Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Four

Книга Даниїла — номер сто п’ятдесят чотири

Understanding Daniel’s Last Vision: The Significance of Belteshazzar and the Unveiling of Prophecy

Розуміння останнього видіння Даниїла: значення Валтасара та розкриття пророцтва

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word

The last vision of Daniel consists of the last three chapters. The first of those chapters, as with the last of those three chapters identifies the experience of Daniel, and the middle chapter identifies the prophetic history that addresses the final rise and fall of the counterfeit king of the north. The first chapter is as the last, and the middle chapter represents the rebellion of the counterfeit king of the north. Daniel’s last vision, the vision of the Hiddekel River, bears the signature of Alpha and Omega, who is the Truth. As we begin to address Daniel’s last vision, we will start with verse one.

Останнє видіння Даниїла складається з останніх трьох розділів. Перший з них, як і останній із цих трьох розділів, описує досвід Даниїла, а середній розділ описує пророчу історію, що стосується остаточного піднесення та падіння фальшивого царя півночі. Перший розділ подібний до останнього, а середній розділ зображує бунт фальшивого царя півночі. Останнє видіння Даниїла, видіння над рікою Хіддекел, носить печатку Альфи й Омеги, Який є Істиною. Розпочинаючи розгляд останнього видіння Даниїла, ми почнемо з першого вірша.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> У третьому році Кіра, царя Персії, було відкрито Даниїлові, якого називали Валтасаром, слово; і те слово було правдиве, але призначений час був далекий; і він зрозумів те слово й мав розуміння у видінні. Даниїла 10:1.

There are several truths wrapped up in this verse. The first is Daniel’s name of “Belteshazzar”.

У цьому вірші приховано кілька істин. Першою є ім'я Даниїла — «Belteshazzar».

> Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. Daniel 1:7.

> Котрим начальник євнухів дав імена: бо Даниїлові дав ім’я Валтасар; а Хананії — Шадрах; а Мішаїлові — Мешах; а Азарії — Авед-Неґо. Даниїла 1:7.

Daniel was given the name “Belteshazzar” in chapter one, and he is never identified as “Belteshazzar” again until his last vision is introduced. Belteshazzar is therefore his name in his first and last testimony. The change of a name in prophecy represents a symbol of the covenant relation between God and His people. When the Lord entered into covenant with Abram and Sarai, He changed their names to Abraham and Sarah. He changed Jacob’s name to Israel, and He promises to give His last day covenant people a new name.

У першому розділі Даниїл отримав ім’я «Валтасар», і далі його більше не називають «Валтасаром» аж поки не розпочинається його останнє видіння. Отже, «Валтасар» — це його ім’я у першому та останньому свідченні. Зміна імені в пророцтві є символом заповітних взаємин між Богом і Його народом. Коли Господь уклав заповіт з Аврамом і Сараєю, Він змінив їхні імена на Авраам і Сара. Він змінив ім’я Якова на Ізраїль, і Він обіцяє дати Своєму заповітному народові останніх днів нове ім’я.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Isaiah 61:1, 2.

> Заради Сіону я не мовчатиму, і заради Єрусалима не заспокоюся, аж доки його праведність не засяє, мов сяйво, а його спасіння — як світильник, що палає. І побачать народи твою праведність, і всі царі — твою славу; і тебе назвуть новим ім’ям, яке уста Господні наречуть. Ісая 61:1, 2.

To the Philadelphians, who are the one hundred and forty-four thousand of the last days, He also makes this promise.

Філадельфійцям, які становлять сто сорок чотири тисячі в останні дні, Він також дає цю обітницю.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Переможця Я зроблю стовпом у храмі Мого Бога, і він уже більше не вийде звідти; і напишу на ньому ім’я Мого Бога, і ім’я міста Мого Бога, Нового Єрусалима, що сходить з неба від Мого Бога; і напишу на ньому Моє нове ім’я. Хто має вухо, нехай слухає, що Дух говорить церквам. Об’явлення 3:12, 13.

The prophets illustrate God’s people of the last days, and unlike Abraham, Sarah and Israel the precise meaning of Belteshazzar is unknown. The name God gives to His last day people to represent His covenant relationship is an unknown name until the time when He gives them the name. The name Belteshazzar is identifying Daniel as God’s covenant people of Philadelphia in the last days, but the actual name is hidden until the sealing, for the name is written upon their foreheads, which is also where the seal is written.

Пророки зображують Божий народ останніх днів, і, на відміну від Авраама, Сари та Ізраїля, точне значення імені Валтасар невідоме. Ім’я, яке Бог дає Своєму народові останніх днів як вияв Його завітних стосунків, залишається невідомим до того часу, коли Він дає їм це ім’я. Ім’я Валтасар ототожнює Даниїла з Божим завітним народом Філадельфії в останні дні, але справжнє ім’я приховане до запечатування, бо це ім’я написане на їхніх чолах, там само, де написана й печать.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. Revelation 14:1.

> І я побачив, і ось, Агнець стояв на горі Сіон, і з Ним — сто сорок чотири тисячі, які мали на своїх чолах написане ім’я Його Отця. Об’явлення 14:1.

Daniel is called Belteshazzar in chapter one and then in chapter ten, thus identifying himself as a symbol of the movement of the first angel, and the movement of the third angel, for chapter one, represents the first angel’s message, as previously identified in detail in earlier articles. Chapter ten therefore represents the movement of the third angel, and the covenant people of the last days. The verse then identifies Belteshazzar as a symbol of those who understand the increase of knowledge that was unsealed in the reform movement that began in 1989. This is represented by the emphasis upon what Daniel (Belteshazzar) knew.

Даниїла названо Belteshazzar у першому розділі, а потім у десятому, тим самим ототожнюючи його як символ руху першого ангела та руху третього ангела, бо перший розділ представляє звістку першого ангела, як це раніше детально окреслено в попередніх статтях. Отже, десятий розділ представляє рух третього ангела та народ завіту останніх днів. Отже, цей вірш ототожнює Belteshazzar як символ тих, хто розуміє примноження знання, яке було розпечатане в реформаторському русі, що розпочався 1989 року. Це представлено підкресленням того, що знав Даниїл (Belteshazzar).

Daniel is identified as knowing the “thing” which “was revealed unto Daniel,” “and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.” Daniel understood the “thing,” and also “the vision.” The Hebrew word “dabar,” is translated as “thing” in the verse, and it means “word.” Prophetically the “word” represents both the vision of the “seven times,” but also it represents Christ, who is the Word. Both the “seven times,” and Christ are the Rock which the builders rejected, and Daniel represents a people who understand both elements of the symbolism of the Word.

Даниїла названо тим, хто знав «річ», яка «була відкрита Даниїлові», «і та річ була істинною, але призначений час був довгий: і він зрозумів ту річ і мав розуміння видіння». Даниїл розумів «річ», а також «видіння». Єврейське слово «dabar» перекладене в цьому вірші як «річ», і воно означає «слово». Пророчо «слово» представляє як видіння «семи часів», так і Христа, який є Словом. І «сім часів», і Христос є Скелею, яку відкинули будівничі, а Даниїл представляє народ, який розуміє обидва елементи символізму Слова.

In Daniel chapter nine, verse twenty-three we find one of the most important verses connected with the time prophecies of the twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years, which are represented by the question of Daniel chapter eight, verse thirteen, and the answer in verse fourteen. The question asks, “How long shall be the “chazon” vision identifying the trampling down of the sanctuary and host that was accomplished by paganism and then papalism?” The trampling down took twenty-five hundred and twenty years, in fulfillment of Leviticus twenty-six’s “seven times.”

У дев’ятому розділі книги Даниїла, у двадцять третьому вірші, ми знаходимо один із найважливіших віршів, пов’язаних із часовими пророцтвами про дві тисячі триста років і дві тисячі п’ятсот двадцять років, які представлені запитанням у восьмому розділі (вірш 13) та відповіддю у вірші 14. Питання звучить: «Доки триватиме видіння «хазон», яке окреслює потоптання святині й воїнства, що було здійснене спочатку язичництвом, а потім папством?» Потоптання тривало дві тисячі п’ятсот двадцять років, у виконання «семи разів» з Левіта 26.

The answer to verse thirteen’s question was unto twenty-three hundred years, then shall the sanctuary that has been trampled down, be cleansed, and the “mareh” vision of twenty-three hundred years ties the two time prophecies together, and in verse twenty-three of Daniel nine, Gabriel is leading Daniel to understand the relation of the two visions.

Відповідь на питання тринадцятого вірша була: до двох тисяч трьохсот років, тоді святилище, яке було потоптане, буде очищене, а видіння "mareh" на дві тисячі триста років пов’язує між собою два часові пророцтва, і в двадцять третьому вірші дев’ятого розділу Даниїла Гавриїл веде Даніїла до розуміння взаємозв’язку двох видінь.

> At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:23.

> На початку твоїх молінь вийшло слово, і я прийшов, щоб об’явити тобі; бо ти дуже любий: отож зрозумій слово і розваж видіння. Даниїла 9:23.

The word translated both as “understand,” “consider” in the verse is the Hebrew word “biyn,” and it means “to mentally separate”. Gabriel informs Daniel to make a mental separation between “the matter” and “the vision.” The “vision” in the verse is the Hebrew word “mareh,” and it is the vision of the twenty-three hundred years that concluded on October 22, 1844. The Hebrew word translated as “matter,” is the same word translated as “thing,” in verse one of chapter ten. It is the Hebrew word “dabar,” and it represents the vision of the twenty-five hundred and twenty years that also concluded on October 22, 1844.

Слово, перекладене у вірші і як "understand", і як "consider", — це єврейське слово "biyn", і воно означає "відокремлювати в думці". Гавриїл повідомляє Даниїлові, щоб він зробив розумове розмежування між "the matter" і "the vision". Слово "vision" у вірші — це єврейське слово "mareh", і це видіння про дві тисячі триста років, що завершилися 22 жовтня 1844 року. Єврейське слово, перекладене як "matter", — те саме слово, яке перекладено як "thing" у першому вірші десятого розділу. Це єврейське слово "dabar", і воно позначає видіння про дві тисячі п’ятсот двадцять років, що також завершилися 22 жовтня 1844 року.

In verse one of chapter ten, God’s covenant people of the last days are represented by Belteshazzar, and they have understood the increase of knowledge that arrived at the time of the end in 1989, that allowed them to understand the connection of the two visions, which the Millerites of the movement of the first angel only partially understood. In the verse, the vision represented as the “thing” is identified as the longest of the two prophecies, because coupled in between the two references in the verse to the “thing,” Daniel identifies the time appointed to the “thing” (the dabar) was “long”, in relation to the vision (mareh).

У першому вірші десятого розділу Божий завітний народ останніх днів представлений як Belteshazzar, і цей народ усвідомив помноження пізнання, яке настало в «час кінця» у 1989 році, що дало йому змогу зрозуміти зв’язок двох видінь, який міллеріти руху першого ангела осягнули лише частково. У цьому вірші видіння, представлене як «річ», визначається як найдовше з двох пророцтв, бо між двома згадками у вірші про «річ» Даниїл зазначає, що призначений для «речі» (the dabar) час був «довгий» щодо видіння (mareh).

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> У третьому році Кіра, царя Персії, було відкрито Даниїлові, якого називали Валтасаром, слово; і те слово було правдиве, але призначений час був далекий; і він зрозумів те слово й мав розуміння у видінні. Даниїла 10:1.

The subtle truth that the “seven times,” is the longest time prophecy which the Millerites proclaimed, is denied by Laodicean Adventism, based upon a passage that they wrest to their own destruction. By rejecting the “seven times,” in the rebellion of 1863, they do not see the relation of the two prophecies, and can only, or will only, see the next passage as identifying the twenty-three hundred years.

Тонка істина, що «сім часів» є найдовшим пророцтвом часу, яке проголошували міллеріти, заперечується лаодикійським адвентизмом на підставі уривка, який вони перекручують на свою погибель. Відкинувши «сім часів» у бунті 1863 року, вони не бачать взаємозв’язку двох пророцтв і можуть лише, або ж лише хочуть, бачити наступний уривок як такий, що визначає дві тисячі триста років.

> “The experience of the disciples who preached the ‘gospel of the kingdom’ at the first advent of Christ, had its counterpart in the experience of those who proclaimed the message of His second advent. As the disciples went out preaching, ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire, that the judgment was at hand, and the everlasting kingdom was to be ushered in. The preaching of the disciples in regard to time was based on the seventy weeks of Daniel 9. The message given by Miller and his associates announced the termination of the 2300 days of Daniel 8:14, of which the seventy weeks form a part. The preaching of each was based upon the fulfillment of a different portion of the same great prophetic period.” The Great Controversy, 351.

> Досвід учнів, які проповідували «євангеліє царства» під час першого пришестя Христа, мав свій відповідник у досвіді тих, хто проголошував вістку про Його друге пришестя. Як учні виходили, проповідуючи: «Сповнився час, і наблизилося Царство Боже», так Міллер та його співробітники проголошували, що найдовший і останній пророчий період, представлений у Біблії, ось-ось закінчиться, що суд наблизився, і має настати вічне царство. Проповідь учнів щодо часу ґрунтувалася на сімдесяти тижнях із Дан. 9. Вістка, подана Міллером та його співробітниками, оголошувала завершення 2300 днів із Дан. 8:14, частиною яких є сімдесят тижнів. Проповідь кожного ґрунтувалася на виконанні різної частини того самого великого пророчого періоду. Велика боротьба, 351.

Don’t miss the inherent logic of this last passage. Laodicean Adventism does not teach the world that the Millerites thought the sanctuary to be cleansed was the heavenly sanctuary, for they, and any who wish to look at the historical record, know that the Millerites believed the sanctuary to be cleansed was the earth. The passage Laodicean Adventism wrests to their own destruction is “so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire”, which they insist is the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen.

Не випустіть з уваги внутрішню логіку цього останнього уривку. Лаодикійський адвентизм не твердить світові, що міллерити вважали, ніби святилище, яке має бути очищене, — це небесне святилище, бо вони, як і кожен, хто захоче звернутися до історичних джерел, знають, що міллерити вірили: святилищем, яке має бути очищене, є земля. Уривок, який Лаодикійський адвентизм перекручує собі на погибель, — це: «тож Міллер і його спільники проголошували, що найдовший і останній пророчий період, представлений у Біблії, ось-ось має закінчитися», — і вони наполягають, що йдеться про дві тисячі триста років із восьмого розділу книги Даниїла, чотирнадцятого вірша.

Adventism’s own history books identify that the three hundred Millerite preachers ALL used the 1843 pioneer chart in their presentations, and it is crystal clear on the chart, in the rest of the historical testimony, that the “seven times,” (twenty-five hundred and twenty years), was the prophecy they identified as the “longest and last prophetic period,” which was “about to expire.” Due to their rebellion of 1863, when they rejected the foundation stone of the “seven times,” they now blindly insist that Sister White is re-writing established history in the passage from The Great Controversy.

Власні історичні книги адвентизму стверджують, що всі без винятку триста проповідників міллеритів у своїх проповідях користувалися піонерською таблицею 1843 року, і з цієї таблиці та з решти історичних свідчень цілком очевидно, що «сім часів» (дві тисячі п’ятсот двадцять років) було пророцтвом, яке вони визначали як «найдовший і останній пророчий період», що «ось-ось мав закінчитися». Через їхній відступ 1863 року, коли вони відкинули наріжний камінь — «сім часів», вони тепер сліпо наполягають, що сестра Вайт переписує усталену історію в уривку з «Великої боротьби».

In verse one of Daniel chapter ten, Belteshazzar represents God’s people of the last days, and they understand both the question and answer of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, that Sister White identifies as the foundation and central pillar of the Advent faith. The portrayal that Daniel represents in the verse, he is marking a distinction between God’s covenant people of the last days, and Laodicean Adventism, for they are those who understand the increase of knowledge in 1989.

У першому вірші десятого розділу книги Даниїла Белтешаццар представляє Божий народ останніх днів, і цей народ розуміє як запитання, так і відповідь із восьмого розділу книги Даниїла, віршів тринадцятого та чотирнадцятого, які Сестра Вайт визначає як підвалину та центральний стовп адвентної віри. Образ, який подає Даниїл у цьому вірші, проводить розрізнення між Божим завітним народом останніх днів і лаодикійським адвентизмом, бо саме Божий завітний народ останніх днів розуміє примноження знання 1989 року.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> У третьому році Кіра, царя Персії, було відкрито Даниїлові, якого називали Валтасаром, слово; і те слово було правдиве, але призначений час був далекий; і він зрозумів те слово й мав розуміння у видінні. Даниїла 10:1.

Verse one is the beginning of the vision given by the Hiddekel River that ends in chapter twelve. It is there where we find the unsealing of the book of Daniel at the time of the end, so the representation of Daniel understanding both the “thing” and the “vision,” is connected with those who understand, and who are identified as the “wise,” in contrast with those who do not understand, and are identified as “wicked.” In verse ten of chapter twelve, the distinction between the two classes is represented.

Перший вірш є початком видіння, даного при ріці Хіддекел, яке завершується у дванадцятому розділі. Саме там ми знаходимо розпечатання книги Даниїла у час кінця, тож зображення Даниїла, який розуміє і «річ», і «видіння», пов’язане з тими, хто розуміє, яких означено як «мудрі», на противагу тим, хто не розуміє, яких означено як «нечестиві». У десятому вірші дванадцятого розділу подано розрізнення між цими двома категоріями.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Багато хто очистяться, вибіляться й будуть випробувані; але безбожні чинитимуть безбожно: і ніхто з безбожних не зрозуміє; але мудрі зрозуміють. Даниїла 12:10.

The “wise” understand, and the wicked don’t understand, and the word translated as “understand” is the same word we identified in verse twenty-three of chapter nine. It is the Hebrew word “biyn,” which means to mentally separate. The wicked do not understand the increase of knowledge, for they are unwilling to make the mental separation of the two visions that are the truths which Belteshazzar is identified as understanding in verse one, when he is identified as Belteshazzar instead of Daniel. In verse one he is identified as God’s last day covenant people, and he is identified as those who understand the two visions, that God’s people are to make a mental distinction between. Jesus illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and in chapter twelve, the wise are those who understand the prophecy of twenty-three hundred years, and its direct relationship to “the longest and last” time prophecy, which is the twenty-five hundred and twenty years.

"Мудрі" розуміють, а нечестиві не розуміють, і слово, перекладене як "розуміти", — те саме слово, яке ми визначили у двадцять третьому вірші дев'ятого розділу. Це єврейське слово "biyn", що означає розумово відокремлювати. Нечестиві не розуміють примноження знання, бо не бажають здійснити розумове розмежування двох видінь, які є істинами, щодо яких у першому вірші сказано, що Белтешаццар їх розуміє, коли його названо Белтешаццаром замість Даниїла. У першому вірші його ототожнено з Божим заповітним народом останніх днів, і його ототожнено з тими, хто розуміє два видіння, між якими Божий народ має зробити розумове розрізнення. Ісус ілюструє кінець чогось його початком, а в дванадцятому розділі мудрі — це ті, хто розуміє пророцтво про дві тисячі триста років і його безпосередній зв'язок із "найдовшим і останнім" часовим пророцтвом, яке становить дві тисячі п'ятсот двадцять років.

We will continue our study of Daniel’s last vision in the next article.

Ми продовжимо наше вивчення останнього видіння Даниїла у наступній статті.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Мій народ гине через брак пізнання: бо ти відкинув пізнання, то й Я відкину тебе, щоб ти не був Мені священиком; бо ти забув Закон Бога свого, то й Я забуду дітей твоїх. Осія 4:6.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:5–10.

> І ви також, як живі камені, збудовуєтесь у духовний дім, святе священство, щоб приносити духовні жертви, приємні Богові через Ісуса Христа. Тому й у Писанні сказано: Ось, кладу на Сіоні наріжний камінь, вибраний, дорогоцінний; і хто вірує в Нього, не осоромиться. Для вас же, що віруєте, Він — дорогоцінний; а для непокірних — камінь, який відкинули будівничі, той став головою кута, і камінь спотикання та скеля згіршення — для тих, що спотикаються об слово, будучи непокірні; до цього вони й призначені. Але ви — рід вибраний, священство царське, народ святий, народ особливий, щоб звіщати чесноти Того, хто покликав вас із темряви у Своє дивне світло; ви, що колись не були народом, а тепер — народ Божий; ті, хто не одержали були милості, а тепер одержали милість. 1 Петра 2:5–10.

> And account that the longsuffering of our Lord is salvation; even as our beloved brother Paul also according to the wisdom given unto him hath written unto you; As also in all his epistles, speaking in them of these things; in which are some things hard to be understood, which they that are unlearned and unstable wrest, as they do also the other scriptures, unto their own destruction. Ye therefore, beloved, seeing ye know these things before, beware lest ye also, being led away with the error of the wicked, fall from your own stedfastness. 2 Peter 3:15–17.

> І майте за спасіння довготерпіння Господа нашого; як і наш улюблений брат Павло, за даною йому мудрістю, написав вам; як і в усіх своїх посланнях, де він говорить про ці речі; в яких є деякі речі важкі для розуміння, які невчені та нестійкі перекручують, як і інші Писання, на свою погибель. Тож ви, улюблені, знаючи це наперед, стережіться, щоб і ви, зведені помилкою беззаконних, не відпали від своєї твердості. 2 Петра 3:15–17.

> Of these things put them in remembrance, charging them before the Lord that they strive not about words to no profit, but to the subverting of the hearers. Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:14–16.

> Про це нагадуй їм, заклинаючи їх перед Господом, щоб не сперечалися про слова, що не приносять користі, а лише на руїну слухачам. Старайся показати себе Богові схваленим, працівником, якому нема чого соромитись, який правильно розділяє слово істини. Уникай нечестивого й пустого марнослів’я, бо воно веде до ще більшої безбожності. 2 Тимофія 2:14–16.

Back to Articles