Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty

Книга Йоеля і лаодикійська церква адвентистів сьомого дня - номер двадцять

Number Twenty

Номер двадцять

Author

Jeff Pippenger

Published

December 26, 2025

Formats

PDF
Word

The book of Joel identifies that the destruction of God’s vineyard occurs in the fourth generation.

Книга Йоіла вказує, що знищення Божого виноградника відбувається у четвертому поколінні.

> The word of the Lord that came to Joel the son of Pethuel.

> Слово Господнє, що було до Йоіла, сина Петуїла.

> Hear this, ye old men, and give ear, all ye inhabitants of the land. Hath this been in your days, or even in the days of your fathers? Tell ye your children of it, and let your children tell their children, and their children another generation.

> Послухайте це, старці, і прислухайтеся, усі мешканці краю. Чи було таке за ваших днів, або навіть за днів ваших батьків? Розповідайте про це своїм дітям, і нехай ваші діти розкажуть своїм дітям, а їхні діти — іншому поколінню.

> That which the palmerworm hath left hath the locust eaten; and that which the locust hath left hath the cankerworm eaten; and that which the cankerworm hath left hath the caterpiller eaten.

> Те, що залишила гусінь, те з’їла сарана; а те, що залишила сарана, те з’їв п’ядун; а те, що залишив п’ядун, те з’їла гусениця.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:1–5.

> Прокиньтеся, п'яниці, і плачте; і голосіть, усі ви, що п'єте вино, через нове вино; бо воно відняте від ваших уст. Йоіл 1:1-5.

The parable of the ten virgins is the parable of Adventism, and the awakening in the parable occurs when the wheat and tares are separated, at which point, the tares awaken to the fact that they have been “cut off” from the “new wine.” The word “cut off” represents Abram’s first covenant step where a heifer, she-goat and ram were cut into two pieces in the ritual to ratify the covenant with blood. In that very same covenant passage, God identifies that He will visit His people in judgment during the fourth generation.

Притча про десять дів — це притча адвентизму, а пробудження в притчі відбувається тоді, коли пшеницю й кукіль відокремлюють; тоді кукіль прозріває, що його було «відсічено» від «нового вина». Слово «cut off» означає перший крок Аврама в завіті, коли теличку, козу і барана розсікли надвоє в обряді скріплення завіту кров’ю. У тому самому уривку про завіт Бог зазначає, що Він прийде до Свого народу з судом у четвертому поколінні.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> І сказав Аврамові: Знай достеменно, що твоє потомство буде прибульцем у землі, що не їхня, і служитимуть їм; і вони гнобитимуть їх чотириста років; а також той народ, якому вони служитимуть, Я судитиму; а потім вони вийдуть із великим багатством. А ти відійдеш до батьків своїх у мирі; будеш похований у добрій старості. Але в четвертому поколінні вони знову прийдуть сюди, бо беззаконня амореїв ще не сповнилося. Буття 15:13-16.

When the prophecy was fulfilled in the fourth generation, in the generation of Moses, the Lord set forth the Ten Commandments as a symbol of the covenant with God and His chosen people. In the second of those ten laws the light of Abram’s four generations was magnified.

Коли пророцтво сповнилося в четвертому поколінні, у поколінні Мойсея, Господь дав Десять Заповідей як символ завіту між Богом та Його вибраним народом. У другій із тих десяти заповідей звеличилося світло чотирьох поколінь Аврама.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And shewing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Не роби собі жодного різьбленого зображення і жодної подоби того, що на небі вгорі, що на землі внизу, і що у воді під землею; не вклоняйся їм і не служи їм, бо Я, Господь, Бог твій, — Бог ревнивий, що карає беззаконня батьків на дітях до третього й четвертого покоління тих, хто ненавидить Мене; і чинить милість тисячам тих, хто любить Мене та дотримується Моїх заповідей. Вихід 20:4-6.

The four generations of Abram’s covenant was incorporated into the magnification of God’s character as a jealous God. His jealousy is contrasted with graven images. With Abram’s fourth generation we also find a progressive judgment. The judgment was upon the nation where God’s people were in bondage, as well as upon God’s people, and after that, the Amorites would be judged. Abram identifies a progressive judgment process that begins with God’s house and moves through the world progressively, and the second commandment identifies that the judgment process divides mankind into a class of those who hate God, and a class of those who love God, thus typifying the Sunday law which shouts out, “If you love me, keep my commandments.”

Поняття чотирьох поколінь завіту Аврама було включене до підкреслення Божого характеру як Бога ревнивого. Його ревність протиставляється різьбленим зображенням. З четвертим поколінням Аврама ми також бачимо поступовий суд. Суд звершувався над народом, де Божий народ перебував у неволі, так само й над самим Божим народом, а після цього мали бути засуджені аморійці. Аврам окреслює поступовий процес суду, що починається з Божого дому й поступово поширюється світом, а друга заповідь вказує, що процес суду розділяє людство на дві категорії: тих, хто ненавидить Бога, і тих, хто любить Бога, тим самим типологічно вказуючи на недільний закон, який проголошує: «Якщо любите Мене, дотримуйтеся Моїх заповідей».

In the same period that the Law is being delivered at Sinai, Moses is shown God’s character.

У той самий час, коли на Синаї дається Закон, Мойсеєві показано Божий характер.

> And the Lord said unto Moses, Hew thee two tables of stone like unto the first: and I will write upon these tables the words that were in the first tables, which thou brakest. And be ready in the morning, and come up in the morning unto mount Sinai, and present thyself there to me in the top of the mount. And no man shall come up with thee, neither let any man be seen throughout all the mount; neither let the flocks nor herds feed before that mount.

> І сказав Господь Мойсеєві: Витеши собі дві кам’яні скрижалі, як перші; і Я напишу на цих скрижалях слова, що були на перших скрижалях, які ти розбив. І будь готовий уранці, і вранці зійди на гору Сінай, і стань переді Мною там на вершині гори. І нехай ніхто не зійде з тобою, і нехай нікого не буде видно на всій горі; і нехай ні отари, ні череди не пасуться перед тією горою.

> And he hewed two tables of stone like unto the first; and Moses rose up early in the morning, and went up unto mount Sinai, as the Lord had commanded him, and took in his hand the two tables of stone. And the Lord descended in the cloud, and stood with him there, and proclaimed the name of the Lord. And the Lord passed by before him, and proclaimed,

> І він витесав дві кам’яні скрижалі, як перші; і Мойсей встав рано вранці, і зійшов на гору Синай, як Господь наказав йому, і взяв у свою руку дві кам’яні скрижалі. І Господь зійшов у хмарі, і став там із ним, і проголосив ім’я Господнє. І Господь пройшов перед ним і проголосив,

> The Lord, The Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, Keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin, and that will by no means clear the guilty; visiting the iniquity of the fathers upon the children, and upon the children’s children, unto the third and to the fourth generation.

> Господь, Господь Бог, милосердний і ласкавий, довготерпеливий і багатий на милість та правду, що зберігає милість для тисяч, прощає беззаконня, переступ і гріх, але винного безкарним не залишить; відвідує беззаконня батьків на дітях і на дітях дітей їхніх до третього і четвертого покоління.

> And Moses made haste, and bowed his head toward the earth, and worshipped. And he said, If now I have found grace in thy sight, O Lord, let my Lord, I pray thee, go among us; for it is a stiffnecked people; and pardon our iniquity and our sin, and take us for thine inheritance. Exodus 34:1–9.

> І Мойсей поспішив, і схилив голову до землі, і вклонився. І сказав: Якщо тепер я знайшов милість у Твоїх очах, Господи, нехай мій Господь, благаю Тебе, піде серед нас; бо це народ твердошиїй; і прости нашу беззаконність і наш гріх, і візьми нас у спадок Свій. Вихід 34:1-9.

The second giving of the law, aligns with the 1850 pioneer chart. The first tables were broken, and the first table had an error in the figures. Ancient Israel was then made the depositaries of the law, and modern Israel was then made the depositaries of the law of God and the laws of God’s prophetic Word. When the two tables were first introduced, there was literal rebellion in the camp, and when the 1850 chart was introduced, there was spiritual rebellion brewing in the camp. Abram’s prophecy of the fourth generation was fulfilled by Moses in the fourth generation, where God expanded the revelation of judgment in the fourth generation in the second commandment. Graven images became the counterfeit to the true worship of God, and the jealousy of God’s character was attached to the judgment. Then Moses viewed God’s glory. He saw God’s jealousy as an element of God’s character, as represented by His “name,” and the relationship between the worshipper and the sins of their fathers is set forth.

Друге дарування Закону узгоджується з піонерською діаграмою 1850 року. Перші скрижалі було розбито, а в першій діаграмі була помилка в числах. Тоді давній Ізраїль було призначено хранителем Закону, а сучасний Ізраїль — хранителем Божого Закону та законів Божого пророчого Слова. Коли дві скрижалі вперше були дані, у таборі стався буквальний бунт, а коли було представлено діаграму 1850 року, в таборі назрівав духовний бунт. Пророцтво Аврама про четверте покоління було виконане Мойсеєм у четвертому поколінні, де Бог розширив об’явлення суду щодо четвертого покоління у другій заповіді. Різьблені зображення стали підробкою істинного поклоніння Богові, а ревність Божого характеру була пов’язана із судом. Тоді Мойсей побачив Божу славу. Він побачив Божу ревність як елемент Божого характеру, представлений Його «іменем», а також було окреслено взаємозв’язок між поклонником і гріхами його батьків.

When Christ cleansed the temple the first time, then the disciples remembered that the zeal of His house had eaten Him up. The “zeal” is the word “jealousy.” The character of God that expresses His jealousy, is the motivation that lead Christ to cleanse His temple, and the prophetic attribute of the need to confess those sins of your fathers, would later become an essential element of the call for repentance in the “seven times” judgment of Leviticus twenty-six. Abram’s “fourth generation” develops greater and greater weight as it continues through covenant history. The book of Joel represents the time of the latter rain, which occurs in the latter days. The book of Joel sets forth its message upon its introduction of the message of four generations, as the theme that was recorded in the very first step of Abram’s threefold covenant with God. That theme reaches its conclusion in the book of Joel.

Коли Христос уперше очистив храм, тоді учні згадали, що ревність про Його дім з’їла Його. «Ревність» — це слово «ревнощі». Риса Божого характеру, що виражає Його ревнощі, є тим мотивом, який спонукав Христа очистити Свій храм, а пророчий атрибут потреби визнавати ті гріхи ваших батьків згодом став би істотним елементом заклику до покаяння в суді «сім разів» із Левіта двадцять шість. Аврамове «четверте покоління» набирає дедалі більшої ваги, продовжуючи свій шлях через історію завіту. Книга Йоеля представляє час пізнього дощу, який настає в останні дні. Книга Йоеля викладає своє послання, спираючись на введення теми чотирьох поколінь, як теми, що була зафіксована в найпершому кроці потрійного завіту Аврама з Богом. Ця тема доходить свого завершення в книзі Йоеля.

Once in the Promised Land, the Ark of the covenant was located at Shiloh, where wicked and foolish Eli, the high priest and his two corrupt sons are contrasted with the calling of Samuel. Shiloh would become a step in the journey of the Ark, which was the symbol of the covenant. After the Ark was used as the symbol of bringing down the walls of Jericho, it was located in Shiloh for around four hundred years, until the death of Eli and his wicked sons. It was then captured by the Philistines, and thereafter when David moved the Ark to Jerusalem, the first illustration of the triumphal entry into Jerusalem was accomplished. The stated purpose of moving the covenant symbol to Jerusalem, was that God chose to place His name in Jerusalem, and His name is associated with His jealousy, which is associated with His jealous judgment in the fourth generation.

Після входу в Обітовану землю Ковчег Завіту був розміщений у Шіло, де злий і нерозумний Ілій, первосвященик, та його двоє зіпсованих синів протиставляються покликанню Самуїла. Шіло стало етапом у подорожі Ковчега, який був символом завіту. Після того як Ковчег використовували як символ руйнування стін Єрихона, він перебував у Шіло близько чотирьохсот років, аж до смерті Ілія та його злих синів. Тоді його захопили філістимляни, а згодом, коли Давид переніс Ковчег до Єрусалима, було здійснено першу ілюстрацію тріумфального входу до Єрусалима. Заявленою метою перенесення символу завіту до Єрусалима було те, що Бог обрав помістити Своє ім’я в Єрусалимі, а Його ім’я пов’язане з Його ревністю, яка пов’язана з Його ревнивим судом у четвертому поколінні.

At the Sunday law the Lord will lift up the church triumphant above all the hills and mountains, and the Gentiles will say, “come and lets us go to the house of God.”

За недільного закону Господь піднесе церкву тріумфуючу понад усі пагорби й гори, і погани скажуть: "Ходіть, і йдімо до дому Божого."

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> І станеться в останні дні, що гора дому Господнього буде утверджена на вершині гір і буде піднесена над пагорбами; і всі народи потечуть до неї. І підуть багато народів та скажуть: Ходімо, і зійдімо на гору Господню, до дому Бога Якова; і Він навчить нас Своїх доріг, і ми будемо ходити Його стежками: бо із Сіону вийде Закон, а слово Господнє — з Єрусалима. Ісая 2:2, 3.

The word of the Lord goes forth from Jerusalem, for that is where He chose to place His “name.” With Moses, “the Lord descended in the cloud, and stood with him there, and proclaimed the name of the Lord. And the Lord passed by before him, and proclaimed,

Слово Господнє виходить із Єрусалима, бо там Він вибрав поставити Своє «Ім’я». З Мойсеєм: «Господь зійшов у хмарі, став там із ним і проголосив Ім’я Господнє. І Господь пройшов перед ним і проголосив,»

> The Lord, The Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, Keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin, and that will by no means clear the guilty; visiting the iniquity of the fathers upon the children, and upon the children’s children, unto the third and to the fourth generation. Exodus 34:6, 7.

> Господь, Господь Бог, милосердний і милостивий, довготерпеливий і багатий на благість та істину, що зберігає милість для тисяч, прощає беззаконня, переступ і гріх, але винного аж ніяк не виправдовує; карає беззаконня батьків на дітях і на дітях дітей до третього й четвертого покоління. Вихід 34:6, 7.

His “name” is His character, and God’s character is profoundly complex and profoundly simple. God is love, is His character perfectly, but simply expressed. Abram’s covenant truth of “the fourth generation of judgment” was expanded “line upon line” with the second commandment’s additional light upon the fourth generation. Then Moses’ experience expands the light of the fourth generation’s connection with God’s character, by adding the light of His jealousy. Inspiration has defined character as “thoughts and feelings combined,” but inspiration has also informed us our thoughts are not as God’s thoughts. His character is His thoughts and feelings combined, and His character has so many facets beyond our simple human thoughts and feelings, that the difference is that his thoughts are higher than heaven in relation to the earth.

Його «ім’я» — це Його характер, а Божий характер є надзвичайно складним і водночас надзвичайно простим. «Бог є любов» — це Його характер у досконалому, але простому вираженні. Істина завіту Аврама про «четверте покоління суду» була розширена «рядок на рядок» завдяки додатковому світлу другої заповіді щодо четвертого покоління. Потім досвід Мойсея розширює світло про зв’язок четвертого покоління з Божим характером, додаючи світло Його ревності. Натхнення визначило характер як «поєднання думок і почуттів», але воно також повідомило нам, що наші думки не такі, як Божі думки. Його характер — це поєднання Його думок і почуттів, і Його характер має стільки граней, що виходять далеко за межі наших простих людських думок і почуттів, так що різниця полягає в тому, що Його думки вищі за небеса порівняно із землею.

> For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:8, 9.

> Бо Мої думки — не ваші думки, а дороги ваші — не Мої дороги, говорить Господь. Бо як небеса вищі за землю, так дороги Мої вищі за дороги ваші, і думки Мої — за думки ваші. Ісая 55:8, 9.

So, here is a human thought to ponder; if God’s character is represented by His name, then every manifestation of God’s name is a manifestation of His character. The Lion of the tribe of Judah seals and unseals His prophetic Word, Palmoni is the Wonderful Numberer of Secrets, who is also the Root out of dry ground, and also the burning bush, a pillar of fire, the archangel Michael and on, and on. The attributes of God’s character as represented by His various names are endless. The ‘human thought to ponder’ is this. With all the various expressions of God’s character that are known to exist, what is the significance—that in the very first covenant step of the threefold covenant process with Abram—the “fourth generation judgment” is the foundational statement in the covenant—that reflects His name?

Отже, ось людська думка для роздумів: якщо Божий характер представлений Його ім’ям, то кожне виявлення Божого імені є виявленням Його характеру. Лев із коліна Юдиного запечатує і розпечатує Своє пророче Слово, Палмоні — Дивний Лічильник Таємниць, який також є Коренем із сухої землі, а також палаючим кущем, стовпом вогню, архангелом Михаїлом і так далі, і так далі. Риси Божого характеру, представлені Його різними іменами, нескінченні. «Людська думка для роздумів» така. З усіма різноманітними виявами Божого характеру, про існування яких відомо, у чому полягає значущість того, що на самому першому етапі триетапного процесу завіту з Аврамом «суд четвертого покоління» є основоположним твердженням у завіті, що відображає Його ім’я?

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> І сказав Аврамові: Знай достеменно, що твоє потомство буде прибульцем у землі, що не їхня, і служитимуть їм; і вони гнобитимуть їх чотириста років; а також той народ, якому вони служитимуть, Я судитиму; а потім вони вийдуть із великим багатством. А ти відійдеш до батьків своїх у мирі; будеш похований у добрій старості. Але в четвертому поколінні вони знову прийдуть сюди, бо беззаконня амореїв ще не сповнилося. Буття 15:13-16.

The character of God as the judge of men and nations allows men a period of probation that is represented by four generations. God is the judge, He is merciful, He is patient and He brings judgment of men and nations to a conclusion in the fourth generation. God’s foundational statement in His covenant with a chosen people includes the fourth generational judgment. Just as the message of the first angel possesses all the characteristics of each of the three individual angels’ messages, so too, the first step of Abram’s covenant possesses the characteristics of the entire threefold covenant. God’s name is that He is the merciful judge, who judges in the fourth generation. Every other step in the covenant history of a chosen people, builds upon that foundation.

Характер Бога як Судді людей і народів відводить людям час випробування, який представлений чотирма поколіннями. Бог є Суддею, Він милостивий, Він довготерпеливий і доводить суд над людьми та народами до завершення в четвертому поколінні. Основоположне твердження Бога в Його завіті з обраним народом включає суд четвертого покоління. Подібно до того, як звістка першого ангела містить усі риси кожної з трьох окремих ангельських звісток, так само перший крок завіту Аврама містить риси всього потрійного завіту. Боже ім’я полягає в тому, що Він — милостивий Суддя, який вершить суд у четвертому поколінні. Кожен наступний крок в історії завіту з обраним народом спирається на цю основу.

When the book of Joel is placed at the Midnight Cry’s awakening in verse five, and the “new wine” is “cut off” from their mouths, the introduction to that final covenant separation of a chosen covenant people is the foundational message of the covenant that lays out the rebellion of the covenant people who are then “cut off” as being accomplished in the fourth generation. They are “cut off,” for not understanding the foundational message of the covenant.

Коли книгу Йоїла розглядають у контексті пробудження Опівнічного крику в п’ятому вірші і "нове вино" "віднято" від їхніх уст, то вступ до того остаточного завітного відокремлення вибраного завітного народу є засадничим посланням завіту, яке окреслює відступ завітного народу, який потім "відсікається", і це звершується в четвертому поколінні. Вони "відсічені" за те, що не розуміють засадничого послання завіту.

That foundational message of the covenant in Genesis fifteen’s four verses, is the measuring rod—the line of judgment that is used when the capstone message of the covenant is presented as “new wine” in the latter days. The gravity which is associated with the awakening of the drunkards of Ephraim, when the “new wine” is “cut off” is only truly understood—when it is set within the context of a pronouncement of judgment against the final fourth generation of a rebellious chosen people, during the testing period of the latter rain.

Те основоположне послання про заповіт у чотирьох віршах п’ятнадцятого розділу Буття є мірильним жезлом — лінією суду, яку застосовують, коли вінцеве послання заповіту подається як «нове вино» в останні дні. Серйозність, що пов’язана з пробудженням п’яниць Єфрема, коли «нове вино» «відтинається», по-справжньому розуміється лише тоді, коли її розглядають у контексті проголошення суду проти останнього, четвертого покоління бунтівного обраного народу під час випробувального періоду пізнього дощу.

In Genesis seventeen, we find the second step of the threefold covenant with Abraham:

У сімнадцятому розділі Буття ми знаходимо другий етап потрійного завіту з Авраамом:

> And God said unto Abraham, Thou shalt keep my covenant therefore, thou, and thy seed after thee in their generations. This is my covenant, which ye shall keep, between me and you and thy seed after thee;

> І сказав Бог Авраамові: А ти додержуй Мого заповіту, ти і потомство твоє по тобі у родах їхніх. Оце Мій заповіт, що його ви маєте додержувати між Мною і тобою та потомством твоїм по тобі;

> Every man child among you shall be circumcised. And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. And he that is eight days old shall be circumcised among you, every man child in your generations, he that is born in the house, or bought with money of any stranger, which is not of thy seed. He that is born in thy house, and he that is bought with thy money, must needs be circumcised: and my covenant shall be in your flesh for an everlasting covenant. And the uncircumcised man child whose flesh of his foreskin is not circumcised, that soul shall be cut off from his people; he hath broken my covenant. Genesis 17:9–14.

> Кожен чоловічої статі серед вас нехай буде обрізаний. І обріжете крайню плоть вашу; і це буде знаком заповіту між Мною й вами. І восьмиденний нехай буде обрізаний у вас, кожен чоловічої статі в поколіннях ваших: народжений у домі або куплений за гроші в будь-якого чужинця, що не з твого насіння. Народжений у твоєму домі і куплений за твої гроші мусить неодмінно бути обрізаний; і Мій заповіт буде у вашій плоті як вічний заповіт. А необрізаний чоловічої статі, у кого не обрізана крайня плоть, та душа буде відсічена від свого народу; він порушив Мій заповіт. Буття 17:9-14.

The second step provides a second witness to the symbol of being “cut off.” The word translated as “cut off,” finds its root in the animals Abram cut in halves in chapter fifteen, and in the passage, anyone who is not circumcised shall be “cut off” from the covenant. Circumcision was replaced by baptism in the covenant history where Christ was confirming these very truths, and for this reason, He, as our example was resurrected on the eighth day.

Другий крок дає друге свідчення символу «відсічення». Слово, перекладене як «відсічений», бере свій корінь у тваринах, яких Аврам розсік навпіл у п’ятнадцятому розділі, а в уривку сказано, що кожен, хто не обрізаний, буде «відсічений» від заповіту. Обрізання було замінене хрещенням в історії заповіту, де Христос підтверджував ці самі істини, і з цієї причини Він, як наш приклад, воскрес на восьмий день.

That sign was to be accomplished on the eighth day, as represented by the eight souls in the ark. It is in the second step where the visual test is represented, whether it was Israel choosing between Jezebel’s prophets of Elijah in advance of the judgment carried out by Elijah, or Daniel, Shadrach, Meshach and Abednego countenance appearing fairer and fatter than those who ate the king’s diet; the second test is visual. Circumcision is a sign of life, and the eight souls upon the ark, represent those who lived in contrast with those who died.

Той знак мав бути звершений на восьмий день, що представлено вісьмома душами в ковчезі. Саме на другому кроці постає візуальне випробування: чи то Ізраїль, який обирав між пророками Єзавелі Іллі напередодні суду, здійсненого Іллею, чи то обличчя Даниїла, Шадраха, Мешаха й Авед-Него, що виглядали кращими й повнішими за тих, хто їв царські наїдки; друге випробування є візуальним. Обрізання є знаком життя, а вісім душ на ковчезі представляють тих, хто жив, на противагу тим, хто помер.

In the history of Christ, when the sign of the covenant transitioned to baptism the apostle Paul employed the very covenant history of these verses to demonstrate the major shift in covenant history. He used the flesh that is cut off in circumcision, as a symbol of man in relation to divinity, and as a symbol of man’s lower nature in relation to man’s higher nature. Paul taught his students by employing Gods’ prophetic Word, and his purpose as “one who was selected,” (as his name Saul means) was to identify the major shift in covenant history represented by the transition from literal to spiritual Israel as God’s covenant people. In accomplishing his assigned work, he presented his prophetic message in the context of covenant history.

В історії Христа, коли знак завіту перейшов до хрещення, апостол Павло використав саму завітну історію цих віршів, щоб продемонструвати значний зсув в історії завіту. Він використав плоть, що відтинається при обрізанні, як символ людини у стосунку до божественного і як символ нижчої природи людини у стосунку до її вищої природи. Павло навчав своїх учнів, послуговуючись Божим пророчим Словом, а його метою як «того, кого обрано» (як означає його ім’я Савл) було окреслити значний зсув в історії завіту, представлений переходом від буквального Ізраїлю до духовного Ізраїлю як Божого завітного народу. Виконуючи доручену йому працю, він подавав своє пророче послання в контексті історії завіту.

Genesis seventeen represents the second step of the three foundational covenant steps that find their omega fulfillment in the three angels of Revelation fourteen. Step two is represented by the sign of circumcision, typifying the seal of God upon the one hundred and forty-four thousand, who are the ensign, which represents the visual test. The three angels are the omega of Abraham’s alpha covenant. The third step for Abraham was chapter twenty-two.

Сімнадцятий розділ Буття являє собою другий крок із трьох основоположних кроків завіту, які знаходять своє омегове сповнення в трьох ангелах з чотирнадцятого розділу Об’явлення. Другий крок представлений знаком обрізання, що є прообразом Божої печаті на ста сорока чотирьох тисячах, які є стягом, що символізує видиме випробування. Три ангели є омегою альфа-завіту Авраама. Третім кроком для Авраама був двадцять другий розділ.

> And the angel of the Lord called unto Abraham out of heaven the second time, And said, By myself have I sworn, saith the Lord, for because thou hast done this thing, and hast not withheld thy son, thine only son: That in blessing I will bless thee, and in multiplying I will multiply thy seed as the stars of the heaven, and as the sand which is upon the sea shore; and thy seed shall possess the gate of his enemies; And in thy seed shall all the nations of the earth be blessed; because thou hast obeyed my voice. Genesis 22:15–18.

> Ангел Господній вдруге покликав до Авраама з неба і сказав: Клянуся Собою, — говорить Господь, — що за те, що ти зробив це і не пожалів свого сина, свого єдиного: благословляючи благословлю тебе, і, примножуючи, помножу твоє потомство, як зорі небесні і як пісок, що на березі моря; і потомство твоє заволодіє воротами своїх ворогів; і в потомстві твоєму благословляться всі народи землі, бо ти послухався Мого голосу. Буття 22:15–18.

Verse one of the chapter states, “And it came to pass after these things, that God did tempt Abraham, and said unto him, Abraham: and he said, Behold, here I am.” God tempted Abraham, thus identifying a final test, before the third covenant pronouncement. When Abraham passed the test, then the final four verses of Abraham’s threefold covenant were set forth. Because Abraham “obeyed” God’s voice, which in this passage is His “covenant voice,” Abraham would be blessed as the father of nations. The third angel is a test, which like Abraham represents a test that demonstrates character, and character is based upon whether you believe God, as did Abraham, or not. Those who pass the test, as did Abraham will be used to gather in all the nations of the world. The seventeen verses, from three chapters identify the covenant between God and a chosen people; and in so doing they represent the alpha of the covenant history of a chosen people, and in so doing, those verses also represent the omega of covenant history as represented with the raising up of the one hundred and forty-four thousand.

Перший вірш розділу говорить: «І сталося після цих подій, що Бог випробував Авраама й сказав йому: Аврааме! А він сказав: Ось я». Бог випробував Авраама, тим самим окресливши останнє випробування перед третім проголошенням завіту. Коли Авраам пройшов це випробування, було викладено останні чотири вірші потрійного завіту Авраама. Оскільки Авраам «послухався» Божого голосу, який у цьому уривку є Його «завітним голосом», Авраам буде благословенний як батько народів. Третій ангел — це випробування, яке, подібно до випробування Авраама, є випробуванням, що виявляє характер, а характер ґрунтується на тому, чи віриш ти Богові, як це робив Авраам, чи ні. Тих, хто пройде це випробування, як і Авраам, буде використано, щоб зібрати всі народи світу. Сімнадцять віршів із трьох розділів окреслюють завіт між Богом і вибраним народом; і таким чином вони представляють альфу історії завіту вибраного народу, і таким чином ці вірші також представляють омегу історії завіту, що представлена підняттям ста сорока чотирьох тисяч.

How many of us would by a home, or a vehicle without first reviewing the terms of the contract? How many Laodicean Seventh-day Adventists know that the very first term of their covenant contract with God consists of God identifying that He is the merciful God that passes judgment in the fourth generation? The tragedy is that they know not the foundational truths of the Millerite history, nor do they know the foundational truths of their professed covenant relationship, and because of this they, like ancient Israel, know not the time of their visitation. That conclusion of that period of visitation, that began at 9/11, is when they are awakened at midnight only to realize they are cut off.

Скільки з нас купили б будинок чи автомобіль, не переглянувши спершу умови договору? Скільки лаодикійських адвентистів сьомого дня знають, що найперша умова їхнього завітного договору з Богом полягає в тому, що Бог заявляє про Себе як про милосердного Бога, який здійснює суд у четвертому поколінні? Трагедія в тому, що вони не знають ані основоположних істин міллеритської історії, ані основоположних істин своїх проголошуваних завітних взаємин, і через це вони, як давній Ізраїль, не знають часу свого відвідання. Завершення цього періоду відвідання, що розпочався 11 вересня, настає тоді, коли їх будять опівночі, і вони лише тоді усвідомлюють, що відсічені.

We will continue in the next article.

Продовжимо в наступній статті.

> “On April 18, two days after the scene of falling buildings had passed before me, I went to fill an appointment in the Carr Street Church, Los Angeles. As we neared the church we heard the newsboys crying: ‘San Francisco destroyed by an earthquake!’ With a heavy heart I read the first hastily printed news of the terrible disaster.

> 18 квітня, через два дні після того, як перед моїми очима промайнула сцена падіння будівель, я вирушив на призначену зустріч у Церкві на вулиці Карр, у Лос-Анджелесі. Коли ми наближалися до церкви, ми почули, як газетярі вигукували: «Сан-Франциско зруйноване землетрусом!» З важким серцем я прочитав перші поспіхом надруковані повідомлення про жахливу катастрофу.

> “Two weeks later, on our homeward journey, we passed through San Francisco and, hiring a carriage, spent an hour and a half in viewing the destruction wrought in that great city. Buildings that were thought to be proof against disaster were lying in ruins. In some instances buildings were partially sunken in the ground. The city presented a most dreadful picture of the inefficiency of human ingenuity to frame fireproof and earthquake-proof structures.

> Два тижні потому, на зворотному шляху додому, ми проїжджали через Сан-Франциско і, найнявши екіпаж, провели півтори години, оглядаючи руйнування, завдані тому великому місту. Будівлі, які вважалися захищеними від лиха, лежали в руїнах. Подекуди будівлі частково осіли в землю. Місто являло собою вкрай жахливу картину неспроможності людської винахідливості споруджувати вогнетривкі та сейсмостійкі споруди.

> “Through His prophet Zephaniah the Lord specifies the judgments that He will bring upon evildoers: ‘I will utterly consume all things from off the land, saith the Lord. I will consume man and beast; I will consume the fowls of the heaven, and the fishes of the sea, and the stumbling blocks with the wicked; and I will cut off man from off the land, saith the Lord.’

> "Через Свого пророка Софонію Господь окреслює суди, які Він учинить над лиходіями: 'Я цілковито знищу все з лиця землі, говорить Господь. Я знищу людину й скотину; Я знищу птаство небесне, і риб моря, і камені спотикання разом із беззаконними; і Я винищу людину з лиця землі, говорить Господь.'"

> “‘And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit….

> 'І станеться у день Господньої жертви, що я покараю князів і царських синів, і всіх, що зодягнені в чужоземний одяг. Того ж дня я також покараю всіх, що перестрибують через поріг, що наповнюють доми своїх панів насильством і обманом....

> “‘And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will He do evil. Therefore their goods shall become a booty, and their houses a desolation: they shall also build houses, but not inhabit them; and they shall plant vineyards, but not drink the wine thereof.

> 'І станеться того часу, що я перешукаю Єрусалим зі свічками й покараю людей, що сидять на своїх дріжджах, що кажуть у серці своєму: Господь не зробить добра, ані зла не зробить. Тому їхні добра стануть здобиччю, а їхні доми — спустошенням: вони й будуватимуть доми, але не житимуть у них; і насадять виноградники, та вина їхнього не питимуть.

> “‘The great day of the Lord is near, it is near, and hasteth greatly, even the voice of the day of the Lord: the mighty man shall cry there bitterly. That day is a day of wrath, a day of trouble and distress, a day of wasteness and desolation, a day of darkness and gloominess, a day of clouds and thick darkness, a day of the trumpet and alarm against the fenced cities, and against the high towers. And I will bring distress upon men, that they shall walk like blind men, because they have sinned against the Lord: and their blood shall be poured out as dust, and their flesh as the dung. Neither their silver nor their gold shall be able to deliver them in the day of the Lord’s wrath; but the whole land shall be devoured by the fire of His jealousy: for He shall make even a speedy riddance of all them that dwell in the land.’ Zephaniah 1:2, 3, 8–18.

> 'Великий день Господній близько, він близько і вельми поспішає; це голос дня Господнього: там гірко кричатиме муж сильний. Той день — день гніву, день біди й тісноти, день спустошення й руїни, день темряви й мороку, день хмар і густої темряви, день сурми й тривоги проти укріплених міст і проти високих веж. І наведу на людей утиск, так що вони ходитимуть, як сліпі, бо вони згрішили проти Господа; і кров їхня буде пролита, як пил, а їхня плоть — як гній. Ані їхнє срібло, ані їхнє золото не зможуть їх урятувати в день гніву Господнього; але вся земля буде пожерта вогнем Його ревнощів, бо Він учинить швидке винищення всіх, що живуть на землі.' Софонія 1:2, 3, 8-18.

> “God cannot forbear much longer. Already His judgments are beginning to fall on some places, and soon His signal displeasure will be felt in other places.

> Бог уже не може довше стримуватися. Вже Його суди починають сходити на деякі місця, і невдовзі Його виразне невдоволення дасться взнаки в інших місцях.

> “There will be a series of events revealing that God is master of the situation. The truth will be proclaimed in clear, unmistakable language. As a people we must prepare the way of the Lord under the overruling guidance of the Holy Spirit. The gospel is to be given in its purity. The stream of living water is to deepen and widen in its course. In all fields, nigh and afar off, men will be called from the plow and from the more common commercial business vocations that largely occupy the mind, and will be educated in connection with men of experience. As they learn to labor effectively they will proclaim the truth with power. Through most wonderful workings of divine providence, mountains of difficulty will be removed and cast into the sea. The message that means so much to the dwellers upon the earth will be heard and understood. Men will know what is truth. Onward and still onward the work will advance until the whole earth shall have been warned, and then shall the end come.

> Відбудеться низка подій, що засвідчать, що Бог є Владикою ситуації. Істина буде проголошена ясною, недвозначною мовою. Як народ, ми повинні приготувати путь Господню під верховним керівництвом Святого Духа. Євангеліє має бути подане в його чистоті. Потік живої води має поглибитися й розширитися у своєму руслі. В усіх краях, близьких і далеких, людей покличуть від плуга і від більш звичних комерційно-ділових професій, які здебільшого поглинають розум, і їх навчатимуть разом із досвідченими людьми. Коли вони навчаться працювати результативно, вони проголошуватимуть істину з силою. Через найдивовижніші дії божественного провидіння гори труднощів буде усунено й кинуто в море. Звістка, що так багато означає для мешканців землі, буде почута й зрозуміла. Люди пізнають, що є істиною. Далі й усе далі справа просуватиметься, доки вся земля не буде попереджена, і тоді настане кінець.

> “More and more, as the days go by, it is becoming apparent that God’s judgments are in the world. In fire and flood and earthquake He is warning the inhabitants of this earth of His near approach. The time is nearing when the great crisis in the history of the world will have come, when every movement in the government of God will be watched with intense interest and inexpressible apprehension. In quick succession the judgments of God will follow one another—fire and flood and earthquake, with war and bloodshed.

> З кожним днем дедалі очевидніше стає, що Божі суди діють у світі. Через вогонь, повінь і землетрус Він застерігає мешканців цієї землі про Своє близьке наближення. Наближається час, коли велика криза в історії світу вже настане, коли за кожним кроком у Божому правлінні стежитимуть з напруженим інтересом і невимовною тривогою. У швидкій послідовності один за одним ітимуть Божі суди — вогонь, повінь і землетрус, а також війна та кровопролиття.

> “Oh, that the people might know the time of their visitation! There are many who have not yet heard the testing truth for this time. There are many with whom the Spirit of God is striving. The time of God’s destructive judgments is the time of mercy for those who have had no opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; His hand is still stretched out to save, while the door is closed to those who would not enter.

> О, коли б народ пізнав час свого відвідання! Є багато таких, хто ще не чув випробувальної істини для цього часу. Є багато таких, з ким Дух Божий бореться. Час руйнівних судів Божих — це час милості для тих, хто не мав можливості дізнатися, що таке істина. Милостиво Господь погляне на них. Його серце милості зворушене; Його рука все ще простягнена, щоб спасати, тоді як двері зачинені для тих, хто не захотів увійти.

> “The mercy of God is shown in His long forbearance. He is holding back His judgments, waiting for the message of warning to be sounded to all. Oh, if our people would feel as they should the responsibility resting upon them to give the last message of mercy to the world, what a wonderful work would be done!” Testimonies, volume 9, 94–97.

> Милість Божа виявляється в Його довготерпінні. Він стримує Свої суди, очікуючи, щоб застережне послання було звіщене всім. О, якби наш народ, як слід, відчував відповідальність, що лежить на ньому, — дати світові останнє послання милості, — яка чудова праця була б звершена! Свідчення, том 9, с. 94–97.

Back to Articles