Article

# The Book of Daniel - Number Eight

Книга Даниїла - Номер вісім

A Process

Процес

Author

Jeff Pippenger

Published

December 3, 2023

Formats

PDF
Word

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. Daniel 1:1, 2.

> У третій рік царювання Єгоякима, царя Юдиного, прийшов до Єрусалиму вавилонський цар Навуходоносор і обложив його. І Господь віддав у його руку Єгоякима, царя Юдиного, з частиною посудин дому Божого; і він переніс їх до землі Шінеар, до дому свого бога, і посудини вніс до скарбниці дому свого бога. Даниїла 1:1, 2.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and the same prophetic lines that are represented in the book of Daniel are taken up in the book of Revelation. The Revelation of Jesus Christ, represents the final prophetic message that is unsealed just before the close of probation.

Книги Даниїла та Одкровення — це одна й та сама книга, і ті самі пророчі лінії, що представлені в книзі Даниїла, продовжуються в книзі Одкровення. Одкровення Ісуса Христа є остаточним пророчим посланням, яке розпечатується безпосередньо перед закриттям випробувального часу.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Revelation but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Істини, які в минулому були правильно зрозумілі з книги Одкровення, але були запечатані звичаєм і традицією, залишаються істинами, і сьогодні Лев із племені Юди знову розпечатує їх, і ці істини тепер відкривають своє досконале сповнення.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Daniel but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Істини, які в минулому були правильно зрозумілі з книги Даниїла, але були запечатані звичаями та традицією, і далі залишаються істиною; сьогодні їх знову розпечатує Лев із племені Юдиного, і ці істини тепер розкривають своє досконале сповнення.

Daniel is simply the first of the two books that represent the Revelation of Jesus Christ.

Даниїл є просто першою з двох книг, які представляють Об’явлення Ісуса Христа.

Jehoiakim is a symbol of the empowerment of the first message in a reform movement. He is also a symbol of the covenant, for the change of a name prophetically identifies the beginning of a covenant relationship. The covenant relationship that God enters into with a people who had formerly not been God’s covenant people, begins at the empowerment of the first message.

Єгояким є символом наділення силою першого послання в реформаторському русі. Він також є символом завіту, бо зміна імені пророчо вказує на початок завітних стосунків. Завітні стосунки, у які Бог вступає з народом, що раніше не був Божим завітним народом, починаються з наділення силою першого послання.

> Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:10.

> Які колись не були народом, а тепер — народ Божий: які не помилувані, а тепер помилувані. 1 Петра 2:10.

The symbol of a name being changed representing a covenant relationship is established by Abram’s name being changed to Abraham, Sarai’s name to Sarah, Jacob’s name to Israel and Saul to Paul. There are other witnesses to the symbol, but in chapter one of Daniel, Daniel’s name is changed to Belteshazzar, and Hananiah’s name is changed to Shadrach, Mishael’s to Meshach, and Azariah’s to Abednego.

Символ зміни імені, що представляє завітні стосунки, засвідчується тим, що ім’я Аврама змінено на Авраама, ім’я Сараї — на Сару, ім’я Якова — на Ізраїля, а ім’я Савла — на Павла. Є й інші свідчення цього символу, але в першому розділі книги Даниїла ім’я Даниїла змінено на Белтешаззара, а ім’я Ананії — на Шадраха, Мішаїла — на Мешаха і Азарії — на Авед-Него.

When the Lord enters into a covenant relationship with a people, he is simultaneously passing by a former covenant people. Jehoiakim represents the covenant people who are being passed by and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the covenant people that are then being chosen. When people enter into a covenant relationship, they are then tested as to whether they will uphold the terms of the covenant. The test is represented by the act of eating.

Коли Господь вступає у завітні стосунки з народом, він водночас минає колишній народ завіту. Єгояким представляє народ завіту, який минають, а Даниїл, Хананія, Мішаїл та Азарія представляють народ завіту, який відтак обирається. Коли люди вступають у завітні стосунки, їх випробовують, чи дотримаються вони умов завіту. Випробування символізується актом споживання їжі.

Adam and Eve failed the test with the act of eating, and when God first entered into a covenant with a chosen people, he began the relationship by testing them with manna. Ancient Israel ultimately failed that test, but in doing so they provided the first reference and first witness to the fact that a covenant test is not a singular test, but it is a testing process. By the tenth test, they were assigned to die in the wilderness over the next forty years. God then entered into covenant with Joshua and Caleb, thus providing witness that when the Lord enters into covenant with a chosen people, He is also passing by a former covenant people. At the end of ancient Israel, which was also the beginning of spiritual Israel, the last testing process for ancient Israel was the first testing process for spiritual Israel, and it was represented as the Bread of Heaven. It had been typified by the manna in the first covenant testing process.

Адам і Єва провалили випробування актом споживання, і коли Бог уперше вступив у завіт із вибраним народом, Він розпочав ці стосунки, випробувавши їх манною. Давній Ізраїль зрештою провалив те випробування, але, роблячи це, вони дали першу вказівку і перше свідчення того, що завітне випробування — це не одиничне випробування, а випробувальний процес. На десятому випробуванні їх було приречено померти в пустелі протягом наступних сорока років. Потім Бог уклав завіт із Джошуа та Калебом, тим самим засвідчуючи, що коли Господь вступає в завіт із вибраним народом, Він також минає колишній народ завіту. Наприкінці давнього Ізраїлю, що також було початком духовного Ізраїлю, останній випробувальний процес для давнього Ізраїлю був першим випробувальним процесом для духовного Ізраїлю і був представлений як Хліб Небесний. Його прообразом була манна в першому завітному випробувальному процесі.

In that testing process, which was both the first and the last testing process, Jesus identified the test of heavenly Bread when he said that those who are his covenant people must eat his flesh and drink his blood. He lost more disciples at that presentation than any other time in his ministry. That controversy in his ministry was the high point of the illustration of the covenant testing process, and Sister White comments at length upon the event in the Desire of Ages, where the title of the chapter is “The Crisis in Galilee”. The name Galilee means “a hinge,” or “a turning point,” and in the chapter, she outlines why the disciples turned away from him. They refused to apply his testimony of the requirement of eating his flesh and drinking his blood with the proper prophetic methodology. She identified that they held to customs and traditions of prophetic concepts that Satan had inculcated into ancient Israel’s biblical understanding. Those misunderstandings provided them with, what they thought, was an excuse to apply his words literally, instead of spiritually. She also points out that when those who “turned” away from Jesus (Galilee) who are identified in the sixth chapter of John (John 6:66), they walked with him no more forever.

У тому процесі випробування, який був і першим, і останнім процесом випробування, Ісус визначив випробування Небесного Хліба, коли сказав, що ті, хто є його народом завіту, повинні їсти його тіло і пити його кров. Під час тієї промови він втратив більше учнів, ніж у будь-який інший час свого служіння. Та суперечка в його служінні була кульмінацією ілюстрації процесу випробування завіту, і Сестра Вайт докладно коментує цю подію в «Бажанні віків», де назва розділу — «Криза в Галілеї». Назва «Галілея» означає «петля» або «поворотний момент», і в цьому розділі вона окреслює, чому учні відвернулися від нього. Вони відмовилися застосувати його свідчення про вимогу їсти його тіло й пити його кров відповідно до належної пророчої методології. Вона зазначила, що вони трималися звичаїв і традицій пророчих уявлень, які Сатана прищепив біблійному розумінню стародавнього Ізраїлю. Ці непорозуміння дали їм, як вони вважали, привід тлумачити його слова буквально, а не духовно. Вона також вказує, що ті, хто «повернулися» від Ісуса (Галілея), про яких ідеться в шостому розділі Івана (Ів. 6:66), відтоді вже ніколи не ходили з ним.

With the first as with the last covenant testing process of ancient Israel, we find that when God enters into a covenant relationship with a chosen people, He is simultaneously passing by the former covenant people. We also find that he tests those people, not with a singular test, but with a process of testing. We also see that the testing process is represented by something that is to be eaten. We also find that the food represents the Word of God, and that the test involves a choice between two types of food to eat. Do we eat of every tree that God has said we can eat of, or do we eat from the tree which we have been forbidden to eat? We also find that the choice of what to eat includes the test of how we eat the food offered.

Як у першому, так і в останньому процесі випробування завіту в стародавньому Ізраїлі, ми бачимо, що коли Бог вступає у завітні стосунки з обраним народом, Він водночас залишає осторонь попередній завітний народ. Ми також бачимо, що Він випробовує цей народ не одним-єдиним випробуванням, а процесом випробувань. Ми також бачимо, що процес випробування представлений чимось, призначеним для споживання. Ми також знаходимо, що їжа символізує Слово Боже, і що випробування передбачає вибір між двома видами їжі для споживання. Чи їмо ми з кожного дерева, про яке Бог сказав, що можемо їсти, чи їмо з дерева, з якого нам було заборонено їсти? Ми також бачимо, що вибір того, що їсти, включає випробування того, як ми їмо запропоновану їжу.

At the end of spiritual Israel, in the time of the Millerite movement, the first message was empowered on August 11, 1840. Jehoiakim there represents the Protestants that are then being carried into Babylon to become her daughters. They were confronted with a test when the angel of Revelation ten descended and had a little book open in his hand. Just as Jehoiakim rebelled against Nebuchadnezzar’s demands, and was thereafter led into captivity, the Protestants refused to eat the food in the angel’s hand, based upon the traditions and customs they brought with them out of the Dark Ages.

Наприкінці духовного Ізраїлю, за часів міллеритського руху, перша вістка була підсилена 11 серпня 1840 року. Єгояким там представляє протестантів, яких тоді ведуть у Вавилон, щоб стати дочками Вавилону. Вони були поставлені перед випробуванням, коли зійшов ангел десятого розділу Об’явлення і мав у руці розкриту книжечку. І так само, як Єгояким повстав проти вимог Навуходоносора і після цього був відведений у полон, протестанти відмовилися спожити поживу з руки ангела, на підставі традицій і звичаїв, які вони принесли із собою з Темних віків.

By the spring of 1844, the testing process had reached a “turning point” for Jehoiakim and the Protestants, and just as in the first testing process for spiritual Israel, they “turned” and walked no more with Jesus. In that history Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the Millerites, who chose to eat the little book which was sweet in their mouth, but became bitter in their stomach.

До весни 1844 року процес випробування досяг «переломного моменту» для Єгоякима та протестантів, і, як і під час першого процесу випробування для духовного Ізраїлю, вони «відступили» й більше не ходили з Ісусом. У тій історії Даниїл, Хананія, Мішаїл та Азарія представляють міллеритів, які обрали з’їсти книжечку, що була солодкою в їхніх устах, але стала гіркою в їхньому животі.

If we include Adam and Eve, we have four classic witnesses that the test is represented by the act of eating. We have several prophetic witnesses, that all have the signature of the first and the last. The witness of the test of manna is a first witness, and the test of the Bread of Heaven is both a first test for spiritual Israel, while also being the last witness for ancient Israel. The test of the little book is both the first and the last. It is the end of spiritual Israel’s wandering as the church in the wilderness, and it is the first of those who were chosen to be the final denominated people of God. The Millerites were the beginning of God’s denominated people, which were to be identified as the true horn of Protestantism. There are several witnesses to the testing process that begins when the first message is empowered.

Якщо включити Адама й Єву, маємо чотири класичні свідчення того, що випробування представлене актом споживання їжі. Маємо кілька пророчих свідчень, які всі мають ознаку першого й останнього. Свідчення випробування манною є першим, а випробування Хлібом Небесним є водночас першим випробуванням для духовного Ізраїлю та останнім свідченням для стародавнього Ізраїлю. Випробування малою книжечкою є і першим, і останнім. Це кінець мандрів духовного Ізраїлю як церкви в пустелі, і воно є першим для тих, кого було обрано стати остаточним деномінаційним народом Божим. Міллерити були початком Божого деномінаційного народу, який мав бути визнаний справжнім рогом протестантизму. Існує кілька свідчень процесу випробування, що починається, коли перша вістка наділяється силою.

In those processes of testing there arrives a “turning point”, where nearly all of the disciples turn away. At Joshua and Caleb’s testimony all Israel turned away and sought to return to Egypt. At the church in Galilee, the majority of disciples turned away. Because Jesus is the Alpha and Omega, the “turning point” that is represented at the end of the testing process is also illustrated at the beginning of the testing process. When the manna was first provided for ancient Israel, there were those that immediately turned away from the instructions. At Christ’s baptism He turned away and went into the wilderness. Sister White uses the symbol of a turning point in a very informative fashion.

У тих процесах випробування настає «переломний момент», коли майже всі учні відвертаються. На свідчення Ісуса Навина та Халева увесь Ізраїль відвернувся й прагнув повернутися до Єгипту. У церкві в Галілеї більшість учнів відвернулася. Оскільки Ісус є Альфа й Омега, «переломний момент», який представлений наприкінці процесу випробування, також ілюструється на початку процесу випробування. Коли манна вперше була дана стародавньому Ізраїлю, знайшлися ті, хто одразу відступив від настанов. Після хрещення Христос відвернувся й пішов у пустелю. Сестра Вайт використовує символ переломного моменту у дуже наочний спосіб.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow. The Lord in His word has opened up the aggressive work of the gospel as it has been carried on in the past, and will be in the future, even to the closing conflict, when Satanic agencies will make their last wonderful movement. From that word we understand that the forces are now at work that will usher in the last great conflict between good and evil—between Satan, the prince of darkness, and Christ, the Prince of life. But the coming triumph for the men who love and fear God is as sure as that His throne is established in the heavens.” Bible Echo, August 26, 1895.

> Є періоди, які стають переломними моментами в історії народів і церкви. У Божому провидінні, коли настають ці різні кризи, дається світло для того часу. Якщо його приймають, настає духовний поступ; якщо відкидають, настають духовний занепад і кораблетроща. Господь у Своєму Слові розкрив наступальну діяльність Євангелія, як вона звершувалася в минулому і як буде звершуватися в майбутньому, аж до остаточного конфлікту, коли сатанинські сили здійснять свій останній дивовижний рух. З цього Слова ми розуміємо, що вже діють сили, які приведуть до останнього великого конфлікту між добром і злом - між Сатаною, князем темряви, і Христом, Князем життя. Але майбутня перемога для людей, які люблять і бояться Бога, така ж певна, як і те, що Його престол утверджений на небесах. Біблійне Ехо, 26 серпня 1895 р.

When the manna was first given to ancient Israel, the light for that history was given. At Christ’s baptism the light for that history was given. On August 11, 1840 the light for that history was given. Each of those turning points mark the beginning of a testing process that ultimately ends at another turning point, when the former covenant people turn away and walk with Christ no more.

Коли давньому Ізраїлю вперше було дано манну, було дано світло для того періоду історії. Під час хрещення Христа було дано світло для того періоду історії. 11 серпня 1840 року було дано світло для того періоду історії. Кожен із цих переломних моментів позначає початок періоду випробування, що зрештою завершується іншим переломним моментом, коли колишній завітний народ відвертається і більше не ходить із Христом.

Because these various testing processes represent both a testing process for the former covenant people and also for the new covenant people, there are two conclusions of the testing process. The conclusion of the testing process, and therefore the final turning point for the Protestants in the Millerite history, was the spring of 1844. The conclusion of the testing process (in the Fall of 1844), or turning point for the Millerites themselves, came after the turning point for the former people of God.

Оскільки ці різні процеси випробування становлять як випробування для колишнього завітного народу, так і для народу нового завіту, існують два завершення цього процесу. Завершення процесу випробування, а отже й остаточний переломний момент для протестантів в історії мілеритів, припало на весну 1844 року. Завершення процесу випробування (восени 1844 року), або переломний момент для самих мілеритів, настало після переломного моменту для колишнього народу Божого.

In the history of Christ, the testing process is identified by his twice cleansing the temple, once at the beginning of his ministry, and then again at the ending of his ministry.

В історії Христа процес випробування позначений його дворазовим очищенням храму: раз на початку його служіння, а потім знову наприкінці його служіння.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> Коли Ісус розпочав Своє публічне служіння, Він очистив Храм від святотатського осквернення. Серед останніх дій Його служіння було друге очищення Храму. Отже, в останній праці для попередження світу до церков звернено два окремі заклики. Друга ангельська вістка: "Упав, упав Вавилон, місто велике, бо він напоїв усі народи вином гніву розпусти своєї" (Об’явлення 14:8). І в гучному кличі третьої ангельської вістки чути з неба голос, який говорить: "Вийдіть із неї, люди Мої, щоб не мали ви участі в її гріхах і щоб не прийняли її кар. Бо її гріхи сягнули аж до неба, і Бог згадав її беззаконня" (Об’явлення 18:4, 5). Вибрані вісті, книга 2, 118.

The testing process of the two temple cleansings of Christ is aligned with Malachi chapter three, in the writings of the Spirit of Prophecy.

У писаннях Духа пророцтва процес випробування двох очищень храму Христом узгоджується з третім розділом книги Малахії.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> «Очищаючи храм від продавців і покупців цього світу, Ісус оголосив Свою місію — очистити серце від скверни гріха — від земних бажань, егоїстичних пожадань, злих звичок, що розтлівають душу. Цитується Малахії 3:1–3». Бажання віків, 161.

The cleansing of God’s people represents the testing process that is repeatedly identified with several lines of prophecy. Every reference, beginning with Adam and Eve unto the Millerite history represents the cleansing of the one hundred and forty-four thousand.

Очищення Божого народу представляє процес випробування, який неодноразово ототожнюється з кількома лініями пророцтва. Кожна згадка, починаючи з Адама та Єви й аж до історії міллеритів, представляє очищення ста сорока чотирьох тисяч.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed.” Review and Herald, February 26, 1914.

> «В останні дні історії цієї землі Божий завіт з Його народом, що дотримується заповідей, має бути відновлений». Review and Herald, 26 лютого 1914 р.

The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is the first reference in the book of Daniel, which is the first book of the two books that together represent the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before human probation closes. The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the sealing process. When the first message of the cleansing, sealing process of the one hundred and forty-four thousand began on September 11, 2001, it was a turning point for the church and for the world. In Revelation chapter eighteen, the angel that lightens the world with his glory then arrived. Yet in Revelation eighteen, the angel is not represented as having anything to eat in his hand—but it is there. The little book is there. It can be easily recognized by those who choose to eat the methodology represented as “line upon line,” by the prophet Isaiah.

Процес очищення ста сорока чотирьох тисяч є першою згадкою в книзі Даниїла, яка є першою з двох книг, що разом представляють Об’явлення Ісуса Христа, яке розкривається безпосередньо перед закриттям випробувального часу для людства. Процес очищення ста сорока чотирьох тисяч також представлений як процес запечатування. Коли 11 вересня 2001 року розпочалося перше послання процесу очищення та запечатування ста сорока чотирьох тисяч, це стало переломним моментом для церкви і для світу. У вісімнадцятому розділі Об’явлення тоді з’явився ангел, який осяює світ своєю славою. Проте у вісімнадцятому розділі Об’явлення ангел не зображений як такий, що має в руці щось, щоб їсти, — але воно там є. Книжечка там є. Її легко розпізнають ті, хто обирає споживати методологію, представлену пророком Ісаєю як «рядок на рядок».

By laying “line upon line” we understand that when Christ descended on September 11, 2001, he also had a “little book” which had been represented as “manna”, the “bread of heaven” and the “little book”. But on September 11, 2001, the former chosen people, represented by Jehoiakim, chose to hold to the customs and traditions of Adventism, and then began their march into the captivity of Babylon which will be complete at the Sunday law.

Накладаючи «рядок на рядок», ми розуміємо, що коли Христос зійшов 11 вересня 2001 року, Він також мав «маленьку книжечку», яку було представлено як «манну», «хліб небесний» та «маленьку книжечку». Але 11 вересня 2001 року колишній обраний народ, представлений Єгоякимом, вирішив дотримуватися звичаїв і традицій адвентизму й тоді розпочав свій похід у вавилонський полон, який завершиться при недільному законі.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> «Тепер надходить звістка, нібито мною було заявлено, що Нью-Йорк має бути змитий приливною хвилею? Такого мною ніколи не говорилося. Мною було сказано: дивлячись на величезні будівлі, що там зводяться, поверх за поверхом, “Які жахливі сцени відбудуться, коли Господь постане, щоб страшно потрясти землю! Тоді сповняться слова Об’явлення 18:1–3”. Увесь вісімнадцятий розділ Об’явлення — це застереження про те, що гряде на землю. Але щодо того, що чекає на Нью-Йорк, особливого світла не маю; знаю лише, що одного дня великі будівлі там буде повалено перевертанням і перекиданням Божої сили. Зі світла, даного мені, знаю, що у світі — руйнування. Одне слово від Господа, один дотик Його могутньої сили — і ці масивні споруди впадуть. Відбудуться сцени, жахливість яких ми не можемо уявити». Review and Herald, 5 липня 1906 р.

When the “great buildings” of “New York” were “thrown down by the turning and overturning of God’s power,” on September 11, 2001, the light of the angel of Revelation eighteen filled the whole earth, for a turning point had come in the history of the earth beast of Revelation thirteen.

Коли "великі будівлі" "Нью-Йорка" були "повалені через дії Божої сили, що повертає й перевертає," 11 вересня 2001 року, світло ангела з вісімнадцятого розділу Об'явлення наповнило всю землю, бо в історії земного звіра з тринадцятого розділу Об'явлення настав переломний момент.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow.” Bible Echo, August 26, 1895.

> "Є періоди, що стають переломними моментами в історії народів і церкви. За Божим провидінням, коли настають ці різні кризи, дається світло для того часу. Якщо його приймають — настає духовний поступ; якщо відкидають — настають духовний занепад і корабельна катастрофа." Bible Echo, 26 серпня 1895 р.

When the light of the angel of Revelation eighteen arrived on September 11, 2001, those who received the light progressed spiritually and those who rejected the light declined spiritually, and began their rebellious journey onward to their final turning point of the Sunday law, where they forever make shipwreck of their profession as the messengers of the third angel. Those in Galilee that turned away and walked no more with Christ in John 6:66, were turning away from the light that had first arrived at his baptism, which is where the first message of that testing history was empowered. In Daniel chapter one, two classes of worshippers are illustrated in the history when the first message is empowered. Jehoiakim represents those that make shipwreck of faith, and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the faithful.

Коли 11 вересня 2001 року прийшло світло ангела з Об’явлення 18, ті, хто прийняв це світло, духовно зросли, а ті, хто відкинув світло, духовно занепали й розпочали свій бунтівний шлях до остаточного поворотного моменту — недільного закону, де вони назавжди зазнають краху свого сповідання як вісники третього ангела. Ті в Галилеї, які відвернулися і більше не ходили з Христом (Івана 6:66), відверталися від світла, яке вперше з’явилося під час Його хрещення, де перша вістка тієї випробувальної історії була посилена. У першому розділі книги Даниїла зображено дві групи поклонників в історії, коли першу вістку було посилено. Єгояким представляє тих, хто зазнає краху у вірі, а Даниїл, Ананія, Мисаїл і Азарія — вірних.

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. And the king spake unto Ashpenaz the master of his eunuchs, that he should bring certain of the children of Israel, and of the king’s seed, and of the princes; Children in whom was no blemish, but well favoured, and skilful in all wisdom, and cunning in knowledge, and understanding science, and such as had ability in them to stand in the king’s palace, and whom they might teach the learning and the tongue of the Chaldeans. And the king appointed them a daily provision of the king’s meat, and of the wine which he drank: so nourishing them three years, that at the end thereof they might stand before the king. Now among these were of the children of Judah, Daniel, Hananiah, Mishael, and Azariah: Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. But Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank: therefore he requested of the prince of the eunuchs that he might not defile himself. Daniel 1:1-8.

> У третій рік царювання Єгоякима, царя Юдейського, прийшов до Єрусалима Навуходоносор, цар Вавилонський, і обложив його. І Господь віддав у його руку Єгоякима, царя Юдейського, і частину посудин дому Божого; і він переніс їх до країни Шінар, до дому свого бога, і заніс ці посудини до скарбниці дому свого бога. І наказав цар Ашпеназові, начальникові своїх євнухів, привести декого з синів Ізраїлевих, і з царського роду, і з князів; юнаків без вади, вродливих, здібних до всякої мудрості, тямущих у знанні, що розуміються на науці, і таких, що мають здібність стояти в царському палаці, і щоб їх навчали писемності та мови халдейської. І призначив їм цар щоденну частку з царських страв і вина, яке він пив, так годувати їх три роки, щоб по закінченні цих років вони стали перед царем. А між ними були з синів Юди Даниїл, Хананія, Мішаїл та Азарія; яким начальник євнухів дав імена: Даниїлові дав ім’я Валтасар; Хананії — Шадрах; Мішаїлові — Мешах; а Азарії — Авед-Него. Але Даниїл постановив у своєму серці, що не опоганиться часткою з царських страв, ані вином, яке він пив; тому попросив у начальника євнухів, щоб йому не опоганитися. Даниїла 1:1-8.

Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah were the children of Judah. They were made into eunuchs, thus representing the final generation of Adventism. Nebuchadnezzar, as many ancient kings, had the four Judean youths castrated, to remove any concerns the king might have when they served as slaves and interacted with the king’s wives and concubines.

Даниїл, Хананія, Мішаїл та Азарія були з племені Юди. Їх зробили євнухами, тим самим вони уособлювали останнє покоління адвентизму. Навуходоносор, як і багато давніх царів, наказав оскопити чотирьох юдейських юнаків, щоб усунути будь-які побоювання, які він міг мати, коли вони служили рабами та мали справу з дружинами й наложницями царя.

Symbolically it represents the final generation of Adventism, for there would be no more line of Judah after these four. Four is a symbol of worldwide, and thus represents the final generation of Seventh-day Adventists around the world who recognize September 11, 2001, as a fulfillment of God’s prophetic Word.

Символічно це представляє останнє покоління адвентизму, бо після цих чотирьох рід Юди більше не матиме продовження. Число чотири є символом всесвітності і, отже, представляє останнє покоління адвентистів сьомого дня в усьому світі, які визнають 11 вересня 2001 року сповненням Божого пророчого Слова.

Those Seventh-day Adventists are the subject of God’s prophetic Word, for they are those called to be the one hundred and forty-four thousand. Yet their prophetic heritage began with the rebellion of their fathers, in 1863. That initial rebellion is almost impossible to recognize for it has been covered by the traditions and customs of four generations of escalating rebellion. Though difficult to recognize it must be seen and acknowledged, as Daniel ultimately does in Daniel chapter nine. He did so by recognizing the truth located in God’s prophetic Word.

Ті адвентисти сьомого дня є предметом пророчого Слова Божого, бо саме їх покликано бути тими ста сорока чотирма тисячами. Та їхня пророча спадщина почалася з бунту їхніх батьків у 1863 році. Той первинний бунт майже неможливо розпізнати, бо його приховали традиції та звичаї чотирьох поколінь наростаючого бунту. Хоч це важко розпізнати, але його слід побачити й визнати, як зрештою зробив Даниїл у дев’ятому розділі книги Даниїла. Він зробив це, розпізнавши істину, що міститься в пророчому Слові Божому.

The rebellion that Daniel and the three worthies directly descended from, was their father’s refusal to remain separate from the heathen influences that surrounded them. In 1863, Laodicean Adventism returned to the biblical methodology of apostate Protestantism and Catholicism, to uphold their rejection of Miller’s identification of the “seven times” of Leviticus twenty-six. That rebellion for Daniel and the three worthies was represented by king Hezekiah.

Бунт, від якого Даниїл і троє юнаків безпосередньо походили, полягав у відмові їхнього батька залишатися відокремленим від язичницьких впливів, які їх оточували. У 1863 році лаодикійський адвентизм повернувся до біблійної методології відступницького протестантизму та католицизму, щоб підтримати їхнє відкинення визначення Міллера «семи часів» з Левита 26. Той бунт для Даниїла і трьох юнаків був представлений царем Єзекією.

King Hezekiah pled with the Lord not to die, and his prayer was answered when the Lord gave him another 15 years. In doing so, he then fathered Manasseh, one of the most wicked kings of Judah, but also the king that marks the beginning of the progressive seven-step conquering and enslavement of Judah. In 1856, the True Witness came to knock on Laodicean Adventism’s door, but they chose to live and not die to self. By 1863, they had rebuilt “Jericho” and started the escalating rebellion that ultimately prevented them from recognizing September 11, 2001 as the beginning of their three-step journey into the slavery of spiritual Babylon that ends at the Sunday law.

Цар Єзекія благав Господа не помирати, і його молитва була почута, коли Господь дарував йому ще 15 років. Тим самим він потім став батьком Манассії, одного з найзліших царів Юди, але також царя, з якого починається поступове семиетапне завоювання й поневолення Юди. У 1856 році Правдивий Свідок прийшов постукати у двері лаодикійського адвентизму, але вони обрали жити, а не померти для себе. До 1863 року вони відбудували «Єрихон» і розпочали дедалі зростаючий бунт, який зрештою завадив їм визнати 11 вересня 2001 року початком їхньої трьохетапної подорожі у рабство духовного Вавилона, що завершується недільним законом.

For king Hezekiah, 1863 came when his prayer to live was granted. The Lord provided a sign that his prayer had been accepted. God confirmed the prayer by moving the sun, and the Babylonians saw the activity of God in the heavens, though they knew not what it meant. The Babylonians then came to Jerusalem to find out about the God who had the power to control the sun. Instead of glorifying the God of Heaven, king Hezekiah, instead of dying to self, chose to glorify his temple and city instead of the God who had chosen to place His name in that temple and city.

Для царя Єзекії настав 1863 рік, коли його молитва, щоб жити, була задоволена. Господь дав знамення, що його молитву було прийнято. Бог підтвердив молитву, зрушивши сонце, і вавилоняни побачили дію Бога на небесах, хоч вони й не знали, що це означало. Тоді вавилоняни прийшли до Єрусалима, щоб дізнатися про Бога, який мав владу керувати сонцем. Замість прославити Бога Неба, цар Єзекія, замість померти для себе, обрав прославити свій храм і місто замість Бога, який обрав помістити Своє Ім’я в тому храмі й місті.

That rebellion brought the prophecy that children from his blood line would become slaves and eunuchs in Babylon. Those children were Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah, and represent the spiritual final generation of those Seventh-day Adventists that recognize September 11, 2001 as a turning point in the history of the nations of the world and of the church, when the light is given that is to test and seal the one hundred and forty-four thousand.

Той бунт призвів до пророцтва, що діти з його роду стануть рабами й евнухами у Вавилоні. Тими дітьми були Даниїл, Ананія, Місаїл та Азарія, і вони представляють духовне останнє покоління тих адвентистів сьомого дня, які визнають 11 вересня 2001 року переломним моментом в історії народів світу та церкви, коли дається світло, покликане випробувати й запечатати сто сорок чотири тисячі.

> In those days was Hezekiah sick unto death. And the prophet Isaiah the son of Amoz came to him, and said unto him, Thus saith the Lord, Set thine house in order; for thou shalt die, and not live. Then he turned his face to the wall, and prayed unto the Lord, saying, I beseech thee, O Lord, remember now how I have walked before thee in truth and with a perfect heart, and have done that which is good in thy sight. And Hezekiah wept sore. And it came to pass, afore Isaiah was gone out into the middle court, that the word of the Lord came to him, saying, Turn again, and tell Hezekiah the captain of my people, Thus saith the Lord, the God of David thy father, I have heard thy prayer, I have seen thy tears: behold, I will heal thee: on the third day thou shalt go up unto the house of the Lord. And I will add unto thy days fifteen years; and I will deliver thee and this city out of the hand of the king of Assyria; and I will defend this city for mine own sake, and for my servant David’s sake. And Isaiah said, Take a lump of figs. And they took and laid it on the boil, and he recovered. And Hezekiah said unto Isaiah, What shall be the sign that the Lord will heal me, and that I shall go up into the house of the Lord the third day? And Isaiah said, This sign shalt thou have of the Lord, that the Lord will do the thing that he hath spoken: shall the shadow go forward ten degrees, or go back ten degrees? And Hezekiah answered, It is a light thing for the shadow to go down ten degrees: nay, but let the shadow return backward ten degrees. And Isaiah the prophet cried unto the Lord: and he brought the shadow ten degrees backward, by which it had gone down in the dial of Ahaz. At that time Berodachbaladan, the son of Baladan, king of Babylon, sent letters and a present unto Hezekiah: for he had heard that Hezekiah had been sick. And Hezekiah hearkened unto them, and shewed them all the house of his precious things, the silver, and the gold, and the spices, and the precious ointment, and all the house of his armour, and all that was found in his treasures: there was nothing in his house, nor in all his dominion, that Hezekiah shewed them not. Then came Isaiah the prophet unto king Hezekiah, and said unto him, What said these men? and from whence came they unto thee? And Hezekiah said, They are come from a far country, even from Babylon. And he said, What have they seen in thine house? And Hezekiah answered, All the things that are in mine house have they seen: there is nothing among my treasures that I have not shewed them. And Isaiah said unto Hezekiah, Hear the word of the Lord. Behold, the days come, that all that is in thine house, and that which thy fathers have laid up in store unto this day, shall be carried into Babylon: nothing shall be left, saith the Lord. And of thy sons that shall issue from thee, which thou shalt beget, shall they take away; and they shall be eunuchs in the palace of the king of Babylon. Then said Hezekiah unto Isaiah, Good is the word of the Lord which thou hast spoken. And he said, Is it not good, if peace and truth be in my days? And the rest of the acts of Hezekiah, and all his might, and how he made a pool, and a conduit, and brought water into the city, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Judah? And Hezekiah slept with his fathers: and Manasseh his son reigned in his stead. 2 Kings 20:1–21.

> У ті дні Єзекія був смертельно хворий. І прийшов до нього пророк Ісая, син Амоца, та сказав йому: Так говорить Господь: Упорядкуй дім свій, бо ти помреш і не житимеш. Тоді він повернув обличчя до стіни й молився Господеві, кажучи: Благаю Тебе, Господи, згадай тепер, як я ходив перед Тобою в правді та з непорочним серцем і чинив те, що добре в очах Твоїх. І Єзекія гірко заплакав. І сталося, перш ніж Ісая вийшов до середнього двору, було до нього слово Господнє, говорячи: Повернись і скажи Єзекії, князеві Мого народу: Так говорить Господь, Бог Давида, твого батька: Я почув твою молитву, побачив твої сльози. Ось Я вздоровлю тебе: третього дня ти зійдеш до дому Господнього. І додам до твоїх днів п’ятнадцять років, і визволю тебе та це місто з руки царя Асирії, і оборонятиму це місто заради Себе та заради Мого раба Давида. І сказав Ісая: Візьміть припарку зі смокв. І вони взяли та поклали на нарив, і він одужав. І сказав Єзекія до Ісаї: Яка буде ознака, що Господь уздоровить мене, і що я на третій день зійду до дому Господнього? І сказав Ісая: Оце матимеш від Господа знак, що Господь учинить те, що сказав: чи піде тінь уперед на десять ступенів, чи повернеться назад на десять ступенів? І відповів Єзекія: Легко тіні спуститися на десять ступенів; ні, нехай тінь повернеться назад на десять ступенів. І закликав пророк Ісая до Господа, і Він повернув тінь на десять ступенів назад, на які вона спустилася на сонячному годиннику Ахаза. Того часу Беродах-Баладан, син Баладана, цар Вавилону, надіслав листи та дарунок Єзекії, бо почув, що Єзекія був хворий. І Єзекія вислухав їх і показав їм увесь дім своїх коштовностей — срібло й золото, пахощі та коштовне миро, і весь дім своєї зброї, і все, що знаходилося в його скарбницях; не було нічого в його домі та в усьому його володінні, чого Єзекія їм не показав. Тоді прийшов пророк Ісая до царя Єзекії та сказав йому: Що казали ці люди і звідки вони прийшли до тебе? І сказав Єзекія: Прийшли з далекої країни, з Вавилону. І сказав: Що вони бачили у твоєму домі? І відповів Єзекія: Усе, що є в моєму домі, вони бачили; нема нічого серед моїх скарбів, чого я їм не показав. І сказав Ісая до Єзекії: Почуй слово Господнє. Ось приходять дні, коли все, що є в твоєму домі, і що нагромадили твої батьки аж до цього дня, буде винесене до Вавилону; нічого не залишиться, говорить Господь. І з твоїх синів, що вийдуть від тебе, яких ти породиш, вони візьмуть, і вони будуть євнухами в палаці царя Вавилону. Тоді сказав Єзекія до Ісаї: Добре слово Господнє, яке ти сказав. І він сказав: Хіба не добре, коли в мої дні буде мир і правда? А решта діл Єзекії, і вся його міць, і як він зробив ставок і водогін та провів воду до міста, — хіба не записано це в книзі літописів царів Юди? І Єзекія спочив з батьками своїми, а замість нього зацарював його син Манасія. 2 Царів 20:1–21.

The next verse says:

Наступний вірш говорить:

> Manasseh was twelve years old when he began to reign, and reigned fifty and five years in Jerusalem. And his mother’s name was Hephzibah. 2 Kings 21:1.

> Манасія мав дванадцять років, коли почав царювати, і царював п’ятдесят п’ять років у Єрусалимі. А ім’я його матері — Єфсива. 2 Царів 21:1.

What would have been the result if king Hezekiah had accepted the Lord’s will, and simply got his house in order and died? He was given fifteen extra years, and three years later wicked Manasseh was born. What would have happened in 1856, if Adventism had accepted the transition from Philadelphia unto Laodicea and got their house in order and left the foundational truths of William Miller intact? I suppose we will never know the answer to that question, but what we do know is that “Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank.”

Яким був би результат, якби цар Єзекія прийняв волю Господа і просто привів свій дім до ладу та помер? Йому було дано ще п’ятнадцять років, і через три роки народився нечестивий Манасія. Що сталося б у 1856 році, якби адвентизм визнав перехід від Філадельфії до Лаодикії, привів свої справи до ладу і залишив основоположні істини Вільяма Міллера недоторканими? Гадаю, ми ніколи не дізнаємося відповіді на це запитання, але те, що ми знаємо, — це те, що “Даниїл постановив у своєму серці, що не буде осквернятися часткою царського м’яса, ані вином, яке він пив.”

We will continue Daniel chapter one in the next article.

Ми продовжимо перший розділ книги Даниїла у наступній статті.

Back to Articles