Article

# Elijah - Number Two

Елайджа - номер два

Prophetic Characteristics

Пророчі риси

Author

Jeff Pippenger

Published

September 27, 2023

Formats

PDF
Word

In the previous article we identified Elijah as a symbol. In agreement with William Miller’s rules, “symbols” may have more than one meaning. Therefore, Elijah as a symbol may also represent one part of the two-fold symbol of Elijah and Moses. The two-fold symbol of Elijah and Moses runs through the entire book of Revelation, and to be uncertain about what the two-fold symbol represents is to be uncertain about the message in the book of Revelation that is unsealed just before probation closes. For this reason, we will now specifically address certain prophetic characteristics that are identified with the symbol of Elijah.

У попередній статті ми визначили Іллю як символ. Відповідно до правил Вільяма Міллера, «символи» можуть мати більше ніж одне значення. Тому Ілля як символ може також представляти одну складову подвійного символу Іллі та Мойсея. Подвійний символ Іллі та Мойсея пронизує всю книгу Об’явлення, і невизначеність щодо того, що означає цей подвійний символ, означає невизначеність щодо звістки в книзі Об’явлення, яка розкривається безпосередньо перед закриттям часу благодаті. З цієї причини ми тепер конкретно розглянемо деякі пророчі характеристики, які пов’язують із символом Іллі.

We have three primary witnesses to establish those prophetic characteristics. Those witnesses are the prophet Elijah, John the Baptist and William Miller who inspiration identifies as interchangeable symbols.

Ми маємо трьох основних свідків, щоб встановити ті пророчі характеристики. Цими свідками є пророк Ілля, Іван Хреститель і Вільям Міллер, яких натхнення визначає як взаємозамінні символи.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> Тисячі були приведені прийняти істину, яку проповідував Вільям Міллер, і слуги Божі були підняті в дусі й силі Іллі, щоб проголосити звістку. Подібно до Івана, предтечі Ісуса, ті, хто проповідував цю урочисту звістку, відчували себе змушеними прикласти сокиру до кореня дерева й закликати людей приносити плоди, гідні покаяння. Їхнє свідчення було покликане пробудити та сильно вплинути на церкви і виявити їхній справжній характер. І коли лунав урочистий заклик утекти від майбутнього гніву, багато хто, що належали до церков, прийняли цілющу звістку; вони побачили своє відступництво і, з гіркими сльозами покаяння та глибокою мукою душі, смирилися перед Богом. І коли Дух Божий спочив на них, вони допомагали проголошувати заклик: «Бійтеся Бога і віддайте Йому славу, бо настала година суду Його». Ранні твори, 233.

Elijah, John the Baptist and Miller were given a specific spirit that guided and defined their work. Their testimony was “calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest” those churches’ “real character.” Whether it was in the time of Ahab, John the Baptist or William Miller the churches they were addressing all possessed a Laodicean blindness that was so deep and dark that the message needed to be as direct as laying an “ax at the root of the tree.” It included the announcement of the close of probation, which with John the Baptist’s was the warning of “the wrath” that was about “to come.” Miller’s message of proclaiming “Fear God and give glory to Him; for the hour of His judgment is come,” was also a warning of the wrath to come.

Іллі, Іванові Хрестителю та Вільяму Міллеру було дано особливий дух, який скеровував і визначав їхнє служіння. Їхнє свідчення було "розраховане на те, щоб пробудити й сильно вплинути на церкви та виявити" їхній "справжній характер." Чи то за часів Ахава, Івана Хрестителя чи Вільяма Міллера, церкви, до яких вони зверталися, мали лаодикійську сліпоту настільки глибоку й темну, що вістка мусила бути такою ж прямою, як "прикласти сокиру до кореня дерева." Вона включала звіщення про закінчення часу випробування, що в Івана Хрестителя було застереженням про "гнів", який мав "прийти." Звістка Міллера з проголошенням: "Бійтеся Бога і віддайте Йому славу; бо настала година Його суду", також була попередженням про гнів, що має прийти.

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 148.

> «Голос Івана лунав, мов сурма. Його дорученням було: „Покажи народові Моєму їхній переступ, а домові Якова — їхні гріхи“ (Ісая 58:1). Він не здобув людської вченості. Бог і природа були його вчителями. Але для приготування дороги перед Христом був потрібен такий, що мав досить відваги, аби його голос лунав, як у пророків давнини, закликаючи зіпсутий народ до покаяння.» Вибрані вісті, книга 2, 148.

Elijah commanded that his generation choose that day whether they would serve God or Baal, and that generation answered not a word, which equates to choosing Baal.

Ілля велів своєму поколінню того дня обрати, чи служитимуть вони Богові чи Ваалу, і те покоління не відповіло ані словом, що рівнозначно вибору Ваала.

> “Never was there greater need of faithful warnings and reproofs, and close, straight dealing, than at this very time. Satan has come down with great power, knowing that his time is short. He is flooding the world with pleasing fables, and the people of God love to have smooth things spoken to them. Sin and iniquity are not abhorred. I was shown that God’s people must make more firm, determined efforts to press back the incoming darkness. The close work of the Spirit of God is needed now as never before. Stupidity must be shaken off. We must arouse from the lethargy that will prove our destruction unless we resist it. Satan has a powerful, controlling influence upon minds. Preachers and people are in danger of being found upon the side of the powers of darkness. There is no such thing now as a neutral position. We are all decidedly for the right or decidedly with the wrong. Said Christ: ‘He that is not with Me is against Me; and he that gathereth not with Me scattereth abroad.’” Testimonies, volume 3, 327.

> Ніколи ще не було більшої потреби у вірних застереженнях і докорах та у ретельному, прямому поводженні, ніж саме тепер. Сатана зійшов з великою силою, знаючи, що час його короткий. Він заливає світ приємними байками, а народ Божий любить, коли йому говорять приємні слова. Гріх і беззаконня не викликають відрази. Мені було показано, що народ Божий повинен докладати більш твердих, рішучих зусиль, щоб відтиснути наступаючу темряву. Прониклива, ретельна дія Духа Божого потрібна нині як ніколи раніше. Потрібно струсити отупіння. Ми маємо пробудитися від летаргії, яка стане нашою загибеллю, якщо ми їй не протистоятимемо. Сатана має сильний, панівний вплив на розуми. Проповідники і народ у небезпеці опинитися на боці сил темряви. Тепер не існує нейтральної позиції. Ми всі або рішуче на боці правди, або рішуче на боці неправди. Христос сказав: «Хто не зі Мною, той проти Мене; і хто не збирає зі Мною, той розсіює». Свідчення, том 3, 327.

John called “the degenerate nation” of his history “a generation of vipers.” The Millerites ultimately identified the degenerate nation of their history as the daughters of Babylon. Whether Elijah, John or Miller none of the three were theologians. They were all called from the common walks of life.

Іван назвав «вироджену націю» у своїй історії «поколінням гадюк». Зрештою Міллеріти ототожнили вироджену націю у своїй історії з дочками Вавилону. Чи Ілля, чи Іван, чи Міллер — жоден із трьох не був богословом. Усі вони були покликані з простих верств суспільства.

> “The truth as it is in Jesus, as it was proclaimed by Him when He was enshrouded by the pillowy cloud, is verity and truth in this our day, and will just as surely renovate the mind of the receiver as it has renovated minds in the past. Christ has declared, ‘If they hear not Moses and the Prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ (Luke 16:31).

> Істина, як вона є в Ісусі, як Він її проголошував, коли був оповитий пухкою хмарою, є правдою та істиною і в наш час, і так само певно оновить розум того, хто її приймає, як вона оновлювала розуми в минулому. Христос сказав: «Якщо вони не слухають Мойсея й Пророків, то не переконаються, хоч би й хто воскрес із мертвих». (Луки 16:31).

> “As a people, we must prepare the way of the Lord, under the overruling guidance of the Holy Spirit, for the spread of the gospel in its purity. The stream of living water is to deepen and widen in its course. In all fields, nigh and afar off, men will be called from the plow, and from the more common commercial business vocations that largely occupy the mind, and will become educated in connection with men who have had experience—men who understand the truth. Through most wonderful workings of God, mountains of difficulty will be removed and cast into the sea. Let us labor as those who have experienced the virtue of truth as it is in Jesus.

> Як народ, ми повинні приготувати дорогу Господню, під верховним керівництвом Святого Духа, для поширення Євангелія в його чистоті. Потік живої води має поглиблюватися й розширюватися у своєму руслі. На всіх нивах, близьких і далеких, людей покличуть від плуга і від більш звичних комерційних ділових занять, що значною мірою поглинають думки, і вони навчатимуться разом із досвідченими людьми — тими, що розуміють істину. Через найчудесніші діла Божі гори труднощів будуть усунуті й кинуті в море. Працюймо як ті, що зазнали сили істини, якою вона є в Ісусі.

> “There is to be, at this period, a series of events which will reveal that God is master of the situation. The truth will be proclaimed in clear, unmistakable language. Those who preach the truth will strive to demonstrate the truth by a well-ordered life and godly conversation. And as they do this, they will become powerful in advocating the truth, and in giving it the sure application that God has given it.

> У цей період має відбутися низка подій, які виявлять, що Бог є Господарем становища. Істину буде проголошено ясною, недвозначною мовою. Ті, хто проповідують істину, намагатимуться продемонструвати її упорядкованим життям і благочестивою розмовою. І роблячи це, вони стануть сильними у відстоюванні істини та в наданні їй того певного застосування, яке Бог їй дав.

> “When the men, who have known and taught the truth, turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables, it is high time for those who have once been laborers in evangelistic work, but who have been drawn away into the management of restaurants, food stores, and other commercial lines of work, to come into line, study their Bibles diligently, and with the word of God in hand, dispense the Bible truth, the spiritual food, in cooperation with the heavenly angels. This work now calls loudly for workmen of divine appointment. Omnipotence will then say to the mountains of difficulty, Be thou removed and cast into the sea.” Paulson Collection, 73, 74.

> «Коли люди, що знали й навчали істини, вдаються до людського розумування і подають ошуканим умам власну страву байок, тоді вже час тим, хто колись трудився в євангельському служінні, але був відтягнений до управління ресторанами, продуктовими магазинами та іншими комерційними видами діяльності, стати в стрій, старанно вивчати свої Біблії і, маючи в руках Слово Боже, роздавати біблійну істину, духовну поживу, у співпраці з небесними ангелами. Ця праця нині волає про робітників, поставлених Богом. Тоді Всемогутність скаже горам труднощів: Перемістіться й киньтеся в море». Збірка Полсона, 73, 74.

Elijah, John and Miller were and thus represent men that are called from the “more common” “vocations,” for “the men” who had formerly taught the truth ultimately “turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables.” The common men that are called will give “the sure application” of biblical prophecy as “God has given it.” Twice, in the passage Sister White identified “mountains” as “mountains of difficulty.” The work of these men included laying low “every mountain.” The work that is accomplished by the common men that were called from the plow of humble circumstances represents the work of identifying the correct biblical methodology in contrast with the dishes of human fables that is handed out by the theologians of the time.

Ілля, Іван і Міллер були і, отже, представляють людей, покликаних із «більш звичайних» «занять», бо «чоловіки», що раніше навчали істині, зрештою «відхиляються в бік людського розуміння і відміряють ошуканим розумам власну страву байок». Покликані прості люди дадуть «точне застосування» біблійного пророцтва так, «як Бог його дав». Двічі в цьому уривку Сестра Вайт назвала «гори» «горами труднощів». До праці цих людей входило пониження «кожної гори». Праця, яку виконують прості люди, покликані від плуга, зі скромних обставин, представляє працю з визначення правильної біблійної методології на противагу стравам людських байок, що їх роздають богослови того часу.

> “The work of John the Baptist, and the work of those who in the last days go forth in the spirit and power of Elijah to arouse the people from their apathy, are in many respects the same. His work is a type of the work that must be done in this age. Christ is to come the second time to judge the world in righteousness. The messengers of God who bear the last message of warning to be given to the world, are to prepare the way for Christ’s second advent, as John prepared the way for his first advent. In this preparatory work, ‘every valley shall be exalted, and every mountain shall be made low; and the crooked shall be made straight, and the rough places plain’ for history is to be repeated, and once again ‘the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together; for the mouth of the Lord hath spoken it.’” Southern Watchman, March 21, 1905.

> «Служіння Івана Хрестителя і служіння тих, хто в останні дні виходять у дусі та силі Іллі, щоб пробудити народ від його байдужості, є в багатьох відносинах однаковими. Його служіння є прообразом служіння, яке має бути звершене в цю добу. Христос має прийти вдруге, щоб судити світ у праведності. Посланці Божі, які несуть світові останнє попереджувальне послання, повинні приготувати шлях для другого приходу Христа, як Іван приготував шлях для Його першого приходу. У цій підготовчій праці, “кожна долина буде піднесена, і кожна гора буде понижена; і криве стане прямим, а нерівні місця — рівними”, бо історія має повторитися, і знову “слава Господня відкриється, і всяке тіло разом побачить її, бо уста Господні сказали це”.» Південний Сторож, 21 березня 1905.

The characteristics of the three reformers which was identified by Isaiah are that every valley shall be exalted, every mountain made low, the crooked shall be made straight and the rough places made plain. The way of the Lord that is prepared by exalting the valleys, laying low the mountains and making the crooked straight and rough places plain is the old paths.

Ознаки трьох реформаторів, які визначив Ісая, полягають у тому, що кожна долина буде піднесена, кожна гора — понижена, криве стане рівним, а нерівні місця — рівними. Шлях Господній, що готується піднесенням долин, пониженням гір і випрямленням кривого та вирівнюванням нерівних місць, — це давні шляхи.

> The voice of him that crieth in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make straight in the desert a highway for our God. Every valley shall be exalted, and every mountain and hill shall be made low: and the crooked shall be made straight, and the rough places plain: And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:3–5.

> Голос того, хто кличе в пустині: Приготуйте дорогу Господню, зробіть у пустині прямий шлях для нашого Бога. Кожна долина підніметься, і кожна гора та пагорб понизяться; криве випростається, а нерівні місця стануть рівниною. І явиться слава Господня, і всяке тіло разом побачить її, бо уста Господні це промовили. Ісая 40:3-5.

When the quibbling Jews asked John the Baptist if he was the Elijah to come, he answered that he was not, but he then identified himself with the passage from Isaiah.

Коли прискіпливі юдеї запитали Івана Хрестителя, чи він — Ілля, що має прийти, він відповів, що ні, але потім ототожнив себе з уривком із Ісаї.

> And this is the record of John, when the Jews sent priests and Levites from Jerusalem to ask him, Who art thou? And he confessed, and denied not; but confessed, I am not the Christ. And they asked him, What then? Art thou Elias? And he saith, I am not. Art thou that prophet? And he answered, No. Then said they unto him, Who art thou? that we may give an answer to them that sent us. What sayest thou of thyself? He said, I am the voice of one crying in the wilderness, Make straight the way of the Lord, as said the prophet Esaias. John 1:19–23.

> І оце свідчення Івана, коли юдеї послали з Єрусалима священиків і левитів, щоб запитати його: Хто ти? І він визнав, і не заперечував; але визнав: Я не Христос. Вони ж спитали його: То що? Ти Ілля? Він каже: Я не. Чи ти той Пророк? І відповів: Ні. Тоді сказали йому: Хто ж ти, щоб ми дали відповідь тим, хто нас послав? Що скажеш про себе? Він сказав: Я — голос того, хто кличе в пустелі: Випрямте дорогу Господню, як сказав пророк Ісая. Івана 1:19–23.

The preparation of the “way of the Lord” identifies the methodology that the angels guided Miller to understand and employ in order to prepare the biblical understanding of the “way” that men were to walk in. Every “mountain” was to be made low, for the mountains of biblical prophecy represents truths that at first glance are apparently too difficult to understand. To understand the glorious holy mountain of Daniel chapter eleven verse forty-five that the king of the north is attempting to conquer is understood by first identifying the literal glorious holy mountain in Jerusalem which prophetically defines the spiritual glorious holy mountain. To explain the mountain that is identified as Armageddon, which means mountain of Megiddo, one must go to literal Megiddo. The prophetic difficulties that are represented as difficult are removed when the principle that the beginning of a thing illustrates the end of a thing is employed.

Приготування «шляху Господнього» визначає методологію, яку ангели допомогли Міллеру зрозуміти й застосувати, щоб підготувати біблійне розуміння «шляху», яким мали ходити люди. Кожна «гора» мала бути понижена, адже гори біблійного пророцтва представляють істини, які на перший погляд видаються надто складними для розуміння. Щоб зрозуміти славну святу гору з одинадцятого розділу книги Даниїла, вірш 45, яку намагається підкорити цар півночі, спершу слід визначити буквальну славну святу гору в Єрусалимі, яка пророчо визначає духовну славну святу гору. Щоб пояснити гору, яку називають Армагеддоном, що означає «гора Мегіддо», потрібно звернутися до буквального Мегіддо. Пророчі труднощі, які подаються як складні, усуваються, коли застосовується принцип, за яким початок речі ілюструє її кінець.

The methodology represented by Isaiah and referenced by John and set forth by Miller exalts every valley. Whether it be the “valley of vision” in Isaiah twenty-two, the “valley of dead bones” in Ezekiel or the “valley of Jehoshaphat” in the book of Joel the methodology that is based upon the correct understanding of Christ’s character as represented as Palmoni the Wonderful Numberer in Millerite history, or as Alpha and Omega the wonderful linguist in our history is what exalts the prophetic truths that are represented in the “valleys” of God’s Word.

Методологія, представлена Ісаєю, на яку посилається Іван і яку виклав Міллер, підносить кожну долину. Чи то «долина видіння» у двадцять другому розділі Ісаї, «долина мертвих кісток» у Єзекіїля, чи «долина Йосафата» в книзі Йоїля, методологія, що ґрунтується на правильному розумінні характеру Христа, представленого як Пальмоні, Дивний Рахівник, у міллеритській історії, або як Альфа та Омега, дивний мовознавець, у нашій історії, — саме вона підносить пророчі істини, представлені в «долинах» Божого Слова.

The crooked things that are to be made straight and the rough places that are made plain represents the work of correcting the customs and traditions that are employed by a Laodicean priesthood to uphold their poisoned dishes of fables. The work of Elijah is specifically identified as representing the correct biblical methodology in opposition to the fables of the theologians and priests. That work is accomplished by “common men,” not by the educated priests and theologians. Within the prophetic characteristics of these three witnesses is also the simple fact that the Elijah to come will be a man.

Криве, що має бути випрямлене, і нерівні місця, що мають бути згладжені, уособлюють працю виправлення звичаїв і традицій, які лаодикійське священство використовує, щоб підтримувати свої отруєні страви байок. Праця Іллі прямо визначена як така, що уособлює правильну біблійну методологію на противагу байкам богословів і священиків. Цю працю виконують «звичайні люди», а не освічені священики та богослови. У пророчих характеристиках цих трьох свідків є також простий факт, що Ілля, який має прийти, буде чоловіком.

That observation might seem unimportant, but as the theologians of Adventism seek to uphold their fables, they have taken a passage from Sister White where she speaks in the future tense about a man that would come in the spirit and power of Elijah and they add their own fable of explanation and insist that Sister White was speaking of herself.

Це спостереження може здатися неважливим, але, намагаючись обстоювати свої байки, богослови адвентизму взяли уривок із творів Сестри Вайт, де вона у майбутньому часі говорить про чоловіка, який прийде в дусі та силі Іллі, і додають власну байку як пояснення та наполягають, що Сестра Вайт говорила про себе.

> “Prophecy must be fulfilled. The Lord says: ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord.’ Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, [See appendix.] and when he appears, men may say: ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> Пророцтво має виконатися. Господь каже: «Ось Я пошлю вам пророка Іллю перед настанням великого й страшного дня Господнього». Хтось має прийти в дусі й силі Іллі, [Див. додаток.] і коли він з’явиться, люди можуть сказати: «Ви надто ревні, ви неправильно тлумачите Писання. Дозвольте мені сказати вам, як слід проповідувати ваше послання».

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth. Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now.’ They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them.

> Є багато таких, які не можуть відрізнити між ділом Божим і людським. Я скажу правду, як Бог дає її мені, і кажу нині: якщо ви й далі прискіпуватиметеся, матимете дух незгоди, ви ніколи не пізнаєте істини. Ісус сказав Своїм учням: «Ще багато маю вам сказати, але тепер ви не можете цього знести». Вони не були в стані оцінити святі й вічні речі; але Ісус пообіцяв послати Утішителя, який навчить їх усього й нагадає їм усе, що Він говорив їм.

> “Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of heaven guide into all truth.” Testimonies to Ministers, 475, 476.

> "Браття, ми не повинні покладатися на людину. 'Перестаньте покладатися на людину, в якої подих у ніздрях: бо що вона значить?' Вам слід довірити Ісусові ваші безпорадні душі. Не личить нам пити з джерела в долині, коли є джерело на горі. Залишмо нижні потоки; піднімімося до вищих джерел. Якщо є якийсь пункт істини, якого ви не розумієте, з яким ви не згодні, досліджуйте, порівнюйте Писання з Писанням, закладайте ствол істини глибоко в копальню Божого Слова. Вам слід покласти самих себе і свої погляди на Божий жертовник, відкинути свої упереджені уявлення і дозволити Духові неба провадити вас у всю істину." Свідчення для служителів, 475, 476.

> “Somebody is to come in the spirit and power of Elijah: These words have been mistakenly applied by some to some individual who it was thought would appear with a prophetic message subsequent to Mrs. White’s life and work. The three paragraphs comprising this article titled ‘Let heaven Guide’ are only a small portion of a talk given by Ellen White in Battle Creek, Michigan, the morning of January 29, 1890. As this was published in the the Review and Herald of February 18, 1890, it carried the title of ‘How to meet a Controverted Point of Doctrine.’ Other excerpts drawn from this article and used largely to fill out certain pages of this volume, may be found on pages 23, 104, 111, 119, 158, 278, and 386. The article has been reproduced in its entirety in Selected Messages 1:406–416, with the portion comprising the excerpt entitled ‘Let Heaven Guide’ appearing on pages 412 and 413. When the article is read in its entirety it becomes apparent that Ellen White, in this statement made just a little more than a year after the Minneapolis Conference to a group in Battle Creek, was speaking of her own ministry. Some had grown critical of her work. Note that in the paragraph preceding that which appears in this volume on page 475, Ellen White states:

> Хтось має прийти в дусі й силі Іллі: Ці слова деякі помилково застосували до певної особи, про яку вважалося, що вона з’явиться з пророчим посланням після життя й служіння місіс Уайт. Три абзаци, що складають цю статтю під назвою «Нехай Небо провадить», — лише невелика частина промови, виголошеної Еллен Уайт у Батл-Крік, штат Мічиган, вранці 29 січня 1890 року. Оскільки це було опубліковано в Review and Herald від 18 лютого 1890 року, воно вийшло під заголовком «Як ставитися до спірного пункту вчення». Інші уривки, запозичені з цієї статті і здебільшого використані для доповнення певних сторінок цього тому, можна знайти на сторінках 23, 104, 111, 119, 158, 278 і 386. Статтю повністю передруковано в Selected Messages 1:406–416; уривок під назвою «Нехай Небо провадить» міститься на сторінках 412 і 413. Коли статтю прочитати повністю, стає очевидно, що Еллен Уайт у цій заяві, зробленій трохи більш ніж через рік після Міннеаполісської конференції перед групою в Батл-Крік, говорила про своє власне служіння. Дехто став критично ставитися до її служіння. Зверніть увагу, що в абзаці, який передує тому, що подано в цьому томі на сторінці 475, Еллен Уайт стверджує:

> “‘We should come into a position where every difference will be melted away. If I think I have light, I shall do my duty in presenting it. Suppose I consulted others concerning the message the Lord would have me give to the people, the door might be closed so that the light might not reach the ones to whom God had sent it. When Jesus rode into Jerusalem, `the whole multitude of the disciples began to rejoice and praise God with a loud voice for all the mighty works that they had seen; saying, blessed be the King that cometh in the name of the Lord: peace in heaven, and glory in the highest. And some of the Pharisees from among the multitude said unto Him, master, rebuke thy disciples. And He answered and said unto them, I tell you that, if these should hold their peace, the stones would immediately cry out’ (Luke 19:37–40).

> 'Ми повинні прийти до такого стану, коли всі розбіжності розтануть. Якщо я вважаю, що маю світло, я виконаю свій обов’язок, представивши його. Припустімо, я порадився б з іншими щодо вістки, яку Господь хотів би, щоб я передав народові, — двері могли б бути зачинені, тож світло могло б не дійти до тих, кому Бог його послав. Коли Ісус в’їжджав до Єрусалима, `вся множина учнів почала радіти й гучним голосом хвалити Бога за всі великі діла, що бачили; кажучи, благословенний Цар, що приходить в Ім’я Господнє: мир на небі й слава у вишніх. І деякі фарисеї з-поміж натовпу сказали Йому: Учителю, заборони своїм учням. А Він у відповідь сказав їм: Кажу вам, що коли вони замовкнуть, то камені негайно закричать' (Луки 19:37-40).

> “‘The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the word of God.’

> 'Юдеї намагалися зупинити проголошення тієї звістки, що була провіщена у слові Божому.'

> “Then she makes reference again to her own experience:

> Потім вона знову посилається на власний досвід:

> “‘Prophecy must be fulfilled. The Lord says, “Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord” (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, “You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way.”—Selected Messages, volume 1, 412.

> "Пророцтво має сповнитися. Господь каже: "Ось Я пошлю вам пророка Іллю перед настанням великого і страшного дня Господнього" (Малахії 4:5). Хтось має прийти в дусі та силі Іллі, і коли він з’явиться, люди можуть сказати: "Ти надто ревний, ти не тлумачиш Писання належним чином."-Вибрані послання, том 1, 412.

> “That she was referring to her own experience is also made clear from the paragraph which follows, in which she declares:

> Те, що вона зверталася до власного досвіду, також стає очевидним із наступного абзацу, в якому вона заявляє:

> “‘I shall tell the truth as God gives it to me….’” Appendix to Testimonies to Ministers.

> 'Я говоритиму правду, як Бог дає її мені....' Додаток до «Свідчень для служителів».

The fact that Ellen White had to address the fables of the theologians and leaders of her time period provides no evidence that she was identifying herself as the “man” that would come in the future in the spirit and power of Elijah. Where is any evidence of Ellen White’s many opponents within Adventism that attack the method of biblical application she employed? Where was she ever told “you do not interpret the Scriptures the proper way”? She clearly identifies that there would be a movement of people at the end of the world that would be empowered by the spirit and power of Elijah, and there is no legitimate way to suggest that she thought that movement of the loud cry of the third angel was happening at the time she prophesied of the future manifestation of the power of Elijah. The Laodicean Adventist theologians would have their flock believe that Sister White was “making reference” to “her own experience” as a fulfillment of the prophet Elijah that would be sent before the great and dreadful day of the Lord.

Той факт, що Еллен Уайт доводилося спростовувати байки богословів і керівників свого часу, не є доказом того, що вона ототожнювала себе з «чоловіком», який у майбутньому прийде в дусі й силі Іллі. Де хоч якісь докази того, що численні опоненти Еллен Уайт в межах адвентизму нападали на метод застосування біблійних текстів, який вона використовувала? Коли й де їй узагалі казали: «ти неправильно тлумачиш Писання»? Вона чітко зазначає, що наприкінці світу буде рух людей, наділених духом і силою Іллі, і немає жодних підстав стверджувати, що вона вважала, ніби цей рух гучного кличу третього ангела відбувався тоді, коли вона пророкувала про майбутній прояв сили Іллі. Лаодикійські адвентистські богослови намагаються переконати свою паству, що Сестра Уайт «посилалася» на «власний досвід» як на виконання пророцтва про пророка Іллю, якого буде послано перед великим і страшним днем Господнім.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord. Malachi 4:5.

> Ось, я пошлю вам пророка Іллю перед приходом великого і страшного дня Господнього. Малахії 4:5.

One prophetic characteristic of Elijah as a symbol is that he presents a biblical methodology that opposes the fables of a priesthood that dishes out fables of customs and traditions. His work of preparing the way (this is the way, walk ye in it) is accomplished with the biblical methodology that opposes the teachings of a corrupted priesthood. And according to the three witnesses of Elijah, John the Baptist and Miller; accompanied with Sister White’s testimony of the then future appearing of Elijah, he will be a man, not a woman. When the methodology of Palmoni and Alpha and Omega is correctly understood, it is recognized not simply a set of biblical rules for interpreting the Scriptures, but as a transcript of Christ’s character, which is His glory.

Однією з пророчих характеристик Іллі як символу є те, що він представляє біблійну методологію, яка протистоїть байкам священства, що поширює байки звичаїв і традицій. Його праця з приготування шляху (це дорога, ходіть нею) здійснюється за допомогою біблійної методології, яка протистоїть вченням зіпсутого священства. І згідно з трьома свідками — Іллею, Іваном Хрестителем і Міллером, разом зі свідченням Сестри Вайт про майбутню появу Іллі, він буде чоловіком, а не жінкою. Коли методологію Пальмоні та Альфи й Омеги правильно розуміють, її визнають не просто набором біблійних правил для тлумачення Писання, але як відображення характеру Христа, що є Його славою.

> And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:5.

> І з'явиться слава Господня, і всяке тіло побачить її разом, бо це сказали уста Господні. Ісаї 40:5.

Christ’s very character is represented by the methodology to be employed in understanding His Word, for He is the Word.

Сам характер Христа відображається в методології, яку слід застосовувати для розуміння Його Слова, бо Він є Словом.

> “The law of God in the sanctuary in heaven is the great original, of which the precepts inscribed upon the tables of stone and recorded by Moses in the Pentateuch were an unerring transcript. Those who arrived at an understanding of this important point were thus led to see the sacred, unchanging character of the divine law. They saw, as never before, the force of the Saviour’s words: ‘Till heaven and earth pass, one jot or one tittle shall in no wise pass from the law.’ Matthew 5:18. The law of God, being a revelation of His will, a transcript of His character, must forever endure, ‘as a faithful witness in heaven.’ Not one command has been annulled; not a jot or tittle has been changed. Says the psalmist: ‘Forever, O Lord, Thy word is settled in heaven.’ ‘All His commandments are sure. They stand fast for ever and ever.’ Psalm 119:89; 111:7, 8.” The Great Controversy, 434.

> «Божий закон у небесному святилищі є великим оригіналом, з якого приписи, викарбувані на кам’яних скрижалях і записані Мойсеєм у П’ятикнижжі, були безпомилковим відтворенням. Ті, хто дійшли розуміння цього важливого питання, таким чином були спонукані побачити святий, незмінний характер Божого закону. Вони побачили, як ніколи раніше, силу слів Спасителя: „Поки небо й земля не проминуть, ані йота, ані риска жодним чином не промине із закону“. Матвія 5:18. Божий закон, будучи одкровенням Його волі, відбитком Його характеру, має перебувати повіки, „як вірний свідок на небі“. Жодної заповіді не скасовано; не змінено ані йоти, ані риски. Каже псалмоспівець: „Навіки, Господи, слово Твоє утверджене на небі“. „Усі Його заповіді певні. Стоять вони на віки вічні“. Псалом 119:89; 111:7, 8.» Велика боротьба, 434.

Just as the ten commandments are an unchangeable transcript of Christ’s character, so too are the rules of prophetic interpretation a transcript of His character.

Подібно до того, як десять заповідей — незмінний відбиток характеру Христа, так само і правила тлумачення пророцтв — відбиток Його характеру.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority. There are many who believe without a reason on which to base their faith, without sufficient evidence as to the truth of the matter. If an idea is presented that harmonizes with their own preconceived opinions, they are all ready to accept it. They do not reason from cause to effect, their faith has no genuine foundation, and in the time of trial they will find that they have built upon the sand.

> Ми самі повинні знати, що становить християнство, що є істиною, якою є віра, яку ми прийняли, якими є біблійні правила — правила, дані нам від найвищого авторитету. Є багато таких, хто вірить без підстав, на яких можна було б обґрунтувати свою віру, без достатніх доказів щодо істинності самої справи. Якщо їм пропонують думку, що узгоджується з їхніми власними заздалегідь сформованими поглядами, вони одразу готові її прийняти. Вони не міркують від причини до наслідку, їхня віра не має справжнього підґрунтя, і в час випробування вони виявлять, що збудували на піску.

> “He who rests satisfied with his own present imperfect knowledge of the Scriptures, thinking this sufficient for his salvation, is resting in a fatal deception. There are many who are not thoroughly furnished with Scriptural arguments, that they may be able to discern error, and condemn all the tradition and superstition that has been palmed off as truth. Satan has introduced his own ideas into the worship of God, that he might corrupt the simplicity of the gospel of Christ. A large number who claim to believe the present truth, know not what constitutes the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory. They think they are defending the old landmarks, but they are lukewarm and indifferent. They know not what it is to weave into their experience and to possess the real virtue of love and faith. They are not close Bible students, but are lazy and inattentive. When differences of opinion arise upon the passages of Scripture, these who have not studied to a purpose and are not decided as to what they believe, fall away from the truth. We ought to impress upon all the necessity of inquiring diligently into divine truth, that they may know that they do know what is truth. Some claim much knowledge, and feel satisfied with their condition, when they have no more zeal for the work, no more ardent love for God, and for souls for whom Christ died, than if they had never known God. They do not read the Bible [in order] to appropriate the marrow and fatness to their own souls. They do not feel that it is the voice of God speaking to them. But, if we would understand the way of salvation, if we would see the beams of the Sun of righteousness, we must study the Scriptures for a purpose, for the promises and prophecies of the Bible shed clear beams of glory upon the divine plan of redemption, which grand truths are not clearly comprehended.” The 1888 Materials, 403.

> «Той, хто задовольняється своїми нинішніми недосконалими знаннями Святого Письма, вважаючи це достатнім для його спасіння, спочиває в смертельній омані. Багато хто не достатньо озброєні біблійними аргументами, щоб уміти розпізнавати помилку і засуджувати всю ту традицію та забобони, які видавали за істину. Сатана ввів у поклоніння Богові власні ідеї, щоб зіпсувати простоту євангелія Христа. Багато тих, хто заявляє, що вірить у теперішню істину, не знають, що становить ту віру, одного разу передану святим — Христос у вас, надія слави. Вони думають, що захищають давні межі, але вони теплі й байдужі. Вони не знають, що означає вплітати у свій досвід і мати справжню чесноту любові та віри. Вони не є уважними дослідниками Біблії, а ледачі та неуважні. Коли виникають розбіжності в поглядах щодо уривків Писання, ті, хто не вивчав його цілеспрямовано і не визначився, у що вірить, відпадають від істини. Ми повинні наголошувати всім на необхідності ретельно досліджувати божественну істину, щоб вони знали, що справді знають, що є істина. Дехто заявляє про великі знання і задоволений своїм станом, хоча має не більше ревності до праці, не більше палкої любові до Бога і до душ, за які помер Христос, ніж якби ніколи не знав Бога. Вони не читають Біблію [щоб] наситити свої душі найкращою поживою. Вони не відчувають, що це голос Божий, який звертається до них. Але якщо ми хочемо зрозуміти шлях спасіння, якщо хочемо бачити промені Сонця праведності, ми повинні вивчати Писання з метою, бо обітниці й пророцтва Біблії проливають ясні промені слави на божественний план викуплення — величні істини, які ще не цілком збагнені.» Матеріали 1888 року, 403.

To genuinely be a Christian means to be like Christ. The passage identifies that we “should know for ourselves what constitutes Christianity.” It says we “should know” “what is truth.” We “should know” “what is the faith that we have received.” We should know “what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” To be Christlike requires knowing what the Bible rules are that were given us from the highest authority. Without those rules we cannot be Christlike, for the rules given by the highest authority are a transcript of His character.

Щиро бути християнином означає бути подібним до Христа. Уривок зазначає, що ми «повинні самі знати, що становить християнство». Там сказано, що ми «повинні знати» „що таке істина“. Ми «повинні знати» „що це за віра, яку ми прийняли“. Ми повинні знати „якими є біблійні правила — правила, дані нам Найвищим Авторитетом“. Щоб бути подібними до Христа, потрібно знати, які біблійні правила були дані нам Найвищим Авторитетом. Без тих правил ми не можемо бути подібними до Христа, бо правила, дані Найвищим Авторитетом, є відображенням Його характеру.

Another characteristic of Elijah is the work of preparing the way for the messenger of the covenant. Elijah represents the work that is accomplished during a history when a former chosen people are being passed by and a new chosen people are simultaneously being chosen. The history represents a purification process that produces a people who are represented as a pure offering, in contrast with the former impure chosen people.

Ще однією ознакою Іллі є справа приготування дороги для посланця завіту. Ілля уособлює працю, яка звершується в історичний період, коли колишній вибраний народ оминається, а водночас обирається новий вибраний народ. Ця історія являє собою процес очищення, що формує народ, який постає як чиста жертва, на відміну від колишнього нечистого вибраного народу.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ось, Я пошлю Мого посланця, і він приготує дорогу переді Мною; і Господь, Якого ви шукаєте, раптово прийде до Свого храму, і Посланець Заповіту, Яким ви тішитеся,— ось, Він прийде, говорить Господь Саваот. А хто витримає день Його приходу? І хто встоїть, коли Він з’явиться? Бо Він — як вогонь плавильника і як луг пральників. І сяде Він, як плавильник та очищувач срібла; і очистить Він синів Левія, і переплавить їх, як золото й срібло, щоб вони приносили Господеві жертву у праведності. Тоді буде приємною Господеві жертва Юди та Єрусалима, як за давніх днів і як у попередні роки. Малахії 3:1–4.

John the Baptist prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple. The cleansing of the temple at the beginning and ending of Christ’s ministry was a fulfillment of Malachi chapter three. John was the messenger that prepared the way for the messenger of the covenant to purify the sons of Levi.

Іван Хреститель приготував шлях, щоб Христос раптово прийшов і очистив свій храм. Очищення храму на початку і в кінці служіння Христа було сповненням третього розділу Малахії. Іван був посланцем, який приготував шлях для того, щоб посланець заповіту очистив синів Левія.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts. In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘The Lord, whom ye seek, shall suddenly come to His temple, even the Messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, He shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of His coming? and who shall stand when He appeareth? for He is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and He shall sit as a refiner and purifier of silver: and He shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver.’ Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> В очищенні храму Ісус проголошував Свою місію як Месія і приступав до Свого служіння. Той храм, зведений як оселя Божественної Присутності, був задуманий як наочний урок для Ізраїлю й для світу. Від споконвічних віків було Божим наміром, щоб кожне створіння — від світлого й святого серафима до людини — було храмом для перебування Творця. Через гріх людство перестало бути храмом для Бога. Затемнене й осквернене злом, людське серце вже не являло славу Божественного. Але через втілення Сина Божого намір Неба здійснюється. Бог перебуває в людстві, і через спасительну благодать людське серце знову стає Його храмом. Бог замислив, щоб храм у Єрусалимі був постійним свідченням високого покликання, відкритого для кожної душі. Але юдеї не зрозуміли значення будівлі, якою так пишалися. Вони не віддавали себе як святі храми для Божественного Духа. Двори єрусалимського храму, наповнені галасом нечестивої торгівлі, надто правдиво представляли храм серця, осквернений присутністю чуттєвих пристрастей і нечистих думок. Очищаючи храм від мирських покупців і продавців, Ісус проголосив Свою місію — очистити серце від скверни гріха — від земних бажань, егоїстичних пожадань, злих звичок, що розтлівають душу. «Господь, Якого ви шукаєте, раптово прийде до Свого храму, і Вісник завіту, Яким ви тішитеся, — ось, Він прийде, говорить Господь сил. Але хто витримає день Його приходу? і хто встоїть, коли Він з’явиться? Бо Він — як вогонь плавильника і як мило пральників; і сяде, як плавильник і очищувач срібла; і Він очистить синів Левія і переплавить їх, як золото й срібло». Малахії 3:1–3. Бажання віків, 161.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple, and William Miller accomplished the same work of preparation for Christ to suddenly come to the Most Holy Place on October 22, 1844.

Іван Хреститель був тим посланцем, який підготував шлях для того, щоб Христос раптово прийшов і очистив Свій храм, а Вільям Міллер виконав ту саму підготовчу працю для того, щоб Христос раптово увійшов до Святого Святих 22 жовтня 1844 року.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Прихід Христа як нашого первосвященика до Святого Святих для очищення святилища, показаний у Даниїла 8:14; прихід Сина Людського до Давнього днями, як подано в Даниїла 7:13; і прихід Господа до Свого храму, передвіщений Малахією, є описами однієї й тієї самої події; і це також представлено приходом Нареченого на весілля, описаним Христом у притчі про десять дів, у Матвія 25». Велика боротьба, 426.

John and Miller typified the cleansing represented by Malachi that is now being accomplished in our current history.

Іван та Міллер були прообразами очищення, про яке говорив Малахія і яке нині здійснюється у нашій теперішній історії.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> Пророк каже: «Я бачив іншого ангела, що сходив з неба, маючи велику владу; і земля була осяяна славою його. І він могутнім голосом гучно вигукнув, кажучи: Упав, упав Вавилон великий, і став житлом демонів» (Об’явлення 18:1, 2). Це та сама звістка, яку дав другий ангел. Вавилон упав, «бо він напоїв усі народи вином гніву своєї розпусти» (Об’явлення 14:8). Що це за вино? — його помилкові вчення. Він дав світові фальшиву суботу замість Суботи четвертої заповіді й повторив неправду, яку сатана вперше сказав Єві в Едені — про природне безсмертя душі. Багато споріднених помилок він поширив далеко й широко, «навчаючи за науку людських заповідей» (Матвія 15:9).

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> Коли Ісус розпочав Своє публічне служіння, Він очистив Храм від святотатського осквернення. Серед останніх дій Його служіння було друге очищення Храму. Отже, в останній праці для попередження світу до церков звернено два окремі заклики. Друга ангельська вістка: "Упав, упав Вавилон, місто велике, бо він напоїв усі народи вином гніву розпусти своєї" (Об’явлення 14:8). І в гучному кличі третьої ангельської вістки чути з неба голос, який говорить: "Вийдіть із неї, люди Мої, щоб не мали ви участі в її гріхах і щоб не прийняли її кар. Бо її гріхи сягнули аж до неба, і Бог згадав її беззаконня" (Об’явлення 18:4, 5). Вибрані вісті, книга 2, 118.

The two temple cleansings of Christ’s ministry, and the two temple cleansings of the Millerite history, were fulfillments of Malachi chapter three and point forward to the two temple cleansings that began on September 11, 2001 when the great buildings of New York City were thrown down by a touch of God, and the mighty angel of Revelation eighteen descended to lighten the earth with his glory. Among other things this disproves the dish of fables offered by Adventism’s Laodicean theologians who claim Ellen White was the Elijah prophet that would come before the great and dreadful day of the Lord. The temple cleansing that takes place when the angel of Revelation eighteen descends began eighty-six years after Ellen White was laid to rest.

Два очищення храму в служінні Христа і два очищення храму в історії міллеритів були виконанням третього розділу книги Малахії і вказують наперед на два очищення храму, що розпочалися 11 вересня 2001 року, коли великі будівлі Нью-Йорка були повалені одним доторком Бога, а могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення зійшов, щоб осяяти землю своєю славою. Серед іншого це спростовує набір байок, який пропонують лаодикійські богослови адвентизму, що стверджують, ніби Еллен Уайт була пророком Іллею, який мав прийти перед великим і страшним днем Господнім. Очищення храму, яке відбувається, коли сходить ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення, розпочалося через вісімдесят шість років після того, як Еллен Уайт спочила.

John the Baptist and his disciples, Miller and the Millerites and Future for America represent the messengers that prepare the way for the messenger of the covenant to suddenly come to His temple and cleanse it from its sacrilegious profanation.

Іван Хреститель та його учні, Міллер і міллеріти, а також «Майбутнє для Америки» представляють посланців, які готують шлях для посланця завіту, щоб той раптово прийшов до Його храму й очистив його від святотатського осквернення.

Elijah as a symbol represents a man. He represents a man called from the common walk of life and not a priestly theologian. His ministry presents the correct biblical methodology, which are the rules given by the highest authority. His ministry is in confrontation with the current Laodicean priesthood’s methodology of fables, customs and traditions. He prepares the way for a cleansing process that raises up a new chosen people from the remains of a chosen people that are passed by. The cleansing process is set within the context of happening suddenly.

Ілля як символ уособлює чоловіка. Він уособлює чоловіка, покликаного з повсякденного життя, а не священика-богослова. Його служіння представляє правильну біблійну методологію — правила, дані найвищою владою. Його служіння перебуває в протистоянні з нинішньою лаодикійською методологією священства — методологією байок, звичаїв і традицій. Він готує шлях для процесу очищення, яке підносить новий обраний народ із рештків обраного народу, який було обійдено. Процес очищення визначений як такий, що відбувається раптово.

Elijah also represents a ministry and a work that God specifically establishes and identifies as the exclusive ministry of God.

Ілля також представляє служіння й діло, які Бог особливо встановлює і визначає як виняткове служіння Бога.

We will demonstrate this in the history of the Millerites in the next article.

Ми продемонструємо це в історії міллеритів у наступній статті.

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. 1 Kings 18:36.

> І сталося під час приношення вечірньої жертви, що наблизився пророк Ілля й сказав: Господи, Боже Авраама, Ісака та Ізраїля, нехай сьогодні буде відомо, що Ти Бог в Ізраїлі, і що я Твій раб, і що я зробив усе це за Твоїм словом. 1 Царів 18:36.

Back to Articles