequence, where each term is the sum of the two preceding terms. As the terms of the Fibonacci sequence increase, the ratio of consecutive terms approaches phi.

У мистецтві та архітектурі вважається, що золотий переріз створює естетично привабливі пропорції. Його застосовували митці та архітектори протягом усієї історії — від давніх цивілізацій до Ренесансу і далі — для проєктування композицій, будівель і творів мистецтва. У математиці золотий переріз зустрічається в різних математичних рівняннях і послідовностях, зокрема в послідовності Фібоначчі, де кожен член є сумою двох попередніх. У міру зростання членів послідовності Фібоначчі відношення послідовних членів наближається до фі.

In verse 16:18, we find the mathematical phi (1.618…). Jesus, the God “who worketh all things after the counsel of his own will,” determined to place His signature of being Palmoni, the Wonderful Number, or the Numberer of Secrets in the prophetic geography that identifies the battleground of His church against the gates of hell in the last days. At that prophetic battleground, through His control of numbers, He represented the one hundred and forty-four thousand with “Peter”, who had his name changed from “Simon” the one who hears the message of the dove to “Peter”, thus marking the one hundred and forty-four thousand as His last days covenant people.

У вірші 16:18 ми знаходимо математичне число фі (1,618...). Ісус, Бог, «який звершує все за порадою Своєї волі», постановив поставити Свій підпис, засвідчуючи Себе як Пальмоні — Дивного Обчислювача, або Того, Хто Числить Таємниці, — у пророчій географії, що визначає поле бою Його Церкви проти брам пекла в останні дні. На тому пророчому полі бою, через Свій контроль над числами, Він ототожнив сто сорок чотири тисячі з «Петром», якому було змінено ім’я з «Симона», того, хто чує звістку голуба, на «Петра», тим самим позначивши сто сорок чотири тисячі як Свій завітний народ останніх днів.

The “rock” that He chose to build His church on, is the foundation rock, the foundation and chief cornerstone of the “seven times” of Leviticus twenty-six, for there is no true foundation that is not Christ. From the baptism of Christ, when Simon “heard” the message of the dove unto the cross of the Dead Sea, for twelve hundred and sixty days, twice each day, there was a morning and evening sacrifice, except on the final day of the twelve hundred and sixty days, for on that day, the evening sacrifice escaped from the priest, and on the cross Christ died as the twenty-five hundred and twentieth offering.

«Скеля», на якій Він обрав збудувати Свою церкву, — це основоположна скеля, основа і головний наріжний камінь «семи разів» з Левіта 26, бо немає істинного фундаменту поза Христом. Від хрещення Христа, коли Симон «почув» звістку голуба, і аж до хреста Мертвого моря, протягом тисячі двохсот шістдесяти днів, двічі на день, приносилися ранкова та вечірня жертви, за винятком останнього дня тих тисячі двохсот шістдесяти днів, бо того дня вечірня жертва вислизнула від священика, і на хресті Христос помер як дві тисячі п’ятсот двадцята жертва.

> “All is terror and confusion. The priest is about to slay the victim; but the knife drops from his nerveless hand, and the lamb escapes. Type has met antitype in the death of God’s Son. The great sacrifice has been made. The way into the holiest is laid open. A new and living way is prepared for all. No longer need sinful, sorrowing humanity await the coming of the high priest.” The Desire of Ages, 757.

> Все — жах і сум’яття. Священик ось-ось заколе жертву; але ніж випадає з його безсилої руки, і ягня втікає. Прообраз сповнився у смерті Божого Сина. Велика жертва звершена. Шлях у Святе Святих відкрито. Новий і живий шлях приготований для всіх. Грішному, скорботному людству більше не потрібно очікувати приходу первосвященика. Бажання віків, 757.

The “rock” He would build His church upon is the foundation stone that the builders rejected, its number is “twenty-five hundred and twenty.” In one short verse Christ presents Himself as the Master of all things, and when He does so He is standing and speaking in verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

«Скеля», на якій Він збудує Свою церкву, — це наріжний камінь, який відкинули будівничі; його число — «дві тисячі п’ятсот двадцять». В одному короткому вірші Христос являє Себе Владикою всього, і коли Він це робить, Він стоїть і промовляє у віршах з тринадцятого по п’ятнадцятий одинадцятого розділу Даниїла.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> І Я також кажу тобі: ти — Петро, і на цій скелі Я збудую Мою церкву; і ворота пекла не здолають її. Матвія 16:18.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “‘The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever.’ Deuteronomy 29:29. Just how God accomplished the work of creation He has never revealed to men; human science cannot search out the secrets of the Most High. His creative power is as incomprehensible as His existence.

> «Таємне належить Господу, Богові нашому, а відкрите — нам і дітям нашим навіки». Повторення Закону 29:29. Як саме Бог звершив діло творіння, Він ніколи не відкрив людям; людська наука не може дослідити таємниць Всевишнього. Його творча сила так само незбагненна, як і Його буття.

> “God has permitted a flood of light to be poured upon the world in both science and art; but when professedly scientific men treat upon these subjects from a merely human point of view, they will assuredly come to wrong conclusions. It may be innocent to speculate beyond what God’s word has revealed, if our theories do not contradict facts found in the Scriptures; but those who leave the word of God, and seek to account for His created works upon scientific principles, are drifting without chart or compass upon an unknown ocean. The greatest minds, if not guided by the word of God in their research, become bewildered in their attempts to trace the relations of science and revelation. Because the Creator and His works are so far beyond their comprehension that they are unable to explain them by natural laws, they regard Bible history as unreliable. Those who doubt the reliability of the records of the Old and New Testaments, will be led to go a step further, and doubt the existence of God; and then, having lost their anchor, they are left to beat about upon the rocks of infidelity.

> Бог дозволив, щоб на світ пролився потік світла як у науці, так і в мистецтві; але коли ті, хто називає себе людьми науки, розглядають ці питання лише з суто людської точки зору, вони неминуче доходять хибних висновків. Можна невинно міркувати понад те, що відкрите Божим словом, якщо наші теорії не суперечать фактам, що містяться у Святому Письмі; але ті, хто полишає Боже слово і прагне пояснити Його творіння на підставі наукових принципів, дрейфують без карти й компаса невідомим океаном. Найвидатніші уми, якщо їх у дослідженнях не скеровує Боже слово, заплутуються у спробах простежити взаємозв’язок науки й одкровення. Оскільки Творець і Його діла настільки перевищують їхнє розуміння, що вони не можуть пояснити їх природними законами, вони вважають біблійну історію недостовірною. Ті, хто сумнівається в достовірності записів Старого й Нового Заповітів, зроблять ще один крок і засумніваються в існуванні Бога; а тоді, втративши свій якір, їх кидатиме об скелі невір’я.

> “These persons have lost the simplicity of faith. There should be a settled belief in the divine authority of God’s Holy Word. The Bible is not to be tested by men’s ideas of science. Human knowledge is an unreliable guide. Skeptics who read the Bible for the sake of caviling, may, through an imperfect comprehension of either science or revelation, claim to find contradictions between them; but rightly understood, they are in perfect harmony. Moses wrote under the guidance of the Spirit of God, and a correct theory of geology will never claim discoveries that cannot be reconciled with his statements. All truth, whether in nature or in revelation, is consistent with itself in all its manifestations.

> Ці люди втратили простоту віри. Має бути тверде переконання в божественному авторитеті Святого Божого Слова. Біблію не слід перевіряти мірками людських уявлень про науку. Людське знання — ненадійний дороговказ. Скептики, які читають Біблію лише для того, щоб чіплятися, можуть через недосконале розуміння чи то науки, чи то одкровення стверджувати, що знаходять між ними суперечності; але за правильного розуміння вони перебувають у повній гармонії. Мойсей писав під керівництвом Духа Божого, і правильна теорія геології ніколи не заявлятиме про відкриття, які не можна узгодити з його твердженнями. Уся істина, чи в природі, чи в одкровенні, узгоджується сама з собою в усіх своїх виявах.

> “In the word of God many queries are raised that the most profound scholars can never answer. Attention is called to these subjects to show us how much there is, even among the common things of everyday life, that finite minds, with all their boasted wisdom, can never fully understand.

> У Слові Божому порушено багато питань, на які найвидатніші вчені ніколи не зможуть відповісти. До цих питань привертається увага, щоб показати нам, як багато, навіть серед звичайних речей повсякденного життя, є такого, чого обмежені розуми, попри всю їхню хвалену мудрість, ніколи не можуть до кінця осягнути.

> “Yet men of science think that they can comprehend the wisdom of God, that which He has done or can do. The idea largely prevails that He is restricted by His own laws. Men either deny or ignore His existence, or think to explain everything, even the operation of His Spirit upon the human heart; and they no longer reverence His name or fear His power. They do not believe in the supernatural, not understanding God’s laws or His infinite power to work His will through them. As commonly used, the term ‘laws of nature’ comprises what men have been able to discover with regard to the laws that govern the physical world; but how limited is their knowledge, and how vast the field in which the Creator can work in harmony with His own laws and yet wholly beyond the comprehension of finite beings!

> Проте науковці вважають, що можуть осягнути Божу мудрість, те, що Він учинив або може вчинити. Переважає уявлення, що Він обмежений власними законами. Люди або заперечують чи ігнорують Його існування, або ж уважають, що здатні пояснити все, навіть дію Його Духа на людське серце; і вони вже не шанують Його імені й не бояться Його сили. Вони не вірять у надприродне, не розуміючи ні Божих законів, ні Його безмежної сили здійснювати Свою волю через них. У звичному вжитку термін «закони природи» охоплює те, що людям вдалося відкрити щодо законів, які керують фізичним світом; але які ж обмежені їхні знання, і яке безмежне поле, де Творець може діяти в згоді зі Своїми законами й водночас залишатися цілком поза розумінням скінченних істот!

> “Many teach that matter possesses vital power—that certain properties are imparted to matter, and it is then left to act through its own inherent energy; and that the operations of nature are conducted in harmony with fixed laws, with which God Himself cannot interfere. This is false science, and is not sustained by the word of God. Nature is the servant of her Creator. God does not annul His laws or work contrary to them, but He is continually using them as His instruments. Nature testifies of an intelligence, a presence, an active energy, that works in and through her laws. There is in nature the continual working of the Father and the Son. Christ says, ‘My Father worketh hitherto, and I work.’ John 5:17.

> Багато хто вчить, що матерія володіє життєвою силою — що матерії надано певні властивості, і потім її залишено діяти завдяки притаманній їй енергії; і що процеси природи здійснюються у злагоді з незмінними законами, в які не може втрутитися навіть Сам Бог. Це помилкова наука, і вона не підтверджується Словом Божим. Природа — служниця свого Творця. Бог не скасовує Своїх законів і не діє всупереч їм, але постійно використовує їх як Свої знаряддя. Природа свідчить про розум, присутність, діяльну енергію, що діє в межах її законів і через них. У природі відбувається безперервна дія Отця і Сина. Христос каже: «Отець Мій працює аж досі, і Я працюю». Івана 5:17.

> “The Levites, in their hymn recorded by Nehemiah, sang, ‘Thou, even Thou, art Lord alone; Thou hast made heaven, the heaven of heavens, with all their host, the earth, and all things therein, … and Thou preservest them all.’ Nehemiah 9:6. As regards this world, God’s work of creation is completed. For ‘the works were finished from the foundation of the world.’ Hebrews 4:3. But His energy is still exerted in upholding the objects of His creation. It is not because the mechanism that has once been set in motion continues to act by its own inherent energy that the pulse beats and breath follows breath; but every breath, every pulsation of the heart, is an evidence of the all-pervading care of Him in whom ‘we live, and move, and have our being.’ Acts 17:28. It is not because of inherent power that year by year the earth produces her bounties and continues her motion around the sun. The hand of God guides the planets and keeps them in position in their orderly march through the heavens. He ‘bringeth out their host by number: He calleth them all by names by the greatness of His might, for that He is strong in power; not one faileth.’ Isaiah 40:26. It is through His power that vegetation flourishes, that the leaves appear and the flowers bloom. He ‘maketh grass to grow upon the mountains’ (Psalm 147:8), and by Him the valleys are made fruitful. ‘All the beasts of the forest … seek their meat from God,’ and every living creature, from the smallest insect up to man, is daily dependent upon His providential care. In the beautiful words of the psalmist, ‘These wait all upon Thee…. That Thou givest them they gather: Thou openest Thine hand, they are filled with good.’ Psalm 104:20, 21, 27, 28. His word controls the elements; He covers the heavens with clouds and prepares rain for the earth. ‘He giveth snow like wool: He scattereth the hoarfrost like ashes.’ Psalm 147:16. ‘When He uttereth His voice, there is a multitude of waters in the heavens, and He causeth the vapors to ascend from the ends of the earth; He maketh lightnings with rain, and bringeth forth the wind out of His treasuries.’ Jeremiah 10:13.

> Левити у своєму гімні, записаному Неемією, співали: «Ти, так, Ти — Господь єдиний; Ти створив небо, небо небес, з усім їхнім військом, землю і все, що на ній, ... і Ти всіх їх зберігаєш». Неемії 9:6. Що ж до цього світу, Боже творче діло завершене. Бо «діла були звершені від закладин світу». До євреїв 4:3. Та Його сила й далі діє, утримуючи в бутті Його творіння. Пульс б’ється і подих слідує за подихом не тому, що механізм, раз запущений, діє за власною внутрішньою енергією; але кожен подих, кожен удар серця — це свідчення всепроникної опіки Того, в Якому «ми живемо, рухаємося й існуємо». Дії апостолів 17:28. Не завдяки притаманній їй силі земля з року в рік дає свої плоди й продовжує свій рух навколо сонця. Рука Божа керує планетами й утримує їх на місці в їхній впорядкованій ході небесами. Він «виводить їхнє військо лічбою; усіх поіменно кличе за величчю Своєї сили, бо Він сильний у потузі; жодна з них не бракує». Ісаї 40:26. Його силою розквітає рослинність, з’являється листя і квіти цвітуть. Він «траву вирощує на горах» (Псалом 147:8), і Ним долини стають родючими. «Усі звірі лісові ... шукають свою поживу від Бога», і кожне живе створіння, від найменшої комахи аж до людини, щодня залежить від Його промислу та опіки. У прекрасних словах псалмоспівця: «Усі вони на Тебе чекають.... Що Ти даєш їм, те вони збирають; Ти відкриваєш Свою руку — вони насичуються благом». Псалом 104:20, 21, 27, 28. Його слово повеліває стихіями; Він покриває небеса хмарами й готує дощ для землі. «Він дає сніг, як вовну; іній розсипає, мов попіл». Псалом 147:16. «Коли Він подає Свій голос, чути гуркіт вод на небі; Він підіймає пари від кінців землі, творить блискавки з дощем і виводить вітер зі Своїх скарбниць». Єремії 10:13.

> “God is the foundation of everything. All true science is in harmony with His works; all true education leads to obedience to His government. Science opens new wonders to our view; she soars high, and explores new depths; but she brings nothing from her research that conflicts with divine revelation. Ignorance may seek to support false views of God by appeals to science, but the book of nature and the written word shed light upon each other. We are thus led to adore the Creator and to have an intelligent trust in His word.” Patriarchs and Prophets, 113–115.

> «Бог — основа всього. Уся істинна наука перебуває в гармонії з Його ділами; уся істинна освіта веде до послуху Його правлінню. Наука відкриває нам нові дива; вона злітає високо й досліджує нові глибини; але не приносить зі своїх досліджень нічого, що суперечить божественному одкровенню. Невігластво може намагатися підтримати хибні уявлення про Бога, апелюючи до науки, але книга природи і писане слово проливають світло одне на одного. Таким чином ми приходимо до поклоніння Творцеві та до розумної довіри до Його слова.» Патріархи і Пророки, 113–115.

Back to Articles