Article

# Rome Establishes the Vision - Number Nine

Рим визначає бачення — Номер дев’ять

Rejecting the Foundations: The Controversy of ‘The Daily’ and the Consequences of Denying Truth in Adventist Prophecy

Відкидання основ: полеміка навколо «Щоденного» та наслідки заперечення істини в адвентистському пророцтві

Author

Jeff Pippenger

Published

August 21, 2024

Formats

PDF
Word

We are currently addressing the prophetic line of the controversies within Advent history that have taken place concerning the various symbols of Rome. We are currently addressing “the daily” in the book of Daniel. That controversy represents a rejection of the foundations of Adventism, the rejection of the authority of the Spirit of Prophecy, and the rejection of the messenger that was chosen by God. Rejecting the work of Miller also represents a rejection of the instruction that had been given to Miller by heavenly angels, who led Miller to his understanding of the message produced by the increase of knowledge when the book of Daniel was unsealed in 1798.

Наразі ми розглядаємо пророчну лінію суперечок в історії адвентизму, які виникали щодо різних символів Риму. Зараз ми розглядаємо «щоденне» у книзі Даниїла. Ця суперечка означає відкидання основ адвентизму, відкидання авторитету Духа пророцтва та відкидання вісника, якого обрав Бог. Відкидання праці Міллера також означає відкидання настанов, які небесні ангели дали Міллеру, і які привели його до розуміння вістки, що постала внаслідок помноження знання, коли книга Даниїла була розпечатана 1798 року.

Those that reject the truth identifying the power (pagan Rome) that restrained the papal power from being revealed in Second Thessalonians, manifest that they do not love the truth, and for rejecting the love of truth, they receive a lie. The lie in turn brings strong delusion upon them. The lie is the cause, and the strong delusion they receive is the effect. The lack of love of the truth is their motivation. The lie represents the choice of a pluralistic acceptance of biblical doctrine, as opposed to those who believe in absolute truth. This is why Isaiah’s representation of Paul’s strong delusion is represented as delusions, not simply a delusion. The other class are those who do love the truth, accept the premise of absolute truth, and are identified by Isaiah as those who tremble at God’s word.

Ті, хто відкидають істину, що ототожнює ту владу (язичницький Рим), яка стримувала папську владу від об’явлення у Другому посланні до Солунян, виявляють, що вони не люблять істину; і за відкинення любові до істини вони приймають неправду. Неправда, своєю чергою, приносить на них сильну оману. Неправда є причиною, а сильна омана, яку вони отримують, — наслідком. Відсутність любові до істини є їхньою мотивацією. Неправда представляє вибір плюралістичного прийняття біблійного вчення на відміну від тих, хто вірить в абсолютну істину. Ось чому у зображенні Ісаї Павлова сильна омана представлена як омани, а не просто як одна омана. Інший клас — це ті, хто любить істину, приймає принцип абсолютної істини і яких Ісая визначає як тих, що тремтять перед Божим словом.

> Thus saith the Lord, The heaven is my throne, and the earth is my footstool: where is the house that ye build unto me? and where is the place of my rest? For all those things hath mine hand made, and all those things have been, saith the Lord: but to this man will I look, even to him that is poor and of a contrite spirit, and trembleth at my word. He that killeth an ox is as if he slew a man; he that sacrificeth a lamb, as if he cut off a dog’s neck; he that offereth an oblation, as if he offered swine’s blood; he that burneth incense, as if he blessed an idol. Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before mine eyes, and chose that in which I delighted not. Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. Isaiah 66:1–5.

> Так говорить Господь: Небо — престол Мій, а земля — підніжок Моїх ніг. Де той дім, що ви збудуєте Мені? І де місце Мого спочинку? Бо все це створила рука Моя, і все це сталося, говорить Господь; але на такого Я зглянуся: на вбогого і сокрушеного духом, і на того, хто тремтить перед Моїм словом. Хто заколює вола — те саме, що вбиває людину; хто приносить у жертву ягня — немов відтинає собаці шию; хто приносить дар — немов приносить свинячу кров; а хто кадить — немов благословляє ідола. Так, вони обрали свої дороги, і їхня душа тішиться своїми мерзотами. Я також виберу для них їхні омани і наведу на них те, чого вони бояться; бо коли Я кликав, ніхто не відповідав; коли Я говорив, вони не слухали; але вони чинили зло перед Моїми очима і обирали те, що Мені не до вподоби. Послухайте слово Господнє, ви, що тремтите перед Його словом: Ваші брати, що ненавиділи вас і виганяли вас заради Мого Імені, казали: Нехай прославиться Господь! Але Він явиться на вашу радість, а вони осоромляться. Ісая 66:1-5.

Those who tremble at God’s Word are the outcasts of Israel, who in the last days are those who are represented as the ensign.

Ті, що тремтять перед Словом Божим, — це вигнанці Ізраїля, яких в останні дні зображено як стяг.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> І підніме стяг для народів, і збере вигнанців Ізраїля, і позбирає розсіяних Юди з чотирьох кінців землі. Ісаї 11:12.

God identifies that it is He who made the house that the class who are presenting corrupted offerings claim to have made. It is that house they trust in when they proclaim “the temple of the Lord are these.”

Бог стверджує, що саме Він збудував той дім, який група, що приносить осквернені жертви, приписує собі. Саме на той дім вони покладаються, коли проголошують: «Ось ці — храм Господній».

> Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. Jeremiah 7:2–4.

> Стань у брамі дому Господнього і проголоси там це слово, і скажи: Почуйте слово Господнє, усі ви з Юди, що входите цими воротами, щоб поклонятися Господу. Так говорить Господь Саваот, Бог Ізраїля: Виправте свої шляхи та свої вчинки, і Я дам вам жити на цьому місці. Не покладайтеся на обманливі слова, кажучи: Це храм Господній, храм Господній, храм Господній. Єремія 7:2–4.

Those who “trust” in lying words, are those who believe a lie. The house which the Lord built was raised upon the foundation which He also made. The class who refused to answer when God called, chose their own ways and delighted in abominations. They chose “ways,” and “abominations,” in the plural, when Jeremiah stated that there was only one way to walk within.

Ті, що «довіряють» облудним словам, — це ті, хто вірить брехні. Дім, який збудував Господь, був зведений на підвалині, яку Він також заклав. Ті, хто відмовилися відгукнутися, коли Бог кликав, обрали власні дороги й тішилися мерзотами. Вони обрали «дороги» і «мерзоти» у множині, тоді як Єремія сказав, що є лише один шлях, яким слід ходити.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. To what purpose cometh there to me incense from Sheba, and the sweet cane from a far country? your burnt offerings are not acceptable, nor your sacrifices sweet unto me. Jeremiah 6:16–20.

> Так говорить Господь: Станьте на дорогах, і подивіться, і розпитуйте про давні стежки, де є добра дорога, і ходіть нею — і знайдете спокій для ваших душ. Та вони сказали: Не будемо ходити нею. Також Я поставив над вами сторожів, кажучи: Прислухайтеся до голосу сурми. Та вони сказали: Не будемо слухатися. Тому послухайте, народи, і знай, громадо, що є серед них. Почуй, земле: ось Я наведу зло на цей народ — а саме плід їхніх думок, бо вони не послухалися Моїх слів, ані Мого Закону, але відкинули його. Навіщо Мені ладан із Шеви і пахуча тростина з далекої країни? Ваші всепалення Мені не до вподоби, і ваші жертви не приємні Мені. Єремії 6:16–20.

In chapter fifteen, Jeremiah calls the evil congregation that would not hearken, though they had ears, the “assembly of mockers.” This congregation was given a “watchman” in both the history of the first and second angels’ messages, and again in the history of the third angel, but they refused to walk in the good way, which is the old paths. Instead, they walked in the “ways.” For this reason, Isaiah identifies that God will choose multiple delusions, for they chose a plurality of false paths instead of the absolute way of the old paths. As with Isaiah’s testimony the assembly of mockers’ worship is rejected by the Lord. Sister White directly associates Isaiah’s plurality of delusions with Paul’s strong delusion, and she places it in the context of the rejection of the foundational truths, the foundation which the Lord built and builds His house upon.

У п’ятнадцятому розділі Єремія називає злу громаду, що не хотіла слухати, хоч мала вуха, «зібранням насмішників». Цій громаді було дано «сторожа» і в історії першої та другої ангельських вісток, і знову в історії третьої ангельської вістки, але вони відмовилися ходити добрим шляхом, тобто стародавніми стежками. Натомість вони ходили «шляхами». З цієї причини Ісая стверджує, що Бог обере множину оман, бо вони вибрали множину фальшивих шляхів замість абсолютного шляху стародавніх стежок. Як і в свідченні Ісаї, поклоніння «зібрання насмішників» відкинуте Господом. Сестра Уайт прямо пов’язує множину оман у Ісаї з Павловою сильною оманою і ставить це в контексті відкидання основоположних істин, підвалину, на якій Господь збудував і будує Свій дім.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Той, Хто бачить приховане, Хто читає серця всіх людей, говорить про тих, хто мав велике світло: "Вони не скорботні й не приголомшені через свій моральний і духовний стан. Так, вони вибрали власні дороги, і їхня душа має приємність у своїх мерзотах. Я також оберу для них оману й наведу на них їхні страхи; бо коли Я кликав, ніхто не відповів; коли Я говорив, вони не слухали; але чинили зло в очах Моїх і вибрали те, що Мені не до вподоби." "Бог пошле їм сильну оману, щоб вони повірили неправді," бо вони не прийняли любові правди, щоб їм спастися, "але мали приємність у неправедності." Ісаї 66:3, 4; 2 Солунян 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Небесний Учитель запитав: «Яка ще більша омана може обдурити розум, ніж удавання, ніби ти будуєш на належній основі і Бог приймає твої діла, тоді як насправді ти провадиш багато справ згідно зі світською доцільністю і грішиш проти Єгови? О, це велике ошуканство, полонлива омана, що оволодіває розумами, коли люди, які колись пізнали істину, плутають вигляд благочестя з його духом і силою; коли вони вважають, що багаті й розбагатіли і ні в чому не мають потреби, тоді як насправді потребують усього»."

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> Бог не змінився щодо своїх вірних слуг, які зберігають свої одежі незаплямованими. Але багато хто вигукує: «Мир і безпека», тоді як на них насувається раптова погибель. Якщо не буде глибокого покаяння, якщо люди не впокорять свої серця сповіддю і не приймуть істину такою, якою вона є в Ісусі, вони ніколи не ввійдуть у небо. Коли очищення відбудеться в наших рядах, ми більше не будемо спочивати безтурботно, вихваляючись, ніби ми багаті й розбагатіли, і ні в чому не маємо потреби.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> Хто може правдиво сказати: «Наше золото випробуване в огні; наші шати незаплямовані світом»? Я бачила, як наш Наставник указував на шати так званої праведності. Зірвавши їх, Він оголив скверну під ними. Тоді Він сказав мені: «Хіба не бачиш, як вони удавано прикрили свою скверну та гнилизну характеру? „Як стала блудницею вірна столиця!“ Дім Мого Отця зроблено домом торгівлі, місцем, яке покинули божественна присутність і слава! Через це є слабкість, і бракує сили». Свідчення, том 8, 249, 250.

In the passage, Jeremiah’s assembly of mockers is identified as Laodiceans, who are foolish virgins.

У цьому уривку зібрання насмішників Єремії ототожнюється з лаодикійцями, які є нерозумними дівами.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Стан Церкви, представлений нерозумними дівами, також називається лаодикійським станом». Review and Herald, 19 серпня 1890 р.

The foolish virgins manifest their lack of oil at the arrival of the Midnight Cry, when they receive a delusion that aligns with their own previous choice of which way to take, while rejecting Jeremiah’s old paths. The old paths are where rest and refreshing are to be found, and the rest and refreshing is the latter rain.

Нерозумні діви виявляють свою нестачу олії з настанням опівнічного крику, коли вони потрапляють в оману, що відповідає їхньому попередньому вибору того, яким шляхом іти, водночас відкидаючи давні стежки Єремії. На давніх стежках можна знайти спокій та освіження, а спокій та освіження — це пізній дощ.

> “I was pointed down to the time when the third angel’s message was closing. The power of God had rested upon His people; they had accomplished their work and were prepared for the trying hour before them. They had received the latter rain, or refreshing from the presence of the Lord, and the living testimony had been revived. The last great warning had sounded everywhere, and it had stirred up and enraged the inhabitants of the earth who would not receive the message.” Early Writings, 279.

> Мені було показано час, коли вістка третього ангела завершувалася. Сила Божа спочила на Його народі; вони виконали свою працю і були готові до години випробування, що стояла перед ними. Вони прийняли пізній дощ, або освіження від присутності Господа, і живе свідчення було оживлене. Останнє велике застереження пролунало всюди, і воно сколихнуло та розлютило жителів землі, які не бажали прийняти вістку. Ранні твори, 279.

It is during the outpouring of the Holy Spirit that the strong delusion is poured out upon the foolish Laodicean virgins who do not love the truth, and therefore chose a lie to believe instead of the truth. The rejection of the truth is equated with rejecting the law, for God’s law is embodied in His prophetic rules.

Саме під час виливання Святого Духа сильна омана виливається на нерозумних лаодикійських дів, які не люблять істини і тому обрали брехню, щоб вірити їй замість істини. Відкинення істини прирівнюється до відкинення закону, бо Божий закон втілений у Його пророчих правилах.

> “Revelation is not the creation or invention of something new, but the manifestation of what was, until revealed, unknown to human beings. The great and eternal truths contained in the gospel are revealed through diligent searching and humbling of ourselves before God. The divine Teacher leads the mind of the humble seeker for truth; and by the Holy Spirit’s guidance, the truths of the Word are made known to him. And there can be no more certain and efficient way of knowledge than in being thus guided. The promise of the Saviour was, ‘When he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth.’ It is through the impartation of the Holy Spirit that we are made to understand the Word of God.

> Одкровення — це не творення чи винахід чогось нового, а виявлення того, що, доки не було відкрите, залишалося невідомим для людей. Великі й вічні істини, що містяться в Євангелії, відкриваються через старанні пошуки та упокорення себе перед Богом. Божественний Учитель веде розум смиренного шукача істини; і під керівництвом Святого Духа істини Слова відкриваються йому. І не може бути певнішого й дієвішого шляху пізнання, ніж бути так веденим. Обітниця Спасителя була така: «Коли прийде Він, Дух істини, то попровадить вас до всієї правди». Саме через дар Святого Духа ми стаємо здатними розуміти Боже Слово.

> “The psalmist writes, ‘Wherewithal shall a young man cleanse his way? by taking heed thereto according to thy word. With my whole heart have I sought thee: O let me not wander from thy commandments. . . . Open thou mine eyes, that I may behold wondrous things out of thy law.’

> Псалмоспівець пише: «Чим юнак очистить свою дорогу? Бережучи її згідно з Твоїм словом. Усім серцем я шукав Тебе; не дай мені блудити від Твоїх заповідей. . . . Відкрий мої очі, щоб я бачив чудеса з Твого Закону».

> “We are admonished to seek for the truth as for hid treasure. The Lord opens the understanding of the true seeker after truth; and the Holy Spirit enables him to grasp the truths of revelation. This is what the psalmist means when he asks that his eyes may be opened to behold wondrous things out of the law. When the soul pants after the excellencies of Jesus Christ, the mind is enabled to grasp the glories of the better world. Only by the aid of the divine Teacher can we understand the truths of the Word of God. In Christ’s school we learn to be meek and lowly because there is given to us an understanding of the mysteries of godliness.” Sabbath School Worker, December 1, 1909.

> «Нас закликають шукати істину, як схований скарб. Господь відкриває розум справжньому шукачеві істини; і Святий Дух дає йому змогу осягнути істини одкровення. Саме це має на увазі псалмоспівець, коли просить, щоб його очі були відкриті, аби бачити чудеса Закону. Коли душа прагне досконалостей Ісуса Христа, розум спроможний збагнути славу ліпшого світу. Лише за допомогою Божественного Учителя ми можемо зрозуміти істини Божого Слова. У школі Христа ми вчимося бути лагідними й покірними, бо нам дано розуміння таємниць благочестя.» Працівник Суботньої Школи, 1 грудня 1909.

To reject the message or the methodology of the latter rain is to reject the law of God. When Jeremiah stated that “they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it,” he is agreeing with Hosea.

Відкинути послання або методологію пізнього дощу — означає відкинути закон Божий. Коли Єремія сказав, що «вони не слухалися моїх слів, ні мого закону, але відкинули його», він погоджується з Осією.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мій народ гине через брак пізнання: бо ти відкинув пізнання, то й Я відкину тебе, щоб ти не був Мені священиком; бо ти забув Закон Бога свого, то й Я забуду дітей твоїх. Осія 4:6.

The knowledge the foolish reject is the increase of knowledge, identified by Daniel as occurring at the time of the end. At the time of the end in 1798, and then again at the time of the end in 1989, there was an increase of knowledge that was formalized by the messenger which God chose to employ as He erected the foundation for each of those two parallel generations. Those foundational truths were organized by certain biblical rules which were revealed to the chosen messengers of their respective histories, and those foundational truths are Jeremiah’s old paths, and they are the truths which ultimately represent the oil of the midnight and the loud cry messages. The latter rain, produces the Midnight Cry message in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and thereafter produces the loud cry message in the history of the gathering of God’s other flock that is still in Babylon. The latter rain is both a message and the methodology that produces the message. Daniel’s increase of knowledge initiates a three-step testing process.

Знання, які відкидають нерозумні, — це помноження знань, яке, за словами Даниїла, відбувається в час кінця. У час кінця 1798 року, а потім знову у час кінця 1989 року, відбулося помноження знань, яке було формалізоване посланцем, якого Бог обрав використати, коли Він закладав основу для кожного з тих двох паралельних поколінь. Ці засадничі істини були впорядковані за певними біблійними правилами, відкритими обраним посланцям їхніх відповідних історичних періодів, і ці засадничі істини є Єремієвими стародавніми стежками; вони є тими істинами, що зрештою становлять олію вісток Опівнічного Крику та Гучного Крику. Пізній дощ породжує вістку Опівнічного Крику в історії запечатування ста сорока чотирьох тисяч, а згодом породжує вістку Гучного Крику в історії збирання іншої Божої отари, що все ще перебуває у Вавилоні. Пізній дощ є і вісткою, і методологією, яка породжує цю вістку. Даниїлове помноження знань започатковує триетапний процес випробування.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> І сказав: Іди своєю дорогою, Даніїле, бо ці слова приховані й запечатані аж до часу кінця. Багато хто очистяться, вибіляться та будуть випробувані; а безбожні чинитимуть безбожно, і ніхто з безбожних не зрозуміє; а мудрі зрозуміють. Даниїл 12:9, 10.

Daniel’s wicked are Matthew’s foolish virgins who choose to retain their Laodicean condition. Their condition is manifested in the third step of Daniel’s three tests, when both the wise and wicked are tried. The final test is where judgment is executed, and both classes manifest whether they have the oil.

Нечестиві у Даниїла — це нерозумні діви з Євангелія від Матвія, які обирають залишатися у своєму лаодикійському стані. Їхній стан виявляється на третьому етапі з трьох випробувань Даниїла, коли випробуванню піддаються і мудрі, і нечестиві. Остаточне випробування — це момент, коли здійснюється суд, і обидві групи виявляють, чи мають вони олію.

> “Again these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> "Знову ці притчі вчать, що після суду не буде випробувального періоду. Коли праця євангелія завершиться, одразу настане розділення між добрими і злими, і доля кожної групи буде назавжди визначена." Наочні уроки Христа, 123.

The manifestation of character at the third test identifies the worshippers as either a foolish Laodicean or a wise Philadelphian. The final test is accomplished in conjunction with the latter rain message, which has been brought to light by the methodology of the latter rain. To reject the methodology of the latter rain places a soul in the position where they cannot understand the message of the latter rain. The message and methodology are identified by Isaiah as the final test.

Прояв характеру під час третього випробування визначає кожного поклонника як або нерозумного лаодикійця, або мудрого філадельфійця. Останнє випробування здійснюється у поєднанні з посланням пізнього дощу, яке було висвітлене методологією пізнього дощу. Відкидання методології пізнього дощу ставить душу в становище, в якому вона не може зрозуміти послання пізнього дощу. Послання і методологія названі Ісаєю останнім випробуванням.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> Кого він навчить знання? і кого зробить зрозумілим учення? Тих, що відлучені від молока, відняті від грудей. Бо припис на припис, припис на припис; рядок на рядок, рядок на рядок; тут трохи, і там трохи: Бо заїкуватими устами й іншою мовою він говоритиме до цього народу. Тим, кому він казав: Ось спочинок — дайте спочити втомленому; і ось освіження; та вони не захотіли слухати. І було для них слово Господнє: припис на припис, припис на припис; рядок на рядок, рядок на рядок; тут трохи, і там трохи; щоб вони йшли, і падали навзнак, і розбивалися, і потрапляли в тенета, і були взяті. Тому послухайте слово Господнє, ви глузівники, що правите цим народом, який у Єрусалимі. Бо ви сказали: Ми уклали союз зі смертю, і з пеклом ми в угоді; коли перейде всепоглинаючий бич, він не дійде до нас, бо ми зробили брехню своїм притулком, і під неправдою сховалися. Тому так говорить Господь Бог: Ось Я кладу в Сіоні камінь за підвалину, камінь випробуваний, дорогоцінний наріжний камінь, міцну основу; хто вірує, не поспішить. І покладу суд за мірило, а праведність — за відвіс; і град змете притулок брехні, а води затоплять сховок. І ваш союз зі смертю буде скасований, і ваша угода з пеклом не встоїть; коли перейде всепоглинаючий бич, тоді він потопче вас. Ісая 28:9-18.

The “overflowing scourge” of Bible prophecy is the progressive Sunday law crisis which begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Those foolish, wicked Laodiceans who do not possess the “love of the truth,” and therefore reject the increase of knowledge, believe the “overflowing scourge” will “not come” upon them, for among other things, they chose to accept a false definition of a symbol of Rome in Bible prophecy. In doing so, they produced a false prophetic model based upon their own prophetic foundation. Their foundation is built upon sand, which represents a multitude of tiny crushed rocks. The foundation of the wise is built upon the singular Rock.

«Навальний бич» біблійного пророцтва — це прогресуюча криза недільного закону, що починається з недільного закону, який невдовзі настане у Сполучених Штатах. Ті нерозумні, злі лаодикійці, які не мають «любові до істини», і тому відкидають зростання знання, вважають, що «навальний бич» їх «не спіткає», бо, серед іншого, вони вирішили прийняти хибне визначення символу Риму в біблійному пророцтві. Таким чином вони створили фальшиву пророчу модель, засновану на власному пророчому фундаменті. Їхній фундамент збудовано на піску, який являє собою безліч дрібних подрібнених камінців. Фундамент мудрих збудований на єдиній Скелі.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; Every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is. 1 Corinthians 3:10–13.

> Згідно з благодаттю Божою, що дана мені, як мудрий будівничий, я поклав основу, а інший будує на ній. Але нехай кожен пильнує, як він будує на ній. Бо ніхто не може покласти іншої основи, ніж та, що покладена, — Ісус Христос. Коли ж хто будує на цій основі золото, срібло, дорогоцінне каміння, дерево, сіно, солому, — діло кожного стане явним: бо день це покаже, оскільки воно відкривається у вогні; і вогонь випробує діло кожного, яке воно є. 1 Коринтян 3:10-13.

The false foundations are contrasted with the true foundation, which is Christ Jesus—the Rock. The true or false foundation is revealed in the final of Daniel’s three tests. It is “revealed by fire”—the fire of the Messenger of the Covenant, who will suddenly come to His temple. Then a class is manifested who have made a covenant with death, and a class is manifested who have made a covenant of life.

Хибні підвалини протиставляються істинній підвалині, якою є Христос Ісус — Скеля. Істинна чи хибна підвалина виявляється в останньому з трьох випробувань Даниїла. Вона «виявляється вогнем» — вогнем Посланця Заповіту, який несподівано прийде до свого храму. Тоді виявляється група, що уклала заповіт зі смертю, і виявляється група, що уклала заповіт життя.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:1–5.

> Ось Я пошлю Мого посланця, і він приготує шлях переді Мною; і Господь, Якого ви шукаєте, раптово прийде до Свого храму — і Посланець Заповіту, Якого ви бажаєте; ось, Він прийде, говорить Господь Саваот. Але хто витримає день Його приходу? і хто встоїть, коли Він з’явиться? Адже Він — як вогонь плавильника і як луг пральників. І сяде Він, як плавильник і очисник срібла; і очистить синів Левія, і переплавить їх, як золото та срібло, щоб вони приносили Господу приношення в праведності. Тоді приношення Юди та Єрусалима буде приємним для Господа, як у давні дні та в колишні роки. І Я наближусь до вас для суду, і буду швидким свідком проти чаклунів, і проти перелюбників, і проти кривоприсяжників, і проти тих, хто утискає найманця в його платі, вдову та сироту, і відвертає приходька від його права, і не боїться Мене, говорить Господь Саваот. Малахії 3:1-5.

The Messenger of the Covenant comes near in judgment when the testing process of Daniel reaches the third test, and the wise and wicked are tried. The three-step testing process of Daniel begins at the time of the end, when the book of Daniel is unsealed and knowledge is increased. The increase of knowledge is brought into clarity through the work of the chosen messenger who sounds a trumpet. That messenger is addressed by Malachi as the “messenger” that “prepares the way” before the arrival of the Messenger of the Covenant who reveals by fire who has entered into covenant with Him, or who chose to make a covenant with death. In Millerite history Christ came suddenly to His temple on October 22, 1844, a waymark which prefigures the soon-coming Sunday law.

Вісник Заповіту наближається в суді, коли випробувальний процес у книзі Даниїла досягає третього випробування, і випробовуються мудрі та безбожні. Триетапний випробувальний процес у книзі Даниїла починається в часі кінця, коли книга Даниїла розпечатується і знання помножуються. Помноження знання прояснюється через працю обраного вісника, який сурмить у сурму. Цього вісника Малахія називає "вісником", що "приготує дорогу" перед приходом Вісника Заповіту, який вогнем виявляє, хто увійшов у заповіт із Ним, або хто обрав укласти заповіт зі смертю. В історії міллеритів Христос раптово прийшов до Свого храму 22 жовтня 1844 року — це віха, що прообразує близький недільний закон.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Прихід Христа як нашого первосвященика до Святого Святих для очищення святилища, показаний у Даниїла 8:14; прихід Сина Людського до Давнього днями, як подано в Даниїла 7:13; і прихід Господа до Свого храму, передвіщений Малахією, є описами однієї й тієї самої події; і це також представлено приходом Нареченого на весілля, описаним Христом у притчі про десять дів, у Матвія 25». Велика боротьба, 426.

The final of Daniel’s three tests occurs at the soon-coming Sunday law, when the Messenger of the Covenant arrives to reveal by fire who has made a covenant with life or death which is placed in the context of the Levites. When Malachi describes Matthew’s wise and foolish virgins, who are John’s Laodiceans and Philadelphians, and Daniel’s wise and wicked, both groups are tested by fire, and they then manifest who is, or who is not, a Levite.

Останнє з трьох випробувань Даниїла відбувається під час скоро прийдешнього недільного закону, коли Посланець Заповіту приходить, щоб вогнем виявити, хто уклав заповіт із життям чи зі смертю, у контексті левитів. Коли Малахія описує мудрих і нерозумних дів у Матвія, які в Івана є лаодикійцями та філадельфійцями, а у Даниїла — мудрими та нечестивими, обидві групи випробовуються вогнем, і тоді виявляється, хто є, а хто не є, левитом.

The Levites are the symbol of those who stood faithfully in the two rebellions of the golden calves. The first rebellion being that of Aaron, and the second being the rebellion of Jeroboam. In both illustrations the Levites represented the faithful, and both illustrations provide two witnesses of the faithfulness of a group represented by the Levites at the soon coming Sunday law. Aaron made a golden calf. Gold is the symbol of Babylon, and a calf is an image of a beast. He then ordained a feast and the foolish people danced naked around the calf. All their rebellion was premised and motivated in their rejection of Moses, the chosen messenger.

Левіти є символом тих, хто залишалися вірними у двох повстаннях золотих тельців. Перше повстання — Ааронове, друге — Єровоама. В обох прикладах левіти представляли вірних, і обидва ці приклади є двома свідками вірності групи, представленої левітами, за недільного закону, що незабаром настане. Аарон зробив золотого тельця. Золото є символом Вавилону, а телець — образом звіра. Потім він встановив свято, і нерозумний народ танцював у наготі навколо тельця. Увесь їхній заколот був заснований і мотивований їхнім відкиданням Мойсея, обраного посланця.

> And Moses said unto Aaron, What did this people unto thee, that thou hast brought so great a sin upon them? And Aaron said, Let not the anger of my lord wax hot: thou knowest the people, that they are set on mischief. For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:21–28.

> І сказав Мойсей до Аарона: Що вчинив тобі цей народ, що ти навів на них такий великий гріх? І сказав Аарон: Нехай не запалає гнів мого пана; ти знаєш цей народ, що він схильний до зла. Бо вони сказали мені: Зроби нам богів, які підуть перед нами; бо щодо цього Мойсея, чоловіка, що вивів нас із землі Єгипетської, ми не знаємо, що з ним сталося. І я сказав їм: У кого є золото, познімайте його. І вони дали мені; я кинув його у вогонь, і вийшло це теля. І коли Мойсей побачив, що народ розперезався (бо Аарон дав їм розперезатися на їхній сором серед їхніх ворогів), тоді Мойсей став у воротах табору й сказав: Хто за Господа — до мене! І зібралися до нього всі сини Левія. І сказав їм: Так говорить Господь, Бог Ізраїля: нехай кожен припереже свій меч при боці, і ходіть туди й назад від воріт до воріт по всьому таборі, і повбивайте кожен свого брата, і кожен свого товариша, і кожен свого ближнього. І зробили сини Левія за словом Мойсея; і впало того дня з народу близько трьох тисяч людей. Вихід 32:21–28.

Those who danced were Laodiceans who manifested the “shame of their nakedness,” which is the warning of the sixth plague, a warning of the necessity to correctly understand the threefold makeup of modern Rome as the dragon, the beast and the false prophet. That warning sharply contradicts Uriah Smith’s private interpretation that destroyed the truths associated with the six plague and Armageddon.

Ті, хто танцювали, були лаодикійцями, які виявили «сором своєї наготи», що є застереженням шостої кари — застереженням про необхідність правильно зрозуміти триєдину структуру сучасного Риму як дракона, звіра та лжепророка. Те застереження різко суперечить приватному тлумаченню Урії Сміта, яке зруйнувало істини, пов’язані з шостою карою та Армагеддоном.

Those who manifested their Laodicean condition had rejected the authority of the chosen messenger and manifested the same confused understanding as those who choose to identify the satanic symbol of “the daily” as the godly symbol of Christ’s sanctuary ministry. They attributed their deliverance to a symbolic god, but the god they chose to worship was a symbol of the god of Egypt, and Egypt is a symbol of the dragon. As with Laodicean Adventism they rejected the truth that “the daily” is a symbol of pagan Rome, the dragon, and identified the satanic symbol as a symbol of Christ.

Ті, хто виявили свій лаодикійський стан, відкинули авторитет обраного вісника і виявили те саме плутане розуміння, що й ті, хто обирають ототожнювати сатанинський символ «щоденного» з божественним символом служіння Христа у святині. Вони приписували своє визволення символічному богові, але бог, якому вони вирішили поклонятися, був символом бога Єгипту, а Єгипет є символом дракона. Як і у випадку з лаодикійським адвентизмом, вони відкинули істину, що «щоденне» є символом язичницького Риму, дракона, і ототожнили сатанинський символ із символом Христа.

> Son of man, set thy face against Pharaoh king of Egypt, and prophesy against him, and against all Egypt: Speak, and say, Thus saith the Lord God; Behold, I am against thee, Pharaoh king of Egypt, the great dragon that lieth in the midst of his rivers, which hath said, My river is mine own, and I have made it for myself. Ezekiel 29:2, 3.

> Сину людський, зверни своє обличчя проти фараона, царя Єгипту, і пророкуй проти нього та проти всього Єгипту: промов і скажи: Так говорить Господь Бог: Ось Я проти тебе, фараона, царя Єгипту, великого дракона, що лежить посеред своїх рік, який сказав: Моя ріка — моя, і я зробив її для себе. Єзекіїля 29:2, 3.

Aaron’s rebels believed the lie that a symbol of the dragon, represented by the golden calf was the god that had delivered them from the bondage of Egypt. Laodicean Adventism believes the lie that a symbol of pagan Rome (the dragon), represented by “the daily,” is a symbol of Christ whose work is to deliver men from the bondage of sin in His ministry in the heavenly sanctuary. They also rejected the chosen messenger, as did Laodicean Adventism in the controversy over the symbolism of “the daily.”

Бунтівники Аарона повірили брехні, нібито символ дракона, представлений золотим тельцем, був богом, який визволив їх з єгипетського рабства. Лаодикійський адвентизм вірить брехні, що символ язичницького Риму (дракона), представлений «щоденним», є символом Христа, чия праця полягає у визволенні людей з рабства гріха під час Його служіння в небесному святилищі. Вони також відкинули обраного вісника, як і лаодикійський адвентизм у суперечці щодо символізму «щоденного».

In the first generation (1844 to 1888) of Laodicean Adventism, they rejected Miller’s work in identifying the seven times. In the second generation (1888 to 1919) they began the process of rejecting the truth of “the daily.” In their third generation (1919 to 1957) they had reverted to the understanding of apostate Protestantism that the robbers of thy people is Antiochus Epiphanes. On September 11, 2001 they rejected the role of Islam in Bible prophecy when the third woe arrived on that date. Each of those four truths were upheld by Miller and are represented upon Habakkuk’s two tables, and each are foundational truths attributed to the work of Miller, who Sister White calls the “chosen one.”

У першому поколінні (1844–1888) лаодикійського адвентизму вони відкинули працю Міллера у визначенні семи часів. У другому поколінні (1888–1919) вони розпочали процес відкидання істини про "щоденне". У третьому поколінні (1919–1957) вони повернулися до розуміння відступницького протестантизму, що грабіжники твого народу — це Антіох Епіфан. 11 вересня 2001 року вони відкинули роль ісламу в біблійному пророцтві, коли того дня настало третє горе. Кожну з цих чотирьох істин підтримував Міллер; вони представлені на двох таблицях Авакума, і кожна з них є основоположною істиною, що приписується праці Міллера, якого сестра Вайт називає "обраним".

Jeroboam’s rebellion began at the beginning of the northern kingdom which consisted of the ten tribes who made Jeroboam their first king. Jeroboam made two golden calves and placed one in Bethel, meaning house of God, and the other at Dan, meaning judgment. Together Bethel and Dan represent the combination of church (Bethel) and state (Dan.) And as with Aaron’s rebellion the calves were made of gold, a symbol of Babylon, and both were an image of a beast. As with Aaron, Jeroboam ordained an annual feast and identified the calves as the god’s that delivered God’s people out of Egypt.

Повстання Єровоама почалося на початку існування Північного царства, яке складалося з десяти колін, що зробили Єровоама своїм першим царем. Єровоам зробив двох золотих тельців і поставив одного у Вефілі (що означає «дім Божий»), а іншого в Дані (що означає «суд»). Разом Вефіль і Дан представляють поєднання церкви (Вефіль) і держави (Дан). І, як у повстанні Аарона, тельці були зроблені із золота, символу Вавилону, і обидва були образом звіра. Як і Аарон, Єровоам установив щорічне свято й назвав тельців богами, які вивели Божий народ з Єгипту.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> І сказав Єровоам у серці своєму: Тепер повернеться царство до дому Давидового. Якщо цей народ буде ходити приносити жертви в домі Господньому в Єрусалимі, то серце цього народу знову навернеться до їхнього пана, до Ровоама, царя Юдиного; і вони вб’ють мене та повернуться до Ровоама, царя Юдиного. І порадився цар, і зробив двох золотих тельців, та й сказав до них: Досить вам ходити до Єрусалима; ось боги твої, Ізраїлю, що вивели тебе з землі Єгипетської. І поставив одного в Бетелі, а другого поставив у Дані. І стало це гріхом, бо народ ходив поклонятися перед одним із них, аж до Дана. І зробив він дім для узвиш та настановив священиків із найнижчого люду, що не були з синів Левія. І встановив Єровоам свято у восьмому місяці, п’ятнадцятого дня місяця, подібне до свята, що в Юді, і приносив на жертовнику. Так він учинив у Бетелі, приносячи жертви тельцям, яких зробив; і поставив у Бетелі священиків на узвишшях, які він зробив. І приносив він на жертовнику, який зробив у Бетелі, п’ятнадцятого дня восьмого місяця, у місяці, який він надумав у своєму серці; і встановив свято для синів Ізраїлевих, і приносив на жертовнику жертви та кадив. 1 Царів 12:26–33.

Jeroboam “devised in his own heart,” which represents the work of Uriah Smith in introducing a “private interpretation” in which to build his prophetic model. Jeroboam followed the pattern of Aaron and thereby misrepresented a god of Egypt as the true God. The god that both Aaron and Jeroboam produced was based upon a misapplication of a symbol of Rome’s twofold nature as a symbol of statecraft and churchcraft. Aaron and Jeroboam were both identifying an image of the dragon power, with the symbolism of an image of a beast. Thus, both those sacred histories of rebellion represent the great test of the people of God, by which their eternal destiny will be decided. That test according to inspiration is the test of the formation of the image of the beast.

Єровоам "задумав у своєму серці" — і це відображає працю Урії Сміта у запровадженні "приватного тлумачення", щоб на ньому збудувати свою пророчу модель. Єровоам наслідував приклад Аарона і тим самим видав бога Єгипту за істинного Бога. Той бог, якого створили і Аарон, і Єровоам, був заснований на хибному застосуванні символу двоїстої природи Риму — державної й церковної влади. І Аарон, і Єровоам ототожнювали образ сили дракона із символікою образу звіра. Отже, обидві ці священні історії бунту становлять велике випробування для Божого народу, через яке буде вирішена їхня вічна доля. Це випробування, згідно з натхненням, — випробування формування образу звіра.

The first controversy over the symbol of Rome as the robbers of thy people, which made its way on to the 1843 pioneer chart argued that Antiochus Epiphanes was the robber, in place of the fact that the robbers are Rome. The first controversy represented the last controversy over the robbers of thy people being Rome, where it is now argued that the United States is the robbers, and not Rome. However, Antiochus is a symbol of the United States in verses ten through fifteen of Daniel eleven, so the beginning lie and the ending lie about who is represented is identical.

Перший спір щодо символу Риму як розбійників твого народу — символу, що потрапив на піонерську карту 1843 року, — стверджував, що розбійником був Антіох Епіфан, всупереч факту, що розбійники — це Рим. Перший спір став прообразом останнього спору щодо того, чи є розбійники твого народу Римом; тепер твердять, що розбійники — це Сполучені Штати, а не Рим. Однак Антіох є символом Сполучених Штатів у віршах з десятого по п’ятнадцятий одинадцятого розділу Даниїла, тож початкова брехня і кінцева брехня щодо того, кого представляють, є тотожними.

The darkness and confusion over what Antiochus represented in the last days, produces a confusion over the image of the beast, as did the rebellion of Aaron and Jeroboam. The confusion over the image of the beast is occurring at the very time when the great test for the people of God is the formation of the image of the beast.

Темрява й замішання щодо того, що Антіох уособлював в останні дні, спричиняють замішання щодо образу звіра, так само, як і відступництво Аарона та Єровоама. Замішання щодо образу звіра відбувається саме тоді, коли великим випробуванням для Божого народу є формування образу звіра.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> Господь ясно показав мені, що образ звіра сформується перед тим, як закінчиться час випробування; бо він має стати великим випробуванням для Божого народу, через яке буде вирішено їхню вічну долю. Ваша позиція — така плутанина суперечностей, що вона введе в оману лише небагатьох.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> У 13-му розділі Об'явлення ця тема ясно представлена; [Об'явлення 13:11-17, цитовано].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> "Це випробування, яке Божий народ має пройти, перш ніж його буде запечатано. Усі, хто довів свою вірність Богові, дотримуючись Його закону і відмовляючись приймати фальшиву суботу, стануть під прапор Господа Бога Єгови і отримають печатку живого Бога. Ті, хто зречеться істини небесного походження і прийме недільну суботу, отримають знак звіра." Manuscript Releases, том 15, 15.

When Sister White endorsed Miller’s view of “the daily” representing pagan Rome, she stated that since 1844, “other views”, in the plural, have been embraced which produced “darkness and confusion.” The confusion produced by false views of “the daily,” which is a symbol of pagan Rome, as the “robbers of thy people,” produces confusion and darkness concerning the distinction between Rome and Rome’s image.

Коли сестра Вайт схвалила погляд Міллера щодо «щоденного», що представляє язичницький Рим, вона заявила, що з 1844 року були прийняті «інші погляди» (у множині), які породили «темряву й замішання». Замішання, породжене хибними поглядами на «щоденне», яке є символом язичницького Риму, «грабіжників твого народу», спричиняє замішання й темряву щодо відмінності між Римом та образом Риму.

The first and last controversies over a symbol of Rome occurred between a former covenant people who were being passed by and a people who were then becoming the new covenant people of God. The controversy included an unwillingness to be governed by the established rules of grammar, for the word “also” in verse fourteen, was disallowed by the Protestants, thus claiming that the robbers must be the same power represented within the previous verses.

Перші й останні суперечки щодо символу Рима відбулися між колишнім народом завіту, який відходив на другий план, і народом, який тоді ставав новим народом Божого завіту. Суперечка включала небажання підкорятися усталеним правилам граматики, оскільки слово «також» у чотирнадцятому вірші було відкинуте протестантами, тим самим стверджуючи, що розбійники мають бути тією самою силою, представленою в попередніх віршах.

It represented a wresting of the Scriptures when Antiochus was forced to be the robbers. It was a private interpretation, for any false doctrine in opposition to truth is a private interpretation. The controversy itself became a foundational truth, for it was recorded upon the 1843 pioneer chart. The ratification of the chart by inspiration confirmed and validated “the robbers” as a symbol of Rome, and magnified the seriousness of the truth, for to reject the doctrine was to reject both, the foundations and the authority of the Spirit of Prophecy.

Перекрученням Писання було те, що Антіоха змусили бути «розбійниками». Це було приватне тлумачення, бо будь-яке хибне вчення, що протистоїть істині, є приватним тлумаченням. Сама суперечка стала основоположною істиною, бо її було зафіксовано на піонерській діаграмі 1843 року. Натхненне затвердження цієї діаграми підтвердило й засвідчило «розбійників» як символ Риму та підкреслило серйозність цієї істини, адже відкинути це вчення означало відкинути і підвалини, і авторитет Духа пророцтва.

The correct understanding of the robbers of thy people representing Rome, added to the prophetic model which angels gave unto William Miller, for it agreed with the prophetic model he came to understand and present, that being: that pagan and papal Rome were the foundation of all his prophetic applications.

Правильне розуміння «розбійників твого народу», які представляють Рим, було додане до пророчої моделі, яку ангели дали Вільяму Міллеру, бо воно узгоджувалося з пророчою моделлю, яку він зрозумів і виклав, а саме: що язичницький і папський Рим становили основу всіх його пророчих застосувань.

Uriah Smith’s private interpretation identifying the king of the north in verse thirty-six of Daniel eleven as France, and then as Turkey in verse forty, consisted of two false identifications of the king of the north. Smith’s rejection of the foundations in 1863, produced a blindness that disallowed him from seeing a most basic rule of prophecy, that being: that roughly at the time of Christ prophecy illustrated the modern spiritual entities that were typified by the ancient literal entities. Paul specifically taught this truth as he identified that what came first was the literal and afterward the spiritual.

Власне тлумачення Урії Сміта, яке ототожнювало «царя півночі» у тридцять шостому вірші одинадцятого розділу Даниїла з Францією, а потім у сороковому вірші — з Туреччиною, складалося з двох помилкових ототожнень «царя півночі». Відкинення Смітом основ у 1863 році спричинило засліплення, яке не дозволило йому побачити найосновніше правило пророцтва, а саме: що приблизно від часу Христа пророцтво ілюструє сучасні духовні сутності, прообразами яких були давні буквальні сутності. Павло прямо навчав цієї істини, зазначаючи, що спочатку було буквальне, а потім — духовне.

> Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. 1 Corinthians 15:46.

> Однак не першим було те, що духовне, а те, що природне; а потім — те, що духовне. 1 Коринтян 15:46.

Smith was of the covenant people who had replaced apostate Protestantism as God’s people, but he championed their rebellion when he rejected the seven times, and introduced his 1863 chart. Applying his private interpretation produced a false understanding of Armageddon in Revelation chapter sixteen, which is another test over the correct understanding of Rome.

Сміт належав до народу завіту, який замінив відступницький протестантизм як Божий народ, але, відкинувши «сім часів» і представивши свою таблицю 1863 року, він підтримав їхній бунт. Застосування його власного тлумачення породило хибне розуміння Армагеддону в шістнадцятому розділі Об’явлення, що є ще одним випробуванням щодо правильного розуміння Риму.

With the first controversy over the robbers, Smith represented those who had been involved with the first fulfillment of the parable of the ten virgins. Thus, with his personal view of the king of the north, he represents a covenant people who were being passed by between 1856 and 1863, as they became the Laodicean Seventh-day Adventist Church. As with the Protestants in the controversy of the robbers, Smith disregarded the grammatical authority of the passage he wrested with his private interpretation, because grammatically the king of the north from verse thirty-one to verse forty-five is always and only the papal power.

Під час першої суперечки щодо розбійників Сміт представляв тих, хто був причетний до першого сповнення притчі про десять дів. Отже, своїм особистим поглядом на царя півночі він представляє народ завіту, який обходили стороною в 1856–1863 роках, коли він ставав лаодикійською Церквою адвентистів сьомого дня. Як і протестанти в суперечці щодо розбійників, Сміт знехтував граматичним авторитетом уривка, який він перекрутив своїм особистим тлумаченням, бо з граматичного погляду цар півночі у віршах від тридцять першого до сорок п’ятого — це завжди і виключно папська влада.

With the controversy of “the daily,” lies were introduced into Advent history by Willie White and A. G. Daniells to uphold the old Protestant view that “the daily” represented Christ’s sanctuary ministry. That particular history has been identified in Habakkuk’s Tables, but is important to note the false witness associated with the promotion and establishment of the incorrect view, for the correct understanding was recognized by Miller in Second Thessalonians, where the issue is the contrast between those who love the truth and those who believe a lie.

У зв’язку із суперечкою щодо «щоденного» Віллі Вайт і А. Г. Даніеллс внесли в історію адвентизму неправду, аби підтримати давній протестантський погляд, що «щоденне» представляло служіння Христа у святині. Ту конкретну історію було ідентифіковано в Таблицях Авакума, але важливо зазначити лжесвідчення, пов’язане з просуванням і утвердженням хибного погляду, адже правильне розуміння було розпізнане Міллером у Другому Посланні до Солунян, де йдеться про протиставлення між тими, хто любить істину, і тими, хто вірить брехні.

“The daily” controversy adds to the line upon line understanding that the final controversy of Rome takes place in the time of the outpouring of the Holy Spirit. As the Holy Spirit is being poured out from above, a power from beneath is rising up and possessing those who receive it as the power of God, though it is a strong delusion.

Суперечка щодо «щоденного» доповнює розуміння «рядок за рядком», що остаточне протистояння Риму відбувається під час вилиття Святого Духа. Коли Святий Дух виливається згори, сила знизу піднімається і оволодіває тими, хто приймає її як Божу силу, хоч це сильна омана.

> “The two great powers in controversy are working, one from beneath, the other from above. Every man is under the secret influence of the one or the other, and his acts will reveal the character of the inspiration from which they proceed. Those who are united with Christ will work always in Christ’s lines. Those who are in union with Satan will work under the inspiration of their leader, opposed to the Holy Spirit’s power and action. The will of man is left free to act, and by action is revealed what spirit is moving upon the heart. ‘By their fruits ye shall know them.’” The 1888 Materials, 1508.

> Дві великі сили, що протистоять одна одній, діють: одна — знизу, інша — згори. Кожна людина перебуває під таємним впливом однієї чи іншої, і її вчинки виявлятимуть характер натхнення, з якого вони походять. Ті, хто єднається з Христом, завжди працюватимуть у Христовому напрямі. Ті, що в союзі із Сатаною, працюватимуть під натхненням свого лідера, проти сили й дії Святого Духа. Людська воля залишена вільною для дії, і через дії виявляється, який дух впливає на серце. «За їхніми плодами ви пізнаєте їх». Матеріали 1888 року, 1508.

The prophetic contrast in the controversy of “the daily” is the identification of a symbol of the dragon as a symbol of Christ. Those who reject the truth, are also rejecting the role of Miller who discovered this truth, and in so doing they are rejecting the Holy Spirit and accomplishing the unpardonable sin.

Пророчий контраст у суперечці щодо «щоденного» полягає в ототожненні символу дракона як символу Христа. Ті, хто відкидають істину, також відкидають роль Міллера, який відкрив цю істину, і тим самим відкидають Святого Духа та чинять непрощенний гріх.

We will take up a controversy over Rome that occurred shortly after September 11, 2001 in the next article.

У наступній статті ми розглянемо суперечку щодо Рима, яка виникла невдовзі після 11 вересня 2001 року.

> “We are living in a time when life is most precious and most interesting. The end of all things is at hand. Startling developments will be continually unfolding before us; for unseen agencies are at work, manifesting intense activity. The powers of darkness from beneath are moving upon human agents, and evil men are cooperating with evil angels to war against the commandments of God and the faith of Jesus; at the same time a power from above is moving upon those who will yield to divine influences, and the people of God are cooperating with heavenly intelligences. Nothing short of real, genuine faith will survive the strain that will come upon every soul of man in these last days to test and try him. God must be our refuge; we cannot trust in form, profession, ceremony, or position, or think that because we have a name to live, we shall be able to stand in the day of trial. Everything that can be shaken will be shaken, and those things that cannot be shaken by the deceptions and delusions of these last days, will remain. Rivet the soul to the eternal Rock; for in Christ alone there will be safety. Jesus described the days in which we are living as days of peril. He said, ‘As the days of Noe were, so shall also the coming of the Son of man be. For as in the days that were before the flood they were eating and drinking, marrying and giving in marriage, until the day that Noe entered into the ark, and knew not until the flood came, and took them all away; so shall also the coming of the Son of man be.’ ‘Likewise also as it was in the days of Lot; they did eat, they drank, they bought, they sold, they planted, they builded; but the same day that Lot went out of Sodom it rained fire and brimstone from heaven, and destroyed them all. Even thus shall it be in the day when the Son of man is revealed.’ ‘When the Son of man shall come in his glory, and all the holy angels with him, then shall he sit upon the throne of his glory: and before him shall be gathered all nations: and he shall separate them one from another, as a shepherd divideth his sheep from the goats: and he shall set the sheep on his right hand, but the goats on the left. Then shall the King say unto them on his right hand, Come, ye blessed of my Father, inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ Our course in this life will decide our eternal destiny there; it is left with us to say whether we shall be with those who inherit the kingdom of God, or with those who go away into outer darkness. God has made every provision for our salvation; then let us avail ourselves of that which has been purchased at infinite cost. ‘For God so loved the world, that he gave his only begotten Son, that whosoever believeth in him should not perish, but have everlasting life.’” Youth Instructor, August 3, 1893.

> Ми живемо в час, коли життя є найціннішим і найцікавішим. Кінець усього наблизився. Перед нами постійно розгортатимуться вражаючі події; бо невидимі сили діють, виявляючи інтенсивну діяльність. Сили темряви знизу впливають на людські знаряддя, і злі люди співпрацюють із злими ангелами, щоб воювати проти заповідей Божих і віри Ісуса; водночас сила зверху впливає на тих, хто піддається божественним впливам, і народ Божий співдіє з небесними істотами. Ніщо менше, ніж справжня, істинна віра, не витримає напруги, що впаде на кожну людську душу в ці останні дні, щоб випробувати й перевірити її. Бог має бути нашим притулком; ми не можемо покладатися на форму, сповідання, обряд чи становище, і не можемо думати, що через те, що маємо ім’я, ніби живі, ми зможемо встояти в день випробування. Усе, що можна похитнути, буде похитнуте, а те, що не може бути захитане обманами й звабами цих останніх днів, залишиться. Прикуйте душу до вічної Скелі; бо лише в Христі буде безпека. Ісус описав дні, в які ми живемо, як дні небезпеки. Він сказав: «Як було за днів Ноя, так буде й при пришесті Сина Людського. Бо як у дні перед потопом вони їли й пили, одружувалися й виходили заміж, аж до того дня, коли Ной увійшов до ковчега, і не знали, аж доки прийшов потоп і всіх забрав; так буде й при пришесті Сина Людського». «Так само було і за днів Лота: їли, пили, купували, продавали, садили, будували; але того ж дня, як Лот вийшов із Содома, з неба пролився вогонь і сірка, і всіх погубило. Так буде й того дня, коли з’явиться Син Людський». «Коли ж прийде Син Людський у славі Своїй, і всі святі ангели з Ним, тоді сяде на престолі Своєї слави; і перед Ним зберуться всі народи; і Він відділить їх одного від одного, як пастир відділяє овець від козлів; і поставить овець праворуч Себе, а козлів — ліворуч. Тоді скаже Цар тим, що праворуч Нього: Прийдіть, благословенні Отця Мого, успадкуйте Царство, приготоване вам від заснування світу». Наш шлях у цьому житті визначить нашу вічну долю там; нам належить обрати, чи будемо з тими, хто успадковує Царство Боже, чи з тими, хто відходить у зовнішню темряву. Бог зробив усе необхідне для нашого спасіння; тож скористаймося тим, що було придбане за безмежну ціну. «Бо так полюбив Бог світ, що дав Сина Свого Єдинородного, щоб кожен, хто вірує в Нього, не загинув, але мав життя вічне». Youth Instructor, 3 серпня 1893 р.

Back to Articles