Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eighteen

Книга пророка Йоеля і Лаодикійська Церква адвентистів сьомого дня - Номер вісімнадцять

Number Eighteen

Число вісімнадцять

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word

We are considering the covenant of Abram, and have not yet addressed the element of the prophecy of Abram that has a direct connection with the opening verses of the book of Joel. Abram’s prophecy of 400 years of bondage along with Paul’s 430 years produces the prophetic structure that aligns with the 1290 years of Daniel 12:11. The 1290-year prophecy of verse eleven is the omega prophetic period of Abram and Paul’s 430-year line. This truth is an element of what is unsealed in the latter days that separates the wise and the wicked.

Ми розглядаємо завіт Аврама і ще не торкнулися елемента пророцтва Аврама, який має прямий зв’язок із початковими віршами книги Йоіла. Пророцтво Аврама про 400 років поневолення разом із Павловими 430 роками утворює пророчу структуру, що узгоджується з 1290 роками книги Даниїла 12:11. Пророцтво на 1290 років в одинадцятому вірші є омега-пророчим періодом 430-річної лінії Аврама й Павла. Ця істина є елементом того, що розпечатується в останні дні й відокремлює мудрих від нечестивих.

Connected with the omega prophecy of 430 years was the symbol of “four generations,” identifying a period of probationary time for the nation which held God’s chosen people in bondage. For Moses it was Egypt, for the one hundred and forty-four thousand, who sing the song of Moses, it is the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. The United States, represented as the “earth beast” in Revelation thirteen begins as a lamb and ends speaking as a dragon. Joseph, a symbol of the Lamb, represents the period of relative peace in Egypt, until there was a new Pharaoh and the bondage began. Thus, the nation that is judged in the fourth generation, which was Egypt for Moses, is the United States. The remnant is judged at the Sunday law as typified by the plagues that culminated for the Hebrews with blood on their doorpost, and thereafter with the nation of Egypt at the Red Sea. Joseph and Moses represent a good Pharaoh and a bad Pharaoh, which for the United States is first the lamb, and then the dragon.

З омега-пророцтвом про 430 років був пов’язаний символ "чотирьох поколінь", що окреслює випробувальний період для нації, яка тримала Божий вибраний народ у неволі. Для Мойсея це був Єгипет, для ста сорока чотирьох тисяч, які співають пісню Мойсея, — це історія Сполучених Штатів від 1798 року до недільного закону. Сполучені Штати, представлені як "звір із землі" в тринадцятому розділі Об’явлення, починають як агнець і закінчують тим, що говорять, як дракон. Йосип, символ Агнця, уособлює період відносного миру в Єгипті, аж доки не з’явився новий фараон і не почалася неволя. Отже, нація, що судиться в четвертому поколінні, якою для Мойсея був Єгипет, — це Сполучені Штати. Останок судиться при недільному законі, як це прообразно показано в карах, що для євреїв завершилися кров’ю на їхніх одвірках, а потому — для єгиптян при Червоному морі. Йосип і Мойсей уособлюють доброго і злого фараона; для Сполучених Штатів це спершу агнець, а потім дракон.

Abram’s prophecy of judgment in the fourth generation included the fact that the close of probation is progressive, for within Moses’ fulfillment of Abram’s prophecy; not only did probation close for Egypt, but there was still time left for the Amorites to fill up their cup of probationary time—after Egypt had filled theirs. The Red Sea for Egypt was the Sunday law for the United States, and then “every other country on the globe” will “follow the example” of the United States, as represented by the Amorites post-Egypt close of probation.

Пророцтво Аврама про суд у четвертому поколінні включало той факт, що закінчення випробувального часу є поступовим, бо у межах виконання Мойсеєм пророцтва Аврама не лише для Єгипту закінчився випробувальний час, а й залишався час для аморійців, щоб наповнити свою чашу випробувального часу — після того, як Єгипет наповнив свою. Червоне море для Єгипту було тим, чим є недільний закон для Сполучених Штатів, а тоді «кожна інша країна на земній кулі» буде «наслідувати приклад» Сполучених Штатів, що показано на прикладі аморійців після закінчення випробувального часу для Єгипту.

The Amorites are one of the ten tribes that identify the world from the river of Egypt to the river of Babylon, in Abram’s covenant, and the Amorites therefore represent the nations of the world, who close their individual probation as nations, after the Sunday law in the United States. The Amorites are the biblical symbol of judgment closing upon the world, and it happens in the third and fourth generation. The Red Sea is the symbol of the close of probation for the United States, and the Amorites represent the nations progressively closing their probation until human probation closes. Therefore, the Amorites are a symbol of the period of the Sunday law crisis at the Red Sea unto the deliverance of the east wind, when the path of deliverance is opened to God’s people.

Амореї — одне з десяти племен, що в завіті з Аврамом окреслюють світ від ріки Єгипту до ріки Вавилону, і тому вони представляють народи світу, які як окремі нації закривають свій час випробування після недільного закону у Сполучених Штатах. Амореї є біблійним символом закриття суду над світом, і це відбувається в третьому та четвертому поколінні. Червоне море є символом закриття часу випробування для Сполучених Штатів, а амореї представляють народи, що поступово закривають свій час випробування, аж доки не закриється час випробування для людства. Отже, амореї є символом періоду кризи недільного закону при Червоному морі аж до визволення завдяки східному вітру, коли Божому народові відкривається шлях визволення.

But Abram’s prophecy not only addresses the fourth generation in terms of the United States as Egypt, and the world as the Amorites, it more importantly places the generation of God’s people who cross the Red Sea as a “fourth generation.” When we dredge up, what we can dredge up, from the understanding of “four generations” in Abram’s first step of three steps, we will consider the second and third steps of Abraham’s covenant. The second step is chapter seventeen, and the third step is of course—chapter twenty-two.

Але пророцтво Аврама не лише стосується четвертого покоління у контексті Сполучених Штатів як Єгипту та світу як аморейців; воно, що важливіше, визначає покоління Божого народу, яке переходить через Червоне море, як «четверте покоління». Коли ми добудемо все, що зможемо, із розуміння «чотирьох поколінь» у першому з трьох кроків Аврама, ми розглянемо другий і третій кроки завіту Авраама. Другий крок — це сімнадцятий розділ, а третій крок, звісно, — двадцять другий розділ.

In Daniel chapter twelve, three prophetic periods are identified, and they all represent prophetic time that ceased in 1844. Those three periods are unsealed in the latter days, and those three periods represent the increase of knowledge that befalls God’s people in the latter days. Christ as the man in linen, sets forth the first of the three prophetic periods in verse seven, and in so doing, He aligns Himself with the angel of Revelation ten, who stands not upon the water, but upon the earth and the sea.

У дванадцятому розділі книги Даниїла визначено три пророчі періоди, і всі вони представляють пророчий час, що скінчився 1844 року. Ці три періоди розпечатані в останні дні, і ці три періоди представляють зростання знання, яке приходить до Божого народу в останні дні. Христос, як Муж у лляному одязі, у сьомому вірші встановлює перший із трьох пророчих періодів і, роблячи це, узгоджується з ангелом десятого розділу Об'явлення, який стоїть не на воді, а на землі та морі.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> І ангел, якого я бачив, що стояв на морі й на землі, підніс руку свою до неба і присягнув тим, хто живе на віки віків, хто створив небо і все, що в ньому, і землю, і все, що на ній, і море, і все, що в ньому, що часу більше не буде. Об’явлення 10:5, 6.

In verse seven of chapter twelve the man in linen also swears by Him that lives forever.

У сьомому вірші дванадцятого розділу чоловік у лляній одежі також клянеться Тим, Хто живе повіки.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth forever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> І я почув чоловіка, одягненого в лляну одежу, який був над водами річки, коли він підняв свою праву руку й ліву руку до неба і поклявся Тим, Хто живе навіки, що це буде на час, часи й пів часу; і коли буде завершено розпорошення сили святого народу, тоді все це звершиться. Даниїла 12:7.

We are informed by inspiration that the same line of prophecy located in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and the Millerite understanding is that these two descriptions are parallel passages of Christ. Christ as the Angel with the little book, identifying the end of the application of prophetic time in 1844 in the book of Revelation, and Christ as the Man in linen in the book of Daniel, identifying that when the Sunday law in the United States arrives, all the marvels of Daniel’s final vision would be finished. Within that sacred history, which precedes and culminates at the Sunday law, God’s people were to be scattered for a period represented by the symbol of 1260. The period of scattering that precedes the Sunday law is set forth in Revelation chapter eleven where Moses and Elijah are slain and are dead in the street for three and a half days, which is a symbol of 1260.

З натхнення ми дізнаємося, що та сама лінія пророцтва, яка міститься в книзі Даниїла, продовжується в книзі Об’явлення, і мілеритське розуміння полягає в тому, що ці два описи Христа є паралельними. Христос як Ангел із книжечкою, який у книзі Об’явлення вказує на закінчення дії пророчого часу в 1844 році, і Христос як Муж у льняній одежі в книзі Даниїла, який указує, що коли в Сполучених Штатах настане недільний закон, усі дива останнього видіння Даниїла будуть завершені. У межах тієї священної історії, яка передує недільному закону і завершується ним, Божий народ мав бути розпорошений на період, позначений символом 1260. Період розпорошення, що передує недільному закону, викладений в одинадцятому розділі книги Об’явлення, де Мойсей і Ілля вбиті й лежать мертвими на вулиці три з половиною дні, що є символом 1260.

In verse seven, the man in linen identifies that when the scattering of the power of the holy people has finished its three-and-a-half days, the “marvels” that befall God’s people of the latter days shall be finished. We closed the last article with Sister White’s commentary on Zechariah chapter three. The first sentence stated, “Zechariah’s vision of Joshua and the Angel applies with peculiar force to the experience of God’s people in the closing scenes of the great day of atonement.” In the chapter, and in the inspired commentary of Sister White upon the chapter, the one hundred and forty-four thousand are the “men wondered at.” The “wonders” of Daniel’s last vision that are completed by the Sunday law, are the “wonders” associated with the sealing of God’s people.

У сьомому вірші муж у лляній одежі вказує, що коли розсіяння сили святого народу завершить свої три з половиною дні, «дива», які спіткають Божий народ останніх днів, закінчаться. Ми завершили останню статтю коментарем сестри Вайт до третього розділу Захарії. У першому реченні було сказано: «Видіння Захарії про Ісуса й Ангела застосовується з особливою силою до досвіду Божого народу в завершальних сценах великого Дня спокути». У самому розділі та в натхненному коментарі сестри Вайт до нього сто сорок чотири тисячі — це «люди на диво». «Дива» останнього видіння Даниїла, які завершуються недільним законом, — це «дива», пов’язані із запечатуванням Божого народу.

Daniel chapter twelve provides the light that seals the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That light is represented by three prophetic periods, that were all identified and established as truth in the Millerite history. The three periods are presented in three verses and are three pillars which hold up the structure of truth. The structure of truth is held up with a three-step process. That process of three steps, is represented within the passage of nine verses (4–12), by the three verses which present prophetic time. Those three prophetic periods, when approached from the foundational Millerite understanding, produce three symbolic periods that are defined in agreement with the Millerite understanding, but do not apply the element of time.

Дванадцятий розділ книги Даниїла дає світло, яке запечатує сто сорок чотири тисячі в останні дні. Це світло представлене трьома пророчими періодами, які всі були визначені та утверджені як істина в міллеритській історії. Ці три періоди подані в трьох віршах і є трьома стовпами, що підтримують структуру істини. Структура істини утримується триетапним процесом. Цей процес із трьох кроків представлений в уривку з дев’яти віршів (4–12) трьома віршами, що подають пророчий час. Ці три пророчі періоди, якщо розглядати їх з позицій основоположного міллеритського розуміння, утворюють три символічні періоди, які визначені у згоді з міллеритським розумінням, але без застосування елемента часу.

The three periods are located within the very passage of Scripture that defines ‘the process of prophecy being sealed up—and then unsealed,’ including the classic biblical description of a threefold testing process. The nine verses that begin with Daniel being told to seal up his book, are the very verses where the three periods are set forth, and in those nine verses the purification process that is accomplished when truth is unsealed is expressed as “purified, made white and tried.” The three periods in the three verses are the increase of knowledge, at the time of the end, in the latter days, that represent the final testing and sealing process of God’s covenant people. That history is where the symbolic “marvels” that befall God’s people in the latter days are set forth. Please read this paragraph again.

Три періоди містяться в самому уривку Святого Письма, який визначає «процес запечатування пророцтва — а потім його розпечатування», включно з класичним біблійним описом потрійного процесу випробування. Ті дев’ять віршів, що починаються з того, як Даниїлові велено запечатати його книгу, — це саме ті вірші, де викладено три періоди, і в тих дев’яти віршах процес очищення, що звершується, коли істина розпечатується, виражено словами «очищені, вибілені та випробувані». Три періоди в трьох віршах — а саме «помноження знання», «час кінця» та «останні дні» — представляють остаточний процес випробування і запечатування Божого завітного народу. Саме в тій історії викладені символічні «дивовижі», що спостигають Божий народ в останні дні. Будь ласка, прочитайте цей абзац ще раз.

The three periods, in the three verses in the passage of nine verses, represent the climax of the book of Daniel, and the climax represented there is the climax of the internal prophetic line; it is the story of how a rock gets “cut” out of a mountain, without hands, which is the story of the remnant. That internal line is represented in chapters ten and twelve, and the climax of the external line of prophecy is in the closing verses of chapter eleven, and the first few verses of Daniel twelve.

Три періоди, у трьох віршах уривка з дев’яти віршів, становлять кульмінацію Книги Даниїла, і кульмінація, представлена там, є кульмінацією внутрішньої пророчої лінії; це розповідь про те, як камінь «відтесано» від гори без участі рук, що є історією останку. Ту внутрішню лінію представлено в розділах десятому і дванадцятому, а кульмінація зовнішньої лінії пророцтва — у завершальних віршах одинадцятого розділу та в перших кількох віршах дванадцятого розділу книги Даниїла.

Those three periods are also the climax of the visions of both the Ulai and Hiddekel river’s testimony, and the three verses include a prophetic period that represents the climatic fulfillment of the covenant time prophecy that provides both Abram and Paul as witnesses. Jesus, as the Man in linen is in verse seven, walking upon the water. In verse eleven two voices, which are also the voice of Christ, Abram and Paul stand to testify. In verse twelve the history of the sealing of God’s people is represented, for the one hundred and forty-four thousand are virgins, and virgins experience the parable of the ten virgins, and the blessing in verse twelve is upon those who wait. Those who wait in the parable, and who are “blessed,” are those who receive the garment that allows them to enter into the marriage, when the door is closed.

Ті три періоди також є кульмінацією видінь, пов’язаних зі свідченням річок Улай і Хіддекел, а три вірші містять пророчий період, що являє собою кульмінаційне виконання пророцтва про час завіту, у якому свідками є і Аврам, і Павло. Ісус, як Муж у лляній одежі, у сьомому вірші ходить по воді. В одинадцятому вірші два голоси, які також є голосом Христа; Аврам і Павло стають, щоб свідчити. У дванадцятому вірші представлена історія запечатування Божого народу, бо сто сорок чотири тисячі — діви, а діви переживають притчу про десять дів, і благословення в дванадцятому вірші — на тих, хто чекає. Ті, що чекають у притчі й є «блаженні», — це ті, хто отримує одяг, який дозволяє їм увійти на весілля, коли двері зачиняються.

In verse seven, Jesus is walking upon the water, which produces fear, but Peter determines to believe and begins to walk and give God glory, but Peter is often a symbol of both classes, and the glory is turned back to fear, as his hour of judgment arrived. The first period located in verse seven, represents the first angel’s message. Jesus is upon the waters, a symbol of fear and the first angel. Then Jesus identifies a period where He will glorify His people in advance of the judgment of the Sunday law. All three elements of the three angels are within verse seven, for verse seven is the first of three verses that represent the three angels.

У сьомому вірші Ісус іде по воді, що викликає страх, але Петро вирішує повірити й починає йти та віддавати Богові славу; утім Петро часто є символом двох груп, і слава знову обертається на страх, коли настає його година суду. Перша крапка, що стоїть у сьомому вірші, представляє звістку першого ангела. Ісус перебуває на водах — символі страху та першого ангела. Потім Ісус окреслює період, коли Він прославить Свій народ перед судом недільного закону. Усі три елементи трьох ангелів містяться в сьомому вірші, бо сьомий вірш є першим із трьох віршів, що представляють трьох ангелів.

Verse eleven provides a ‘doubling’ with its omega testimony to the alpha voices of Abram and Paul. Their “doubled” voices merge to set forth the covenant time prophecy, and verse eleven fulfills the prophecy as the omega, by identifying the prophetic period that concludes with the fall of Babylon in 1798, and thus typifies the fall of Babylon when Michael stands up in the latter days. In verse eleven we have a doubling of prophets, and a period that represents two falls of Babylon, thus representing the second angel’s message that announced that, “Babylon is fallen is fallen.”

Одинадцятий вірш подає 'подвоєння', будучи омега-свідченням щодо альфа-голосів Аврама та Павла. Їхні "подвоєні" голоси зливаються, щоб представити пророцтво часу завіту, а одинадцятий вірш виконує це пророцтво як омега, визначаючи пророчий період, що завершується падінням Вавилона в 1798 році, і тим самим типологічно вказує на падіння Вавилона, коли Михаїл постане в останні дні. В одинадцятому вірші маємо подвоєння пророків і період, який представляє два падіння Вавилона, тим самим представляючи звістку другого ангела, що проголосила: "Вавилон упав, упав."

Verse seven is the first angel’s message, and verse eleven is the second angel’s message and verse twelve, which is Daniel 12*12 or Daniel 144, is about the distinction between the wise and foolish, which is accomplished in the judgment process that ends with the manifestation of character at the crisis of judgment. Verse twelve is the third angel’s message identifying how the world is divided into two classes, and the counterpart of the third angel’s external portrayal of that very division, is the internal division of the third angel represented in verse twelve. Verse seven, eleven and twelve are the message of the three angels and the verses are the light that is unsealed in the latter days. These three verses unsealing in the latter days aligns with Revelation chapter ten.

Сьомий вірш — це перша ангельська вістка, одинадцятий вірш — друга ангельська вістка, а дванадцятий вірш, який є Даниїл 12*12 або Даниїл 144, стосується розрізнення між мудрими й нерозумними, яке здійснюється в процесі суду, що завершується виявленням характеру під час кризи суду. Дванадцятий вірш — це третя ангельська вістка, яка визначає, як світ поділяється на два класи, а відповідником зовнішнього зображення цього самого поділу третім ангелом є внутрішній поділ третього ангела, представлений у дванадцятому вірші. Вірші сьомий, одинадцятий і дванадцятий — це вістка трьох ангелів, і ці вірші — світло, яке розкривається в останні дні. Розкриття цих трьох віршів в останні дні узгоджується з десятим розділом книги Об’явлення.

Christ as the mighty angel, as well as the Lion of the tribe of Judah in chapter ten, cried as a “lion” and His roar produced seven thunders which were sealed up, as was Daniel chapter ten. They are parallel passages. For this reason, the three periods in chapter twelve, are also the seven thunders of Revelation ten.

Христос як могутній ангел, а також Лев із коліна Юди в десятому розділі, закричав як «лев», і Його рик породив сім громів, які були запечатані, як і десятий розділ книги Даниїла. Це паралельні уривки. З цієї причини три періоди в дванадцятому розділі також є сімома громами десятого розділу Об’явлення.

The “seven thunders” are simply another expression of Christ as Alpha and Omega, for the primary symbolism of the “seven thunders,’ is that it represents a “delineation of events” which took place from 1798 unto 1844 that is repeated in “future events” that “will be disclosed in their order” in the history of the one hundred and forty-four thousand. The “seven thunders” are therefore a symbol of Alpha and Omega; who is also the beginning and the ending; the first and the last, the foundation and the temple; the cornerstone and the capstone—the seven thunders.

"Сім громів" є просто ще одним означенням Христа як Альфи й Омеги, бо основна символіка "семи громів" полягає в тому, що під ними мається на увазі "окреслення подій", які відбулися з 1798 до 1844 року, і це окреслення повторюється в "майбутніх подіях", які "будуть відкриті у своєму порядку" в історії ста сорока чотирьох тисяч. Отже, "сім громів" є символом Альфи й Омеги; він також є початком і кінцем; першим і останнім, фундаментом і храмом; наріжним каменем і завершальним каменем - сім громів.

The light of the three symbolic periods in Daniel twelve must align with the light of the seven thunders, for they are the identical prophetic line. In the first period Christ holds both hands to heaven, as He does with one hand in Revelation ten. In Revelation ten, His hand becomes the symbol of the end of the application of prophetic time, marking the transition from prophetic time periods to simply prophetic periods. That transition of the major prophetic rule employed by the Millerites, was typified by the major transition from literal to spiritual in the time of Christ.

Світло трьох символічних періодів у дванадцятому розділі книги Даниїла має узгоджуватися зі світлом семи громів, бо це одна й та сама пророча лінія. У першому періоді Христос підносить обидві руки до неба, як Він робить однією рукою в десятому розділі Об’явлення. У десятому розділі Об’явлення Його рука стає символом завершення застосування пророчого часу, позначаючи перехід від пророчих часових періодів до просто пророчих періодів. Цей перехід основного пророчого правила, яким користувалися міллеріти, був типологічно зображений великим переходом від буквального до духовного у часи Христа.

The apostle Paul was raised up to establish the major prophetic rule connected to the prophetic line of a chosen people. At the very beginning of spiritual Israel, a major prophetic rule is established that redefines the very covenant itself. From then on to be a child of Abraham, it was to be a child of Abraham by faith, not blood. That prophetic principle was put in place primarily through the pen of Paul, who in this regard typified Christ in Revelation chapter ten, changing and ending the prophetic application of time in 1844.

Апостол Павло був покликаний, щоб встановити головний пророчий принцип, пов’язаний із пророчою лінією обраного народу. На самому початку духовного Ізраїлю було встановлено головний пророчий принцип, який визначає наново сам завіт. Відтоді бути дитиною Авраама означало бути дитиною Авраама вірою, а не кров’ю. Цей пророчий принцип було запроваджено головним чином пером Павла, який у цьому відношенні був прообразом Христа з десятого розділу Об’явлення, Христа, що у 1844 році змінив і поклав край застосуванню пророчого часу.

The covenant with mankind is represented by the rainbow and the Ark of Noah represents a period of time, before and after the flood, when there was no distinctly identified chosen people. The calling of Abraham represented a major and significant change in the prophetic relation of God with mankind. The covenant made with Abraham represented a major shift in line of covenant history, and in doing so it typified the major shift from literal to spiritual in the days of Paul, and from time application to no time application in 1844.

Завіт із людством представлений веселкою, а Ноїв ковчег представляє період часу до і після потопу, коли не було чітко визначеного вибраного народу. Покликання Авраама становило велику й суттєву зміну в пророчих взаєминах Бога з людством. Завіт, укладений з Авраамом, представляв великий зсув у перебігу історії завітів і тим самим прообразно вказував на великий перехід від буквального до духовного за днів Павла, а також від застосування часу до незастосування часу у 1844 році.

The first shift in God’s covenant with mankind was the Garden, and the pronounced change was the restrictions upon the tree of life and it also produced a change of clothing, from spiritual light to literal lambskin. The next major shift in covenant history is the flood, which Noah represents, as did Adam in the first major covenant shift. Then the shift to a chosen people with Abram, that led to Moses, who introduces the prophetic principles that a day represents a year. That principle is valid until 1844, when there was another major covenant shift. At the great epochs of covenant history there is always a major shift in a principle of God’s prophetic Word. That shift during the history of the one hundred and forty-four thousand is that Alpha Omega is the Truth. Alpha and omega is the principle that the end is always illustrated with the beginning in God’s Word. Attached to that principle of alpha and omega, is the threefold structure of the Hebrew word “truth.”

Першим зрушенням у Божому завіті з людством був Сад, і виразною зміною стали обмеження щодо дерева життя, а також відбулася зміна одягу — від духовного світла до буквальної шкіри ягняти. Наступне велике зрушення в історії завіту — потоп, який уособлює Ной, як і Адам у першому великому зрушенні завіту. Потім відбулося зрушення до вибраного народу з Аврамом, що привело до Мойсея, який запроваджує пророчі принципи, за якими день представляє рік. Цей принцип чинний до 1844 року, коли сталося ще одне велике зрушення в історії завіту. У великі епохи історії завіту завжди відбувається значне зрушення в принципі Божого пророчого Слова. Таке зрушення під час історії ста сорока чотирьох тисяч полягає в тому, що Альфа Омега — це Істина. Альфа й Омега — це принцип, за яким кінець завжди ілюструється початком у Божому Слові. До цього принципу Альфи й Омеги прив’язана потрійна структура єврейського слова "істина".

The major prophetic shift during the history of the remnant is directly represented in each of the major covenant histories, and so too in other lines of truth. The “key” that is laid upon Eliakim in Isaiah 22:22 is the same key given to Peter at Panium in Matthew sixteen. That key is given to the Philadelphian church, and it was William Miller who was given the key that allowed him to connect with the very day for a year principle that had been recorded by Moses during the history of Moses, which typified the history of the Millerites. Miller’s connection with Moses prophecy was represented by Paul’s connection with Abram’s prophecy. And why shouldn’t Miller connect with Moses, Moses salvation in an ark had connected with Noah salvation in an ark in order to tie both covenants together. The shifts of prophetic application that begin in Eden identify that a major revelation of prophetic light is identified in the history of the final covenant people—the one hundred and forty-four thousand. I contend that the major prophetic shift is represented with the seven thunders, which are directly connected with the three periods in Daniel chapter twelve and these are only recognized when applying the principles of alpha and omega upon a line upon line application that stands upon the three-step structure of truth.

Великий пророчий зсув упродовж історії останку безпосередньо представлений у кожній з основних історій завіту, і так само — на інших лініях істини. «Ключ», покладений на Еліякима в Ісаї 22:22, — це той самий ключ, який дано Петру в Паніумі в шістнадцятому розділі Євангелія від Матвія. Той ключ дано Філадельфійській церкві, і саме Вільяму Міллеру було дано ключ, що дозволив йому пов’язатися з самим принципом «день за рік», записаним Мойсеєм в історії Мойсея, яка була прообразом історії міллеритів. Зв’язок Міллера з пророцтвом Мойсея був представлений зв’язком Павла з пророцтвом Аврама. І чому б Міллерові не пов’язатися з Мойсеєм? Адже Мойсеєве спасіння в ковчезі було пов’язане з Ноєвим спасінням у ковчезі, щоб поєднати обидва завіти. Зміни пророчого застосування, що починаються в Едемі, вказують, що велике об’явлення пророчого світла визначене в історії останнього народу завіту — ста сорока чотирьох тисяч. Я стверджую, що великий пророчий зсув представлений сімома громами, які безпосередньо пов’язані з трьома періодами в дванадцятому розділі книги Даниїла, і вони розпізнаються лише тоді, коли застосовуються принципи альфи й омеги у застосуванні «лінія на лінію», що спирається на триетапну структуру істини.

In the verses that immediately precede the announcement that “time is no longer,” Christ introduced the seven thunders, which, as with the truths of Daniel twelve—were sealed up. The context for the man in linen holding up both hands in chapter twelve is the unsealing of the book of Daniel, and the context for Christ the Lion in Revelation ten is the sealing up of the seven thunders. Sister White aligns the sealing of the seven thunders with the sealing up of Daniel’s book.

У віршах, що безпосередньо передують оголошенню, що «часу більше не буде», Христос представив сім громів, які, подібно до істин дванадцятого розділу Даниїла, були запечатані. Контекстом для чоловіка у лляному одязі, який піднімає обидві руки у дванадцятому розділі, є розпечатування книги Даниїла, а контекстом для Христа-Лева в десятому розділі Об’явлення є запечатування семи громів. Сестра Вайт пов’язує запечатування семи громів із запечатуванням книги Даниїла.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> Після того, як ці сім громів промовили своїми голосами, Іванові, як і Даниїлові, надходить веління щодо книжечки: «Запечатай те, що промовили сім громів». Йдеться про майбутні події, які будуть відкриті у своєму порядку. Біблійний коментар адвентистів сьомого дня, том 7, с. 971.

The seven thunders are defined by Revelation ten and the Spirit of Prophecy and by the history of the Millerites from 1840 through to 1844, which is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the same passage it states, “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed.” The Millerites did not understand that they were to be confronted by two disappointments, for their lack of understanding was designed to test them. The Millerites did not suspect any “advanced truths” which is to say, they did not expect any “major prophetic shifts” in covenant history.

Сім громів окреслені десятим розділом Об’явлення і Духом пророцтва, а також історією міллеритів з 1840 по 1844 роки, що повторюється в історії ста сорока чотирьох тисяч. У тому ж уривку сказано: «Особливе світло, дане Івану, що було виражене в семи громах, було окресленням подій, які мали відбутися під час проголошення першої й другої ангельської вістки. Було не на краще, щоб люди знали ці речі, бо їхню віру необхідно було випробувати. У Божому порядку мали бути проголошені найчудовіші та передові істини». Міллеріти не розуміли, що їм доведеться зіткнутися з двома розчаруваннями, оскільки їхнє нерозуміння було задумане як випробування для них. Міллеріти не підозрювали жодних «передових істин», тобто не очікували жодних «значних пророчих зрушень» в історії завіту.

Even though “it was not best for the” Millerite “people to know these things,” the one hundred and forty-four thousand are tested with the same history, but not by innocently misunderstanding the history, but for not understanding a history you are required to know. It is the same test, only reversed. John in Revelation ten, is first and foremost representing the one hundred and forty-four thousand and only secondarily, the Millerite movement of the first and second angels. This is recognized when you see John informed in advance of his eating the little book that it would be sweet and then bitter. It was not best for the Millerites to know what that meant, but John represents a people who know in advance what happens when the Millerites ate the little book.

Хоча "це було не найкраще для" міллеритського "народу знати ці речі," сто сорок чотири тисячі піддаються випробуванню тією самою історією, але не через невинне нерозуміння цієї історії, а через те, що не розуміють історії, яку потрібно знати. Це те саме випробування, лише навпаки. Іван у десятому розділі Об’явлення насамперед представляє сто сорок чотири тисячі, а лише другорядно — міллеритський рух першого й другого ангелів. Це стає очевидним, коли ви бачите, що Івана заздалегідь попередили, що, коли він з’їсть цю книжечку, вона буде спершу солодкою, а потім гіркою. Для міллеритів було не на краще знати, що це означало, але Іван представляє народ, який заздалегідь знає, що сталося, коли міллеріти з’їли цю книжечку.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> І я підійшов до ангела і сказав йому: Дай мені книжечку. І він сказав мені: Візьми її і з'їж; і вона зробить твою утробу гіркою, але в устах твоїх буде солодкою, як мед. І я взяв книжечку з руки ангела і з'їв її; і в устах моїх вона була солодкою, як мед; і щойно я її з'їв, утроба моя стала гіркою. Об'явлення 10:9, 10.

John is told in advance of the bitter-sweet experience of 1840 unto 1844, the history represented in chapter ten. That experience represented so clearly in verses nine and ten is also distinctly identified in verses two through four.

Іванові заздалегідь повідомлено про гірко-солодкий досвід 1840–1844 років, історію, представлену в десятому розділі. Цей досвід, так виразно представлений у віршах дев’ятому й десятому, також чітко окреслений у віршах з другого по четвертий.

> And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:2–4.

> І в його руці була розгорнута маленька книжечка; і поставив він свою праву ногу на море, а ліву — на землю, і закричав гучним голосом, як коли лев рикає; і коли він закричав, сім громів озвалися своїми голосами. І коли сім громів озвалися своїми голосами, я вже збирався писати, та почув я голос із неба, що говорив до мене: Запечатай те, що сказали сім громів, і не пиши цього. Об’явлення 10:2–4.

The “seven thunders” represent “a delineation of events” that would transpire under the first and second angels, and also “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” represent the truth that the history of the Millerites is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the truths which were unsealed at the time of the end in 1798 and onward, represent an unsealing of truth in the latter days of God’s people. Jesus in Revelation ten, aligns with Jesus in Daniel twelve. In both passages the sealing and unsealing of testing truth in the latter days is set forth.

«Сім громів» означають «опис подій», які мали відбутися при першому й другому ангелах, а також «майбутні події, які будуть розкриті у належному порядку». «Сім громів» означають істину про те, що історія міллеритів повторюється в історії ста сорока чотирьох тисяч, а істини, які були розпечатані у час кінця в 1798 році й надалі, становлять розпечатання істини в останні дні для Божого народу. Ісус у десятому розділі Об’явлення узгоджується з Ісусом у дванадцятому розділі Даниїла. В обох уривках викладено запечатування та розпечатання випробувальної істини в останні дні.

Some might argue that Jesus is speaking in verse seven, but that Gabriel is speaking to Daniel in verses eleven and twelve, but it can also be understood that Jesus is speaking in all three passages. In either side of the issue, it is the voice of Christ that speaks through Daniel and the three prophetic periods in chapter twelve are the words of Christ, and He sets forth the three periods in the structure of truth. All three periods are sealed up, making them one threefold symbol.

Дехто може стверджувати, що в сьомому вірші говорить Ісус, а в одинадцятому й дванадцятому віршах до Даниїла говорить Гавриїл; однак це можна розуміти й так, що в усіх трьох уривках говорить Ісус. Як би не розв’язували це питання, це голос Христа, що говорить через Даниїла, а три пророчі періоди в дванадцятому розділі — це слова Христа, і Він подає ці три періоди в структурі істини. Усі три періоди запечатані, утворюючи з них один потрійний символ.

Verse seven addresses the finishing of the wonders, identifying the final work of Christ in the Most Holy Place as He blots out the sins of, and seals the one hundred and forty-four thousand. The first verse identifies the “wonders” and the last of the three verses also identifies the “wonders” as those who are blessed for waiting and experiencing a first disappointment. The period in the middle identifies the rebellion of mankind during the Sunday law crisis, while also identifying the period that leads to the Sunday law as a period of preparation for the one hundred and forty-four thousand. All the verses are directly identifying “what shall befall” Daniel’s people “in the latter days.” All three verses speak to the theme of the purification of the one hundred and forty-four thousand. The first period aligns with the third period and the middle period represents the rebellion of the entire world as they march to Armageddon.

Сьомий вірш стосується завершення «чудес», указуючи на завершальне служіння Христа у Святому Святих, коли Він стирає гріхи й запечатує сто сорок чотири тисячі. Перший вірш визначає «чудеса», а останній із трьох віршів також визначає «чудеса» як тих, хто блаженний за те, що очікує й переживає перше розчарування. Період посередині окреслює бунт людства під час кризи недільного закону, а також визначає період, що веде до недільного закону, як період підготовки для ста сорока чотирьох тисяч. Усі вірші безпосередньо визначають «що спіткає» народ Даниїла «в останні дні». Усі три вірші говорять на тему очищення ста сорока чотирьох тисяч. Перший період узгоджується з третім, а середній період представляє бунт усього світу, коли він рушає до Армагеддону.

If those three periods are also the seven thunders, then the three verses must identify “future events, which will be [disclosed] in their order,” and those “future events” would align with the “delineation of events that transpired under the first and second angels” from 1840 to 1844. There are several truths which this movement has accepted that are distinctly different that the pioneer understanding, yet all those truths agree with the pioneer understanding. There has been a major prophetic shift from the Millerites to now. The day for a year principle is the classic example, but there are others. An example of a major prophetic shift is represented in connection with the seven thunders.

Якщо ті три періоди також є сімома громами, тоді три вірші мають вказувати на «майбутні події, які будуть [розкриті] у своєму порядку», і ті «майбутні події» узгоджувалися б із «описом подій, що відбулися під першим і другим ангелами» з 1840 по 1844 рік. Є кілька істин, які цей рух прийняв і які виразно відрізняються від піонерського розуміння, однак усі ті істини узгоджуються з піонерським розумінням. Від міллеритів до сьогодні відбувся значний пророчий зсув. Принцип «день за рік» є класичним прикладом, але є й інші. Приклад значного пророчого зсуву представлено у зв’язку із сімома громами.

After John was told in the last verse of chapter ten that he must prophesy again, thus emphasizing that the history of chapter ten represented both the movement of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand, he was given a rod to measure the temple, but he was told to leave off the courtyard.

Після того як Іванові в останньому вірші десятого розділу було сказано, що він має знову пророкувати, чим підкреслювалося, що оповідь десятого розділу представляла як рух міллеритів, так і сто сорок чотири тисячі, йому дали жезл, щоб виміряти храм, але йому сказали не вимірювати двір.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> І дана була мені тростина, подібна до жезла; і став ангел, кажучи: Встань, і виміряй храм Божий, і жертовник, і тих, що поклоняються в ньому. А двір, що поза храмом, залиш назовні, і не вимірюй його; бо він даний язичникам; і святе місто вони топтатимуть сорок два місяці. Об’явлення 11:1, 2.

When measuring the temple in post-1844, John is told to leave off the Gentiles who are represented as the courtyard. This illustration in 1844 was identifying that God had just chosen a new covenant bride, and a distinction was then made with His bride and the courtyard. Sister White is clear that the courtyard represents the Gentiles and the temple is God’s chosen people, just read the chapter, The Outer Court, in the Desire of Ages.

Під час вимірювання храму після 1844 року Іванові кажуть не включати язичників, які представлені як подвір’я. Ця ілюстрація у 1844 році вказувала, що Бог щойно обрав наречену нового завіту, і тоді було проведено розрізнення між Його нареченою та подвір’ям. Сестра Вайт чітко пояснює, що подвір’я представляє язичників, а храм — Божий обраний народ; просто прочитайте розділ «Зовнішній двір» у книзі «Бажання віків».

John is illustrating the Millerites, who had just become God’s chosen people in 1844. A distinction was placed between the Millerites, who had just experienced the bitter-sweet message and the rest of the professed Christian world, represented as Gentiles.

Іван зображує міллеритів, які щойно стали Божим обраним народом у 1844 році. Було проведено розмежування між міллеритами, які щойно пережили гірко-солодке послання, і рештою світу, представленою як язичники.

The foundation was laid from 1840 until the first disappointment, and the temple was finished during the proclamation of the Midnight Cry. Then came the great disappointment and John is told to rise and measure, but leave off the Gentiles. John is illustrating the opening of the judgment, and for this reason inspiration applies the measuring of John in the verses as the symbol of the investigative judgment. What we have just set forth about John as a symbol of measuring is in agreement with typical Adventist understanding, but in this movement, there was a major shift of understanding the symbol.

Підвалини були закладені від 1840 року до першого розчарування, а храм було завершено під час проголошення Опівнічного кличу. Потім настало Велике розчарування, і Івану сказано встати й виміряти, але язичників обминути. Іван ілюструє відкриття суду, і з цієї причини натхнення застосовує вимірювання Івана у віршах як символ слідчого суду. Те, що ми щойно виклали про Івана як символ вимірювання, узгоджується з типовим адвентистським розумінням, але в цьому русі стався значний зсув у розумінні цього символу.

In agreement with Millerite understanding, we came to see that within the history of the Millerites as represented by John in chapter ten, was also a prediction of a parallel movement that would become the one hundred and forty-four thousand. We recognized if you took the measurements of the Millerite history, and left off the time of the Gentiles, you could see the very temple John was measuring.

Відповідно до розуміння міллеритів, ми побачили, що в історії міллеритів, як її подає Іван у десятому розділі, містилося також пророцтво про паралельний рух, який мав стати тими ста сорока чотирма тисячами. Ми зрозуміли, що якщо взяти виміри історії міллеритів і відкинути час язичників, то можна побачити сам храм, який вимірював Іван.

We came to see one 2520-year time prophecy ending in 1798 and the other in 1844, thus revealing a forty-six-year period that Christ built the Millerite temple. John identified the courtyard as Gentiles and there is a prophetic “times of the Gentiles.”

Ми побачили, що одне 2520-річне пророцтво часу закінчується у 1798 році, а інше — у 1844 році, тим самим відкриваючи сорокашестирічний період, упродовж якого Христос будував храм міллеритів. Іван визначив, що подвір’я належить язичникам, і існують пророчі «часи язичників».

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> І поляжуть від леза меча, і будуть відведені в полон до всіх народів; а Єрусалим буде потоптаний язичниками, доки не сповняться часи язичників. Луки 21:24.

The “times” of the Gentiles is plural, and represent the two periods that both literal and spiritual Israel was trampled down. The last of the two trampling downs of paganism followed by papalism, ended in 1798. In spite of what may be claimed, the “times of the Gentiles” ended in 1798, with the arrival of the first angel. John was to start measuring in 1798, and nothing before. He was placed in the history of 1844, so to leave off the period that ended in 1798, was to leave off the courtyard, and in so doing you reveal the forty-six years when the Millerite temple was raised up by the Messenger of the Covenant. Many associated truths are derived from this application, but I am simply using this as an example of light which is different than pioneer understanding, but it is light that does not contradict the original truths, but no longer applies time.

Словосполучення «часи язичників» ужито в множині і позначає два періоди, коли були потоптані і буквальний, і духовний Ізраїль. Останнє з двох потоптань, спершу язичництвом, а потім папством, закінчилося 1798 року. Попри будь-які твердження, «часи язичників» закінчилися 1798 року з появою першого ангела. Іван мав розпочати вимірювання у 1798 році, і не раніше. Його помістили в історію 1844 року, тож залишити поза увагою період, що закінчився 1798 року, означало залишити поза увагою двір, і, чинячи так, ви виявляєте сорок шість років, коли міллеритський храм був зведений Посланцем Заповіту. Багато пов’язаних істин випливає з цього застосування, але я використовую це лише як приклад світла, яке відрізняється від піонерського розуміння, не суперечить початковим істинам, але більше не застосовує час.

That particular truth was recognized before 9/11, but was really established deeply post-9/11. The truth of John measuring the temple cannot be separated from the seven thunders, for it is the very same passage. There is a truth about the application of the seven thunders that was sealed up until the period where the “wonders” of Daniel chapter twelve are accomplished. The application of the “seven thunders” that was unsealed post-July 2023 aligns perfectly, or should I say it complements the three verses of Daniel twelve in a profound way.

Ту конкретну істину було визнано ще до 11 вересня, але по-справжньому глибоко вона утвердилася після 11 вересня. Істину про вимірювання храму Іваном не можна відокремити від «семи громів», адже це той самий уривок. Існує істина щодо застосування «семи громів», яка була запечатана до періоду, коли звершуються «чудеса» дванадцятого розділу книги Даниїла. Застосування «семи громів», з якого було знято печать після липня 2023 року, ідеально узгоджується, або, сказати б, доповнює три вірші дванадцятого розділу Даниїла в глибокий спосіб.

Sister White employs the word complement, not the word compliment to describe the relation of the books of Daniel and Revelation. Complement, which means “to bring to perfection,” is what the two prophetic books do for one another. The seven thunders, when unsealed in Daniel chapter twelve post-July 2023, bring the message therein to perfection. What opens up the seven thunders is the principle of alpha and omega in conjunction with the structure of truth.

Сестра Вайт вживає слово complement, а не слово compliment, щоб описати взаємозв’язок книг Даниїла та Об’явлення. Complement, що означає «доводити до досконалості», — це те, що ці дві пророчі книги роблять одна для одної. Сім громів, коли їх розкрито в дванадцятому розділі Даниїла після липня 2023 року, доводять послання, що міститься там, до досконалості. Те, що відкриває сім громів, — це принцип альфи й омеги у поєднанні зі структурою істини.

The “times” of the Gentiles was fulfilled in 1798, and represents two periods’ of 1260 years when paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. When measuring the temple, we are to leave off the courtyard, and the courtyard stretches to 1798, but post-1844, time is no longer. Today the 1260 years simply represent a period of time that identifies the distinction between the temple and the courtyard. For this reason, from July 18, 2020 unto July of 2023 the trampling down was accomplished. To measure the temple today, in conjunction with the seven thunders that represent a delineation of events that transpired under the first and second angels’ messages, is the work assigned to John. “Our great work” is to “combine” the messages of the three angels, thus identifying a prophetic work that had not been done in prior covenant history, and is very rarely done even now. When we leave off the courtyard representing the times of the Gentiles, we are leaving off the 1260 years of papal persecution that ended at the time of the end in 1798.

«Часи» язичників сповнилися 1798 року і представляють два періоди по 1260 років, коли язичництво, а потім папство топтали святиню та воїнство. Коли вимірюємо храм, маємо відкинути двір, і двір простягається до 1798 року, але після 1844 року часу більше немає. Сьогодні 1260 років просто означають відрізок часу, що окреслює відмінність між храмом і двором. З цієї причини від 18 липня 2020 року до липня 2023 року було звершене потоптання. Вимірювати храм сьогодні, у поєднанні з сімома громами, що представляють окреслення подій, які відбулися під час першої та другої вісток ангелів, — це праця, доручена Іванові. «Наша велика праця» — це «поєднати» вістки трьох ангелів, тим самим окреслюючи пророчу працю, якої не було зроблено в попередній історії завіту і яка навіть тепер здійснюється дуже рідко. Коли ми відкидаємо двір, що представляє часи язичників, ми відкидаємо 1260 років папського переслідування, яке закінчилося в час кінця у 1798 році.

The temple that was erected over forty-six years in Millerite history identifies a temple that is erected from July of 2023, until just before the Sunday law. That history is the period of the seven thunders “future events,” that “will be”, not might be, “disclosed in their order.”

Храм, який зводили протягом сорока шести років в історії міллеритів, вказує на храм, що зводиться з липня 2023 року аж до часу безпосередньо перед недільним законом. Та історія є періодом семи громів "майбутні події," що "будуть", а не можуть бути, "відкриті у своєму порядку."

When we combine the history of the first angel, with that of the second, we find the history begins with an alpha disappointment and ends with an omega disappointment. When we align the prophetic waymarks in the history of the first angel from 1840 unto April 19, 1844, with the waymarks of the second angel who arrived at that time and continued until the arrival of the third on October 22, 1844—we have two periods that both begin and end with the arrival of an angel. The history of the first unto the second illustrates the history of the second to the third.

Коли ми поєднуємо історію першого ангела з історією другого, ми виявляємо, що історія починається з розчарування «альфа» і закінчується розчаруванням «омега». Коли ми зіставляємо пророчі віхи в історії першого ангела від 1840 року до 19 квітня 1844 року з віхами другого ангела, який з’явився тоді і діяв до приходу третього 22 жовтня 1844 року, ми маємо два періоди, що обидва починаються і закінчуються приходом ангела. Історія від першого ангела до другого ілюструє історію від другого до третього.

A prophetic witness that this is a valid application is found in the alpha and omega of the application. Two parallel lines applied together and the beginning and the ending of both lines identifies the arrival of an angel. Then when they are combined line upon line together into one line, the beginning marks the first disappointment and the ending marks the great disappointment. A further proof is found in the principles of alpha and omega that identifies the end as greater than the beginning. An alpha disappointment that ends with the great omega disappointment identifies the lesser and greater element of alpha and omega.

Пророче свідчення того, що це правильне застосування, міститься в альфі й омезі цього застосування. Дві паралельні лінії, застосовані разом, і початок та кінець обох ліній вказують на прихід ангела. Тоді, коли їх поєднують лінія на лінію в одну лінію, початок позначає перше розчарування, а кінець — велике розчарування. Додатковий доказ міститься в принципах альфи й омеги, що визначають кінець як більший за початок. Розчарування альфи, яке завершується великим розчаруванням омеги, визначає менший і більший елемент альфи й омеги.

When we begin at April 19, 1844, (the arrival of the second angel that leads to the arrival of the third on October 22, 1844); and we then also begin the second line on August 11, 1840, which ends at April 19, 1844, we find the disappointment of April 19, 1844 is both the alpha and omega of the prophetic line which is produced by combining the prophetic line of the first and second angels.

Коли ми починаємо з 19 квітня 1844 року (прихід другого ангела, що веде до приходу третього 22 жовтня 1844 року); і ми також починаємо другу лінію з 11 серпня 1840 року, яка закінчується 19 квітня 1844 року, ми бачимо, що розчарування 19 квітня 1844 року є і альфою, і омегою пророчої лінії, яка утворюється шляхом поєднання пророчих ліній першого і другого ангелів.

At the end of the period, you have the third angel arriving along with the second angel, thus typifying 9/11, and the two voices of the mighty angel of Revelation chapter eighteen. The two voices are both the second and third angel’s messages, and those two angels touched each other on October 22, 1844, and they meet again when the two histories are brought together line upon line. Brought together in this fashion they represent the history of the first disappointment unto the great disappointment, and the waymark in the middle of that history in the time of the Millerites was the Exeter camp meeting where two classes of worshippers were manifested, representing the rebellion of the foolish virgins in the parable, and identifying the middle waymark as rebellion.

Наприкінці періоду приходить третій ангел разом із другим ангелом, тим самим символізуючи 9/11, а також два голоси могутнього ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення. Ці два голоси є вістками другого й третього ангелів, і ці два ангели торкнулися один одного 22 жовтня 1844 року, і вони знову зустрічаються, коли дві історії поєднуються лінія на лінію. Поєднані таким чином, вони представляють історію від першого розчарування до великого розчарування, а віхою посеред тієї історії в часи міллеритів був табірний з’їзд в Ексетері, де виявилися два класи поклонників, представляючи бунт нерозумних дів у притчі та визначаючи середню віху як бунт.

The seven thunders represent the history of the first and second angel’s messages combined line upon line, which then identifies a history from the first disappointment to the great disappointment in the history of the one-hundred and forty-four thousand. The understanding of what that history represents prophetically aligns identically with the message represented in Daniel twelve as being sealed up until the time of the end.

Сім громів представляють історію вісток першого й другого ангела, поєднаних рядок до рядка, що визначає історію від першого розчарування до великого розчарування в історії ста сорока чотирьох тисяч. Розуміння того, що ця історія представляє пророчо, повністю узгоджується з вісткою, представленою в дванадцятому розділі Даниїла, як такою, що запечатана до часу кінця.

We will continue this study in the next article, but I will leave the portion of Daniels last vision which only addresses Daniel’s illustration of God’s people in the latter days. Note in the context of the rule of first mention, that in verse one Daniel is in a class who understands the vision. The first thing mentioned in the vision is an illustration of Daniel as the wise who understand, and the last nine verses are all about the wise who understand on the twenty-second day.

Ми продовжимо це дослідження в наступній статті, але я залишу частину останнього видіння Даниїла, яка стосується лише Даниїлової ілюстрації народу Божого в останні дні. Зауважте, в контексті правила першої згадки, що в першому вірші Даниїл належить до категорії тих, хто розуміє видіння. Першою згадкою у видінні є ілюстрація Даниїла як представника мудрих, які розуміють, а останні дев’ять віршів стосуються мудрих, які розуміють, на двадцять другий день.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.

> Третього року Кіра, царя Персії, було відкрито слово Даниїлові, якого звали Валтасар; і те слово було істинне, але призначений час був довгий; і він зрозумів те слово й мав розуміння видіння.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold

> У ті дні я, Даниїл, був у жалобі три повні тижні. Я не їв приємного хліба, ані м’ясо, ані вино не входили в мої уста, і не помазувався зовсім, аж поки не сповнилися три повні тижні. А на двадцять четвертий день першого місяця, коли я був на березі великої ріки, яка є Хіддекел; Тоді я підвів очі свої й глянув, і ось

> a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> певний чоловік, одягнений у лляний одяг, а його стегна були підперезані чистим золотом Уфазу; його тіло було подібне до берилу, а обличчя — як блискавка, очі — наче смолоскипи вогню, руки й ноги — на вигляд, як полірована мідь, а голос його слів — як голос великого натовпу.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> І я, Даниїл, один бачив видіння; а люди, що були зі мною, видіння не бачили; але великий трепет напав на них, тож вони втекли, щоб сховатися. Тому я залишився сам і бачив це велике видіння, і в мені не залишилося сили: бо краса мого виду обернулася в мені на знівечення, і я не мав жодної сили.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me,

> Та я почув голос його слів; і коли я почув голос його слів, тоді впав я в глибокий сон на обличчя моє, а обличчя моє було до землі. І ось рука доторкнулася до мене, що поставила мене на коліна мої та на долоні рук моїх. І він сказав мені,

> O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent.

> О, Даниїле, муж дуже улюблений, зрозумій слова, які я говорю тобі, і стань прямо, бо тепер я посланий до тебе.

> And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me,

> І коли він промовив до мене це слово, я стояв, тремтячи. Тоді він сказав мені,

> Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia.

> Не бійся, Данієле: бо від першого дня, як ти звернув своє серце до розуміння і смирив себе перед Богом твоїм, слова твої були почуті, і я прийшов через твої слова. Але князь царства Перського противився мені двадцять один день; та ось Михаїл, один із перших князів, прийшов мені на допомогу, і я залишився там при царях Персії.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days.

> Нині я прийшов, щоб дати тобі зрозуміти, що спіткає твій народ в останні дні, бо це видіння ще стосується далеких днів.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me,

> І коли він промовив до мене такі слова, я схилив обличчя до землі й онімів. І ось хтось, подібний до синів людських, доторкнувся до моїх уст; тоді я розкрив уста і заговорив, і сказав тому, хто стояв переді мною,

> O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord?

> О мій пане, від видіння болі мої обернулися на мене, і сили в мені не залишилося. Бо як може раб цього мого пана говорити з цим моїм паном?

> for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said,

> бо щодо мене, відразу не стало в мені сили, ані подиху не зосталося в мені. Тоді знову прийшов один, подібний на вигляд до людини, і доторкнувся до мене, і він зміцнив мене, і сказав,

> O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. …

> О муж вельми улюблений, не бійся: мир тобі, будь сильний, так, будь сильний. І коли він промовив до мене, я зміцнів і сказав: нехай говорить пан мій, бо ти зміцнив мене. ...

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.

> А ти, Даниїле, затаї ці слова й запечатай книгу аж до часу кінця: багато хто бігатимуть туди й сюди, і знання помножиться.

> Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders?

> Тоді я, Даніїл, глянув, і ось стояли ще двоє: один на цьому березі ріки, а другий на тому березі ріки. І один сказав чоловікові, зодягненому у лляне, який був над водами ріки: Скільки ще часу до кінця цих чудес?

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> І я почув того мужа, зодягненого в лляну одежу, що стояв над водами ріки, коли він підняв праву й ліву руку до неба і клявся Тим, Хто живе повіки, що це буде на час, часи й половину часу; і коли буде закінчено розпорошення сили святого народу, тоді усі ці речі закінчаться.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things?

> І почув я, але не зрозумів; тоді сказав я: Пане мій, який буде кінець цим речам?

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.

> І сказав: Іди своєю дорогою, Данієле, бо ці слова замкнені та запечатані аж до часу кінця. Багато хто очиститься, убілиться й буде випробуваний; а безбожні чинитимуть безбожно, і ніхто з безбожних не зрозуміє; а мудрі зрозуміють.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days.

> І від часу, коли буде віднята щоденна жертва і поставлена мерзота, що чинить спустошення, буде тисяча двісті дев’яносто днів.

> Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days.

> Блажен той, хто чекає і доживе до тисячі трьохсот тридцяти п’яти днів.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

> А ти йди своїм шляхом аж до кінця: бо ти спочинеш, і станеш у своїй долі в кінці днів. Даниїл 10:1-18; 12:4-13.

Back to Articles