Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixteen

Книга Даниїла - Номер сто шістнадцять

Unveiling the Days of Vengeance: A Prophetic Exploration of Jeremiah’s Warning and the Final Generation

Розкриття днів помсти: пророче дослідження застереження Єремії та останнього покоління

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word

We were considering Jeremiah chapter fifty in the previous article, and in the passage the judgment upon Babylon, that begins at the soon coming Sunday law in the United States and ends with the wrath of God. The executive judgment is the day of the Lord’s vengeance that was represented by the destruction of Jerusalem in the year 70 AD. The destruction of Jerusalem accomplished by Rome in 70 AD, had been typified by the destruction of Jerusalem carried out by Nebuchadnezzar. Together they provided two witnesses of the Executive Judgment of the whore of Tyre, who is also the whore of Revelation chapter seventeen.

У попередній статті ми розглядали п’ятдесятий розділ Єремії та в ньому — суд над Вавилоном, що починається з недільного закону, який невдовзі буде запроваджено у Сполучених Штатах, і завершується Божим гнівом. Виконавчий суд — це день Господньої помсти, який був представлений зруйнуванням Єрусалима у 70 році н. е. Зруйнування Єрусалима, здійснене Римом у 70 році н. е., було попередньо прообразене руйнуванням Єрусалима, здійсненим Навуходоносором. Разом вони стали двома свідками виконавчого суду над блудницею Тиру, яка також є блудницею з сімнадцятого розділу Об’явлення.

Jeremiah informs us that when the Lord’s vengeance is accomplished upon modern Babylon, beginning with the soon-coming Sunday law, that “In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve.” In those days, the sealing of the one hundred and forty-four thousand will have already been accomplished.

Пророк Єремія повідомляє, що коли Господня помста звершиться над сучасним Вавилоном, починаючи з недільного закону, який незабаром настане, тоді: "У ті дні та в той час, говорить Господь, шукатимуть беззаконня Ізраїля — і його не буде; і гріхи Юди — і їх не знайдуть, бо Я прощу тих, кого залишу." У ті дні запечатування ста сорока чотирьох тисяч уже буде звершене.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 216.

> "Що ви робите, браття, у великій справі приготування? Ті, хто єднаються зі світом, приймають мирський образ і готуються до знака звіра. Ті, хто не довіряють собі, хто смиряються перед Богом і очищують свої душі, покоряючись істині, — такі приймають небесний образ і готуються до Божої печатки на їхніх чолах. Коли вийде указ і буде накладено відбиток, їхній характер залишиться чистим і непорочним навіки." Свідчення, том 5, 216.

The executive judgment begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, who calls men and women to flee from Babylon, and Jeremiah says, “their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her.” Her judgment is accomplished by the “archers.” The first reference to an archer in the Scriptures is concerning Ishmael.

Виконавчий суд починається з другого голосу вісімнадцятого розділу Об’явлення, який закликає чоловіків і жінок утекти з Вавилону, а Єремія каже: "прийшов їхній день, час їхнього відвідання. Голос тих, що тікають і рятуються з землі Вавилону, щоб звістити на Сіоні помсту Господа, нашого Бога, помсту за його храм. Скличте лучників проти Вавилону: усі ви, хто натягає лука, таборуйте навколо нього; нехай ніхто з нього не втече: відплатіть їй за її діла; як вона робила, так учиніть із нею." Її суд здійснюється "лучниками". Перша згадка про лучника в Писанні стосується Ізмаїла.

> And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:17–20.

> І Бог почув голос юнака; і ангел Божий покликав до неї з неба і сказав їй: Що з тобою, Агар? Не бійся, бо Бог почув голос юнака там, де він є. Устань, підніми юнака й підтримай його своєю рукою, бо Я вчиню його великим народом. І Бог відкрив їй очі, і вона побачила криницю з водою; і вона пішла, наповнила міх водою й напоїла юнака. І Бог був з юнаком; і він зростав, і оселився в пустелі та став лучником. Буття 21:17-20.

The “hour of the great earthquake” in Revelation eleven identifies the beginning of the executive judgment upon the whore of Rome, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. In the “hour” “the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded.” The third woe, is the seventh trumpet. It is the archers of Islam that are employed to bring His judgment upon those who enforce the mark of papal authority (Sunday worship), and persecute those who uphold the mark of God’s authority (Sabbath worship).

"Година великого землетрусу" в одинадцятому розділі Об'явлення визначає початок виконавчого суду над блудницею Риму, який починається з недільного закону, що невдовзі буде запроваджений у Сполучених Штатах. У цю "годину" "третє горе невдовзі приходить. І сьомий ангел засурмив." Третє горе — це сьома сурма. Це лучники ісламу, яких залучено, щоб звершити Його суд над тими, хто нав'язують знак папської влади (недільне богослужіння), і переслідують тих, хто відстоює знак Божої влади (суботнє богослужіння).

In Luke chapter twenty-one Jesus in answering the disciple’s questions about the destruction of Jerusalem and the temple, provides an historical narrative that also represents the history of the last days. He references the “days of vengeance,” which was an essential prophetic attribute of His ministry as the Messiah, which He identified in His opening announcement of His ministry by reading from the prophet Isaiah to the church in Nazareth. The announcement at Nazareth, and the passage from Isaiah represented not only His ministry, but the message of His disciples, and more specifically the work and ministry of the movement of the one hundred and forty-four thousand.

У двадцять першому розділі Євангелія від Луки Ісус, відповідаючи на запитання учнів про зруйнування Єрусалима і храму, подає історичний виклад, який також відображає історію останніх днів. Він посилається на «дні відплати», що були суттєвою пророчою ознакою Його служіння як Месії, яку Він окреслив у своєму першому проголошенні Свого служіння, читаючи з пророка Ісаї в церкві в Назареті. Назаретське проголошення і уривок з Ісаї відображали не лише Його служіння, а й послання Його учнів і, зокрема, діяльність і служіння руху ста сорока чотирьох тисяч.

> The spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them. For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Дух Господа Бога наді мною; бо Господь помазав мене благовістити смиренним; Він послав мене перев'язати розбитих серцем, проголосити полоненим свободу, а зв'язаним — відкриття темниці; провістити рік уподобання Господнього і день помсти нашого Бога; утішити всіх, хто сумує; щоб дати сумуючим у Сіоні: замість попелу — вінець, єлей радості — замість смутку, одежу хвали — замість духа зневіри; щоб їх назвали деревами праведності, насадженням Господнім, щоб Він прославився. І збудують давні руїни, піднімуть прадавні спустошення, і відновлять спустошені міста, руїни багатьох поколінь. І чужинці стануть пасти ваші отари, а сини чужоземця будуть вашими орачами та виноградарями. А вас назвуть Священиками Господа; Служителями нашого Бога зватимуть вас; споживатимете багатство народів, і їхньою славою будете хвалитися. За вашу ганьбу буде вам подвійне, і замість сорому ви радітимете у своїй частці; тому у своїй землі посядете подвійне; вічна радість буде вам. Бо Я, Господь, люблю правосуддя, ненавиджу грабунок при всепаленнях; і керуватиму їхньою справою в правді, і укладу з ними вічний заповіт. І насіння їхнє буде знане серед народів, і їхній рід — між людьми; усі, хто їх побачить, пізнають їх, що вони — насіння, яке Господь поблагословив. Дуже радітиму в Господі, душа моя буде веселитися в моєму Бозі; бо Він зодягнув мене в одежі спасіння, покрив мене плащем праведності, як наречений оздоблює себе прикрасами, і як наречена прикрашає себе своїми коштовностями. Бо як земля виводить свій паросток, і як сад пророщує посіяне в ньому, так Господь Бог дасть зійти праведності й хвали перед усіма народами. Ісая 61:1-11.

The one hundred and forty-four thousand who are sealed in Ezekiel chapter nine, are those who are mourning over the sins in the church and in the world. “The acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God,” is when those who mourn in Zion are comforted, and become “trees of righteousness” in order to “glorify the Lord.” They glorify the Lord, for “in those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none.” Those who mourn are those who have been sealed and they are those who “shall build the old wastes,” who “shall raise up the former desolations, and” who “shall repair the waste cities, the desolations of many generations.” They shall “be named the Priests of the Lord,” and men shall call them “the Ministers of our God.”

Сто сорок чотири тисячі, запечатані, про яких ідеться в дев’ятому розділі книги Єзекіїля, — це ті, що оплакують гріхи в церкві та у світі. "Вгодний Господу рік, і день помсти нашого Бога," — це коли ті, що сумують у Сіоні, утішаються і стають "деревами праведності", щоб "прославити Господа." Вони прославляють Господа, бо "в ті дні й у той час, говорить Господь, беззаконня Ізраїля будуть шукати — і його не буде." Ті, що сумують, — це запечатані; саме вони "збудують давні руїни", "підіймуть колишні спустошення" і "відновлять спустошені міста, руїни багатьох поколінь." Вони будуть "названі Священиками Господа", і люди зватимуть їх "Служителями нашого Бога".

The righteousness of the one hundred and forty-four thousand is to “spring forth before all nations,” when they are lifted up as an ensign in the hour of the great earthquake. Their righteousness is caused progressively, for it is “as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth.” The sealing of the one hundred and forty-four thousand began at the arrival of the latter rain on September 1, 2001. It is then that the buds of earth were brought forth. Isaiah identifies when the buds spring forth.

Праведність ста сорока чотирьох тисяч має "прорости перед усіма народами", коли їх піднесуть як знам'я в годину великого землетрусу. Їхня праведність зростає поступово, бо вона "як земля випускає свій пагін і як сад дає сходити посіяному в ньому; так Господь Бог спричинить, щоб праведність і хвала проросли". Запечатування ста сорока чотирьох тисяч почалося з настанням пізнього дощу 1 вересня 2001 року. Саме тоді з'явилися паростки землі. Ісая вказує, коли паростки проростають.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Isaiah 27:8, 9.

> Мірою, коли воно пускає пагін, ти будеш судитися з ним; він стримує свій лютий вітер у день східного вітру. Тим-то очиститься беззаконня Якова; і оце весь плід — усунення його гріха: коли він зробить усі камені жертовника, мов крейдяні камені, розбиті на друзки, гаї та боввани не встоять. Ісая 27:8, 9.

In “the day of the east wind” which is His “rough wind” that “He stayeth,” the “shooting forth” of the buds will begin when the rain is “measured.” “Stayeth” means restrained. When the four winds are restrained by the four angels of Revelation chapter seven, the sealing of the one hundred and forty-four thousand begins. At that time the latter rain begins to “sprinkle” in moderation, for the word “measure” in the verse means moderation. At the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand the latter rain is measured, and at the end of the period it is without measure.

У "день східного вітру", який є Його "суворим вітром", що "Він стримує", "розпускання" бруньок почнеться, коли дощ буде "виміряним". "Stayeth" означає стримуваний. Коли чотири вітри будуть стримані чотирма ангелами сьомого розділу Об’явлення, починається запечатування ста сорока чотирьох тисяч. Тоді пізній дощ починає "покраплювати" помірно, бо слово "міра" у вірші означає помірність. На початку періоду запечатування ста сорока чотирьох тисяч пізній дощ є "виміряним", а в кінці періоду — без міри.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> Велике виливання Духа Божого, яке осяює всю землю Його славою, не прийде, доки ми не матимемо просвітленого народу, що з досвіду знає, що означає бути співпрацівниками Божими. Коли ми матимемо повну, всесердечну посвяту служінню Христові, Бог засвідчить це виливанням Свого Духа без міри; але цього не буде доти, доки найбільша частина церкви не є співпрацівниками Божими. Бог не може вилити Свого Духа, коли егоїзм і потурання собі так очевидні; коли панує дух, який, якщо висловити словами, передав би відповідь Каїна: «Хіба я сторож братові своєму?» Якщо істина для цього часу, якщо знамення, що згущуються повсюди і свідчать, що кінець усього близько, не здатні розбудити дрімаючу енергію тих, хто заявляє, що знає істину, тоді темрява, співмірна зі світлом, яке сяяло, спіткає ці душі. За їхню байдужість немає й тіні виправдання, яке вони зможуть представити Богові у великий день остаточного суду. Не буде жодної причини, яку можна було б навести, чому вони не жили, не ходили і не працювали у світлі священної істини Божого слова і тим самим не явили світові, затьмареному гріхом, через свою поведінку, своє співчуття і свою ревність, що силу і реальність Євангелія неможливо спростувати. Review and Herald, 21 липня 1896 р.

The testing period of the latter rain and sealing of the one hundred and forty-four thousand begins with the measuring of the outpouring of the Holy Spirit for the wheat and tares have reached the time of the harvest. The rain brings both classes to maturity, then at the end of the testing period the wheat and tares are separated, and the wheat will then “know by experience what it means to be laborers together with God” They will then “have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure.”

Період випробування пізнього дощу та запечатування ста сорока чотирьох тисяч починається з визначення міри виливання Святого Духа, бо пшениця і кукіль досягли часу жнив. Цей дощ доводить до зрілості обидві групи, а наприкінці періоду випробування пшениця і кукіль будуть відокремлені, і пшениця тоді "пізнає на власному досвіді, що означає бути співробітниками з Богом". Вони тоді "матимуть цілковиту, всім серцем посвяту служінню Христу, а Бог засвідчить це виливанням Свого Духа без міри".

The “day of the rough east wind” arrived on September 11, 2001, and Habakkuk’s debate over the counterfeit peace and safety message of the latter rain message, as opposed to the message identifying the day of God’s vengeance, began. At that point the plants, both wheat and tares began to bud and bring forth the fruit they would manifest at the judgment of the soon-coming Sunday law.

«День лютого східного вітру» настав 11 вересня 2001 року, і розпочалася суперечка Авакума щодо підробленого послання «мир і безпека», яке подають як послання «пізнього дощу», на противагу посланню, що вказує на день Божої помсти. Тоді рослини — і пшениця, і кукіль — почали пускати паростки й приносити той плід, який вони виявлять на суді невдовзі прийдешнього недільного закону.

> “Again, these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> "Ще раз ці притчі навчають, що після суду не буде часу благодаті. Коли праця благовістя буде завершена, відразу настає розділення між добрими і злими, і доля кожного класу назавжди визначена." Наочні уроки Христа, 123.

One class bows to the sun in Ezekiel chapter eight, and the other receives the seal of God in Ezekiel chapter nine. In Luke chapter twenty-one, Christ is identifying the one hundred and forty-four thousand, and He sets forth a sign that marks the final generation of earth’s history. He identified the sign that Christians must recognize in order to flee the destruction of Jerusalem.

Одна група поклоняється сонцю у восьмому розділі книги Єзекіїля, а інша приймає Божу печать у дев’ятому розділі. У двадцять першому розділі Євангелія від Луки Христос вказує на сто сорок чотири тисячі і дає знамення, що позначає останнє покоління в історії землі. Він визначив знамення, яке християни мають розпізнати, щоб утекти від знищення Єрусалима.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Коли ж побачите Єрусалим, оточений військами, то знайте, що наблизилося його спустошення. Тоді ті, що в Юдеї, нехай утікають у гори; а хто всередині нього, нехай виходять звідти; і хто в околицях, нехай не входять до нього. Бо то дні відплати, щоб збулося все написане. Луки 21:20–22.

Jesus identified, “line upon line,” more prophetic characteristics of the sign, for His words are recorded not only by Luke, but also by Matthew and Mark.

Ісус, «рядок за рядком», окреслив додаткові пророчі риси цього знамення, бо Його слова записані не лише Лукою, а й Матвієм і Марком.

> And this gospel of the kingdom shall be preached in all the world for a witness unto all nations; and then shall the end come. When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:14–16.

> І це Євангеліє Царства буде проповідуване по всьому світі на свідчення всім народам; і тоді настане кінець. Отож, коли побачите гидоту спустошення, про яку сказав пророк Даниїл, що стоятиме на святому місці, (хто читає, нехай розуміє:) Тоді ті, хто в Юдеї, нехай тікають у гори. Матвія 24:14-16.

> And the gospel must first be published among all nations. But when they shall lead you, and deliver you up, take no thought beforehand what ye shall speak, neither do ye premeditate: but whatsoever shall be given you in that hour, that speak ye: for it is not ye that speak, but the Holy Ghost. Now the brother shall betray the brother to death, and the father the son; and children shall rise up against their parents, and shall cause them to be put to death. And ye shall be hated of all men for my name’s sake: but he that shall endure unto the end, the same shall be saved. But when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not, (let him that readeth understand,) then let them that be in Judaea flee to the mountains. Mark 13:10–14.

> І спершу мусить бути проповідане Євангеліє між усіма народами. Коли ж поведуть вас і видадуть, не журіться наперед, що будете говорити, і не обмірковуйте; але що буде дано вам тієї години, те й говоріть: бо не ви говоритимете, а Святий Дух. І брат видасть брата на смерть, і батько сина; і повстануть діти на батьків і на смерть їх віддадуть. І будуть вас ненавидіти всі за Моє Ім’я; але хто витерпить до кінця, той спасеться. Коли ж побачите мерзоту спустошення, сказану пророком Даниїлом, що стоїть там, де не слід, (хто читає, нехай розуміє,) тоді ті, що в Юдеї, нехай утікають у гори. Марка 13:10-14.

Before the seven last plagues, which is the final and perfect fulfillment of the “days of vengeance,” is accomplished upon two classes the gospel of the kingdom must be preached and published among all nations. The gospel message is given to the nations at the soon-coming Sunday law in the United States, when the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign. The “days of vengeance” represents the period of the Executive Judgment of the whore of Babylon, which begins with the Sunday law in the United States and ends when Michael stands up and human probation closes, and the wrath of God is poured out in the seven last plagues.

Перш ніж сім останніх кар, які є остаточним і досконалим виконанням «днів помсти», звершаться над двома класами, євангеліє Царства має бути проповідане і проголошене серед усіх народів. Євангельська вістка буде дана народам під час недільного законe, що незабаром настане в Сполучених Штатах, коли сто сорок чотири тисячі будуть піднесені як знамено. «Дні помсти» означають період Виконавчого Суду над блудницею Вавилонською, який починається з недільного закону в Сполучених Штатах і закінчується, коли постане Михаїл і завершиться людський випробувальний час, а гнів Божий буде вилитий у вигляді семи останніх кар.

The period of time is the “hour” which Mark identifies, and the “hour” of the “great earthquake,” and the “hour” the ten kings agree to give their seventh kingdom unto the papacy. When the last soul has accepted the gospel that is published to all nations, probation closes, and God’s wrath is poured out without mercy. That period begins with the gospel being proclaimed to all nations as the ensign is lifted up, and ends when the last person responds to the gospel message proclaimed and preached and published by the ensign. That period of time is the “days of vengeance.”

Період часу — це «година», яку визначає Марко, і «година» «великого землетрусу», і «година», коли десять царів погоджуються віддати своє сьоме царство папству. Коли остання душа прийме Євангеліє, оприлюднене серед усіх народів, випробувальний період завершується, і Божий гнів виливається без милості. Цей період починається з проголошення Євангелія всім народам, коли підносять стяг, і закінчується, коли остання людина відгукнеться на євангельську вістку, проголошену, проповідану й оприлюднену через стяг. Той період часу — це «дні помсти».

In Luke, chapter twenty-one, Jesus is pinpointing that history, for He is identifying the final generation, that will not die before His second coming. He identifies a sign, which is represented as the abomination of desolation spoken of by Daniel the prophet. The sign is when the abomination of desolation stands in the “holy place,” and when it is “standing where it ought not,” which is also when Jerusalem is “compassed with armies.”

В Євангелії від Луки, у двадцять першому розділі, Ісус точно вказує на цей відрізок історії, адже Він визначає останнє покоління, яке не помре до Його другого пришестя. Він окреслює знак, представлений як «мерзота спустошення», про яку говорив пророк Даниїл. Цей знак — коли мерзота спустошення стоїть на «святому місці» і коли вона «стоїть там, де не повинна», а також коли Єрусалим «оточений військами».

When Jerusalem was compassed by armies in the year 66 by Cestius, the Christians in Jerusalem fled the city, and Sister White identifies that not one Christian died during the destruction that ultimately ended in the year 70. Cestius initiated a siege, and then withdrew for apparently unknown reasons, and the Christians in the city fled in agreement with the warning associated with the sign. In the year 70 Titus completed the destruction by once again instituting a siege. The siege of Cestius was the beginning of what is called the First Jewish-Roman War, and the siege and destruction accomplished by Titus was the end of the First Jewish-Roman War.

Коли Єрусалим у 66 році був оточений військами Кестієм, християни в Єрусалимі втекли з міста, і сестра Вайт зазначає, що жоден християнин не загинув під час руйнування, яке зрештою завершилося у 70 році. Кестій розпочав облогу, а потім, з очевидно невідомих причин, відступив, і християни в місті втекли відповідно до попередження, пов’язаного зі знаменням. У 70 році Тит завершив руйнування, знову розпочавши облогу. Облога Кестія була початком того, що називають Першою Юдейсько-римською війною, а облога і руйнування, здійснені Титом, стали кінцем Першої Юдейсько-римської війни.

The entire history lasted three and a half years, began and ended with a siege, and the beginning contained a sign for God’s people. That history was identified as the days of God’s vengeance by Christ, which was a specific element that He was to identify in His ministry. Those days represent the executive judgment upon the whore of Rome that begins at the soon-coming Sunday law, and ends when human probation closes. At the beginning of the executive judgment of the whore of Babylon, the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign, which is a sign. When God’s other flock see the sign, they are to flee out of Babylon, whose destruction was typified by the destruction of Jerusalem.

Уся ця історія тривала три з половиною роки, почалася й закінчилася облогою, а її початок містив знамення для Божого народу. Ту історію Христос визначив як дні Божої помсти, що було конкретним елементом, який Він мав визначити у Своєму служінні. Ці дні являють собою виконавчий суд над блудницею Риму, який починається з недільного закону, що невдовзі буде запроваджений, і закінчується із закриттям випробувального часу для людства. На початку виконавчого суду над блудницею Вавилону сто сорок чотири тисячі підносяться як стяг, що є знаменням. Коли інша Божа отара побачить це знамення, вона має утекти з Вавилону, руйнування якого було прообразно показане руйнуванням Єрусалима.

We will continue to consider Luke chapter twenty-one in the next article.

Ми продовжимо розглядати двадцять перший розділ Євангелія від Луки у наступній статті.

Back to Articles