Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Three

Книга Даниїла - Номер шістдесят три

Beyond Miller’s Charts: Islam, the Investigative Judgment, and the Final Testing

За межами діаграм Міллера: Іслам, слідчий суд та останнє випробування

Author

Jeff Pippenger

Published

January 27, 2024

Formats

PDF
Word

We have been informed that, “God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Miller was prevented by the history where he was raised up in from understanding the “great light” located in chapters twelve, thirteen, sixteen, seventeen and eighteen of Revelation, for those chapters identified the work of prophetic kingdoms which he could not see from his historical vantage point.

Нам було повідомлено, що «Бог спрямував розум Вільяма Міллера до пророцтв і дав йому велике світло щодо книги Об’явлення». Міллерові заважав історичний контекст, у якому він сформувався, зрозуміти «велике світло», викладене в дванадцятому, тринадцятому, шістнадцятому, сімнадцятому й вісімнадцятому розділах Об’явлення, бо в цих розділах окреслено діяльність пророчих царств, яку він не міг побачити зі своєї історичної перспективи.

The light given Miller on the book of Revelation was the Churches, Seals and Trumpets, and it is the last three Trumpets, which are identified as “three Woes,” that are represented upon Habakkuk’s two tables. The “great light,” given to Miller in the book of Revelation concerns the role of Islam in Bible prophecy. Yet even that “great light” was limited by his historical setting.

Світло, дане Міллеру щодо книги Об’явлення, стосувалося Церков, Печатей і Сурм, і саме останні три Сурми, які позначені як «три горя», представлені на двох таблицях Авакума. «Велике світло», дане Міллеру у книзі Об’явлення, стосується ролі ісламу в біблійному пророцтві. Та навіть те «велике світло» було обмежене його історичним контекстом.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> Сім церков Азії — це історія Церкви Христової в її семи формах, у всіх її звивинах і поворотах, у всьому її процвітанні й злигодах, від днів апостолів і аж до кінця світу. Сім печаток — це історія діянь влад і царів землі щодо Церкви, а також Божого захисту Його народу протягом того ж часу. Сім сурм — це історія семи особливих і тяжких судів, насланих на землю, тобто на Римську державу. А сім чаш — це сім останніх кар, насланих на Папський Рим. Усе це перемежовується багатьма іншими подіями, вплетеними, мов притоки, що наповнюють величну ріку пророцтва, доки все не приводить нас до океану вічності.

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> Це, на мою думку, — план пророцтва Івана в книзі Об’явлення. А той, хто бажає зрозуміти цю книгу, мусить мати ґрунтовні знання інших частин Слова Божого. Образи й метафори, ужиті в цьому пророцтві, не всі пояснюються в ньому самому, але їх слід знаходити в інших пророків і пояснюються вони в інших місцях Писання. Отже, очевидно, що Бог призначив вивчення цілого, аби здобути ясне знання будь-якої частини. Вільям Міллер, Лекції Міллера, том 2, лекція 12, 178.

Notice that Miller understood the seven last plagues as the seven judgments upon papal Rome. He could not understand that papal Rome was given a deadly wound that was to be healed. He recognized the seven trumpets as “a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom,” but was unable to recognize the distinction between the kingdoms of pagan and papal Rome. Therefore, his ability to see the distinction between the first four trumpets and the last three trumpets was limited.

Зверніть увагу, що Міллер розумів сім останніх пошестей як сім судів над папським Римом. Він не міг зрозуміти, що папському Риму була завдана смертельна рана, яка мала бути зцілена. Він розглядав сім сурм як "історію семи своєрідних і тяжких судів, насланих на землю, або Римське царство", але не міг розпізнати відмінність між царствами язичницького та папського Риму. Тому його здатність бачити різницю між першими чотирма сурмами та останніми трьома сурмами була обмеженою.

Miller was unable to recognize that the judgments brought against Rome, were God’s response to Sunday enforcement, for the Millerites were still worshipping on Sunday in their history. Miller was correct in recognizing that the trumpets were judgments upon Rome, but the specific reason the judgments were brought, and the distinction between the first four and last three Trumpets was limited, or non-existent. With that limited view, the “jewel” of the three woes of Islam was still included upon the charts that were directed by the hand of God, and should not be altered.

Міллер не зміг усвідомити, що суди, наслані на Рим, були Божою відповіддю на примусове запровадження дотримання неділі, бо міллеріти у своїй історії все ще поклонялися в неділю. Міллер мав рацію, визнаючи, що Труби були судами над Римом, але щодо конкретної причини цих судів і щодо відмінності між першими чотирма та останніми трьома Трубами його розуміння було обмеженим або й узагалі відсутнім. За такого обмеженого погляду «перлина» трьох горя ісламу все ж була зображена на таблицях, керованих Божою рукою, і їх не слід змінювати.

Enlightened discernment allows a “wise” student of prophecy to recognize that God not only inspired the holy men who wrote the Bible, but He also governed the work of the men who translated the King James Bible, and He specifically says that He employed the same type of divine oversight in the production of the two sacred charts.

Просвітлене розпізнання дозволяє «мудрому» досліднику пророцтв усвідомити, що Бог не лише надихав святих мужів, які писали Біблію, але й керував працею чоловіків, які перекладали Біблію короля Якова, і Він прямо каже, що застосував той самий вид божественного нагляду у створенні двох священних схем.

Miller’s “jewel” of the fifth, sixth and seventh Trumpets (Islam), shines ten times brighter in the last days, for it identifies the subject of the final Midnight Cry. The subject of the Midnight Cry in Millerite history was the date of the conclusion of the prophetic periods, and in this sense the “Midnight Cry” message of the last days (which is the message of Islam of the third Woe), has been typified by the date of October 22, 1844. That date in Millerite history typifies the soon-coming Sunday law, and both October 22, 1844, and the Sunday law were typified by the cross, which was the conclusion of the Triumphal Entry of Christ.

«Перлина» Міллера щодо п’ятої, шостої та сьомої Труб (Іслам) в останні дні сяє у десять разів яскравіше, бо вона визначає тему остаточного «Опівнічного крику». Предметом «Опівнічного крику» в історії міллеритів була дата завершення пророчих періодів, і в цьому сенсі вістка «Опівнічного крику» останніх днів (яка є вісткою ісламу третього «Горя») була прообразно представлена датою 22 жовтня 1844 року. Ця дата в історії міллеритів є прообразом скорого недільного закону, і як 22 жовтня 1844 року, так і недільний закон були прообразно представлені хрестом, що став завершенням Тріумфального В’їзду Христа.

Miller’s “jewel” of the fifth, sixth and seventh Trumpets (Islam), shines ten times brighter in the last days, for it identifies Islam in agreement with the theme of the last-day reformatory movement, which is Islam of the third Woe. Therefore, as the theme of the final reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand, it has been typified by the theme of each of the previous reformatory movements, whether it be the theme of “the resurrection” in the reformatory movement of Christ, the theme of “prophetic time” in the history of the Millerites, the theme of “the ark of God” in the reformatory movement of David or the theme of “the covenant” in the reformatory movement of Moses.

«Перлина» Міллера п’ятої, шостої й сьомої Сурм (іслам) сяє в останні дні у десять разів яскравіше, бо вона ідентифікує іслам у згоді з темою реформаторського руху останніх днів, якою є іслам третього Лиха. Отже, як тема завершального реформаторського руху ста сорока чотирьох тисяч, вона була прообразно представлена темою кожного з попередніх реформаторських рухів, чи то тема «воскресіння» в реформаторському русі Христа, тема «пророчого часу» в історії мілеритів, тема «ковчега Божого» в реформаторському русі Давида або тема «завіту» в реформаторському русі Мойсея.

Whether the event of the cross, the date of October 22, 1844, or the various themes of the reformatory movements, every date and theme represented a life-or-death testing question for the generation of that time. Miller’s “jewel” of the three Woes of Islam is a life-or-death test question, as represented in the parable of the ten virgins in terms of the “oil.” Miller’s jewels in the beginning of his dream shone as the sun, but at the end of his dream they shone “ten times brighter”. Miller’s jewels were like kerosene (lamp oil) in the history of the Millerites, but today those jewels are rocket fuel!

Чи то подія хреста, дата 22 жовтня 1844 року, чи різні теми реформаторських рухів — кожна дата й тема була випробувальним питанням на життя або смерть для покоління того часу. «Перлина» Міллера про три лиха ісламу є випробувальним питанням на життя або смерть, як це показано в притчі про десять дів у сенсі «олії». Перлини Міллера на початку його сну сяяли, як сонце, але наприкінці його сну вони сяяли «вдесятеро яскравіше». Перлини Міллера в історії міллерітів були наче гас (лампова олія), а сьогодні ті перлини — ракетне паливо!

The Millerites understood, and correctly applied, the time prophecy of Islam of the second Woe, that was fulfilled on August 11, 1840, but their understanding of the third Woe, which is the Seventh Trumpet, could not see the third Woe arriving as a judgment upon the sixth kingdom of Bible prophecy, for they did not see a fifth kingdom, let alone the sixth kingdom of Bible prophecy. Yet the “great light” on Revelation that was given to Miller is to shine ten times brighter in the “Midnight Cry” of the last days.

Міллеріти зрозуміли й правильно застосували часове пророцтво щодо Ісламу, пов’язане з другим горем, яке збулося 11 серпня 1840 року, але їхнє розуміння третього горя, тобто Сьомої Труби, не дозволяло побачити прихід третього горя як суд над шостим царством біблійного пророцтва, адже вони не бачили п’ятого царства, не кажучи вже про шосте царство біблійного пророцтва. Втім «велике світло» на книгу Об’явлення, дане Міллеру, має засяяти у десять разів яскравіше в «Опівнічному крику» останніх днів.

The truths represented upon Habakkuk’s two tables are essentially truths which were fulfilled in past history. The charts are based upon the time prophecies which Miller was led to assemble, and all those time prophecies had concluded by 1844. Those time prophecies will shine brighter in the last days, for they will be seen to be as accurate today as they were in Millerite history, but they possess no direct time predictions for the last days. They do, however, provide repeating prophetic types of the histories they represented in the past, but with a few of Miller’s jewels, future predictions are directly represented.

Істини, представлені на двох таблицях Авакума, по суті є істинами, які сповнилися в минулій історії. Таблиці ґрунтуються на часових пророцтвах, до збирання яких Міллер був спонуканий, і всі ті часові пророцтва завершилися до 1844 року. Ті часові пророцтва засяють яскравіше в останні дні, бо їх вважатимуть такими ж точними сьогодні, як і в історії міллеритів, але вони не містять прямих часових передбачень для останніх днів. Втім, вони дають повторювані пророчі типи тих історій, які вони представляли в минулому, але у випадку кількох коштовностей Міллера майбутні передбачення представлені безпосередньо.

The work of Christ in the heavenly sanctuary that began in 1844, continues until that work is finished. The prophecy of the twenty-three hundred days, and the work of cleansing that it identified, is still “in the process of fulfillment,” as Sister White states concerning the Ulai and Hiddekel Rivers, so that prophecy has an end-of-the-world fulfillment.

Служіння Христа у небесному святилищі, що розпочалося 1844 року, триває, доки це служіння не буде завершене. Пророцтво про дві тисячі триста днів і служіння очищення, на яке воно вказало, усе ще «у процесі виконання», як зазначає сестра Уайт щодо річок Улай і Хіддекел, тож це пророцтво має виконання наприкінці світу.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> Світло, яке Даниїл отримав від Бога, було дане особливо для цих останніх днів. Видіння, які він бачив на берегах Улаю та Хіддекелу, великих рік Шінеару, тепер у процесі сповнення, і всі передречені події незабаром збудуться. Свідчення для служителів, 112.

Portions of the visions of Daniel chapters seven and eight, which are on the two tables, are yet future, for they both identify the sanctuary work of Christ. Yet the histories of the kingdoms of Bible prophecy in those two chapters end with papal Rome receiving its deadly wound. The “stone” that is “cut out of the mountain without hands”, and the eighth kingdom of Daniel two are still future. But most of what is represented upon the charts in relation to Daniel chapters two, seven and eight has been fulfilled.

Частини видінь із сьомого й восьмого розділів Даниїла, зображені на двох таблицях, ще попереду, бо обидва вказують на святилищне служіння Христа. Та історії царств біблійного пророцтва в цих двох розділах закінчуються тим, що папський Рим отримує свою смертельну рану. «Камінь», що «відтесаний від гори без рук», і восьме царство з другого розділу Даниїла ще попереду. Але більшість із того, що подано на таблицях у зв’язку з другим, сьомим і восьмим розділами Даниїла, уже виконалося.

The work of Christ in the sanctuary, and the third Woe of Islam are essentially the two subjects that represent prophetic history beyond the time of the Millerites. Along with those two themes, is the last-day history that is typified when the two charts are brought together upon one line. When that is done, the first disappointment of 1843, as represented upon the first chart, finds its correction upon the second chart. Together they produce and identify the “hidden history” of the Seven Thunders, which is now being unsealed in connection with the unsealing of the Revelation of Jesus Christ.

Діло Христа у святилищі та третє горе ісламу — це, по суті, дві теми, які представляють пророчу історію після періоду міллеритів. Поруч із цими двома темами стоїть історія останніх днів, яка типологічно представлена, коли дві таблиці зводять в одну лінію. Коли це зроблено, перше розчарування 1843 року, як представлене на першій таблиці, знаходить своє виправлення на другій таблиці. Разом вони утворюють і виявляють «приховану історію» Семи Громів, яка нині розпечатується у зв’язку з розпечатуванням Об’явлення Ісуса Христа.

That “hidden history” is structured upon the “truth,” which is the three Hebrew letters that when combined, create the word “truth.” The word is created by the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet, and represent Jesus not only as the Truth, but as Alpha and Omega. The “hidden history” begins and ends with a disappointment, and has rebellion in the middle, for “thirteen” is a number which represents rebellion.

Ця «прихована історія» побудована на «істині», тобто на трьох єврейських літерах, які, поєднавшись, утворюють слово «істина». Це слово утворене першою, тринадцятою та останньою літерами єврейського алфавіту і представляє Ісуса не лише як Істину, але й як Альфу й Омегу. «Прихована історія» починається й закінчується розчаруванням, а посередині має бунт, бо «тринадцять» — це число, що означає бунт.

The year 1843, illustrated upon the first chart, identifies the first disappointment and the arrival of the tarrying time. The tarrying time leads to the arrival of the message of the Midnight Cry, where the rebellion of the foolish virgins is manifested. The message of the Midnight Cry is then proclaimed until the last disappointment. That “hidden history” of the Midnight Cry is repeated (to the very letter) in the last days.

Рік 1843, проілюстрований на першій діаграмі, визначає перше розчарування та настання часу зволікання. Час зволікання призводить до появи вістки Опівнічного крику, де проявляється бунт нерозумних дів. Потім вістка Опівнічного крику проголошується аж до останнього розчарування. Ця «прихована історія» Опівнічного крику повторюється (буквально) в останні дні.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> Мені часто вказують на притчу про десять дів, з яких п’ять були мудрі, а п’ять — нерозумні. Ця притча вже виконалася і ще виконається до останньої літери, бо вона має особливе застосування до цього часу і, подібно до звістки третього ангела, виконалася і надалі залишатиметься нинішньою істиною аж до кінця часу. Review and Herald, 19 серпня 1890 року.

When rightly understood, the previous statement identifies that the only group of people in the last days who have a possibility of being either a foolish or wise virgin, are people within a group who have suffered a disappointment. The disappointment is what produces the tarrying time, and the parable that “has been and will be fulfilled to the very letter” is premised upon the effects produced internally within the virgins during a tarrying time that begins with a disappointment. That disappointment that slew the “two witnesses” in the street of the city, and reduced them to dead, dry bones in the valley of death took place on July 18, 2020. Adventism, by and large, was not involved with that disappointment. If anything, they celebrated the failed prediction as the “two witnesses” lay slain in the street. To the very letter means “to the very letter”.

Правильно зрозуміле, попереднє твердження вказує, що єдиною групою людей в останні дні, які можуть виявитися або нерозумними, або мудрими дівами, є ті, що належать до спільноти, яка пережила розчарування. Саме розчарування породжує час зволікання, а притча, яка «була і буде виконана до останньої літери», ґрунтується на наслідках, що виникають у самих дів упродовж часу зволікання, який починається з розчарування. Те розчарування, яке вбило «двох свідків» на вулиці міста й обернуло їх на мертві, сухі кістки в долині смерті, сталося 18 липня 2020 року. Адвентизм загалом не був причетний до того розчарування. Якщо вже на те пішло, вони святкували провалене передбачення, тоді як «двоє свідків» лежали вбитими на вулиці. «До останньої літери» означає «до останньої літери».

In the Millerite history, the former covenant people (Protestantism), celebrated the failed prediction of 1843 (the first disappointment), and at that point the Protestants passed the limits of their probationary testing time. The testing time had begun on August 11, 1840, when the mighty angel of Revelation ten descended at the fulfillment of the time prophecy of the second Woe (Islam). The Protestants rejected prophetic time at the first disappointment, for the erroneous prediction provided them with an excuse for no longer seeking truth. The theme of all of the waymarks of the Millerite history was “time prophecy”.

В історії міллеритів колишній завітний народ (протестантизм) святкував провал пророцтва 1843 року (перше розчарування), і в той момент протестанти переступили межі свого випробувального часу. Випробувальний час почався 11 серпня 1840 року, коли могутній ангел десятого розділу Об’явлення зійшов при виконанні часового пророцтва про друге «Горе» (Іслам). Протестанти відкинули пророчий час під час першого розчарування, бо помилкове пророцтво дало їм привід більше не шукати істину. Темою всіх віх історії міллеритів було «часове пророцтво».

On September 11, 2001, the angel of Revelation eighteen descended at the fulfillment of the prophecy of the third Woe (Islam). The theme of all of the waymarks in the last days is Islam. The first disappointment marks the end of a cleansing of the former covenant people, as the former covenant people were then provided with an excuse for no longer seeking the truth. The testing time then began for “the virgins” of the last days, for the testing of the former covenant people that began with the descent of the angel, ended at the first disappointment. Thus, the testing of those who are represented as virgins began, and that process of testing will ultimately manifest whether the virgins are either foolish or wise.

11 вересня 2001 року ангел з вісімнадцятого розділу Одкровення зійшов під час виконання пророцтва про третє «горе» (іслам). Темою всіх віх останніх днів є іслам. Перше розчарування позначає кінець очищення колишнього народу завіту, бо тоді колишньому народові завіту було надано привід більше не шукати істину. Тоді розпочався час випробування для «дів» останніх днів, адже випробування колишнього народу завіту, що почалося зі зішестя ангела, закінчилося під час першого розчарування. Отже, почалося випробування тих, кого представлено як дів, і цей процес випробування зрештою виявить, чи є діви нерозумними чи мудрими.

Between the first and the last disappointment is the message of the Midnight Cry. The theme of the message of the Midnight Cry for the Millerites was “time”, and the theme of the message of the Midnight Cry in the last days is “Islam”. In Miller’s dream he is awakened with a shout (cry), and at that time, his jewels shine ten times brighter than they formerly shone. The jewels upon the charts that directly identifies a prediction for the last days is Islam and the investigative judgment. As such, the tests of the “message” of the Midnight Cry and of the “experience” represented by the investigative judgment, is not for the former covenant people, but for those who profess to be the last virgins.

Між першим і останнім розчаруванням — звістка Опівнічного крику. Темою звістки Опівнічного крику для послідовників Міллера був «час», а темою звістки Опівнічного крику в останні дні є «іслам». У сні Міллера його будить вигук (крик), і тоді його дорогоцінності сяють у десять разів яскравіше, ніж сяяли раніше. Тими дорогоцінностями на таблицях, що безпосередньо вказують на передбачення стосовно останніх днів, є іслам і слідчий суд. Отже, випробування «звістки» Опівнічного крику і «досвіду», представленого слідчим судом, призначені не для колишнього завітного народу, а для тих, хто називає себе останніми дівами.

The illustration that is produced when both charts are brought together, which identifies the history of the first to the last disappointment, identifies that in the time when the “hidden history” of the Seven Thunders is occurring, the final work of the investigative judgment is being accomplished. That final work is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and it takes place during the “troublous times” of Daniel nine, during the angering of the nations in Revelation eleven, the holding of the “four winds” of Revelation chapter seven, the “staying of the rough wind in the day of the east wind,” of Isaiah chapter twenty-seven, and the restraint of the “angry horse that is seeking to break loose and bring death and destruction” upon the world. All of these prophetic witnesses represent Islam of the third Woe, as represented upon the sacred charts.

Ілюстрація, яка утворюється при поєднанні обох карт і яка окреслює історію від першого до останнього розчарування, показує, що в час, коли відбувається «прихована історія» Семи Громів, здійснюється кінцева праця слідчого суду. Ця кінцева праця — це запечатування ста сорока чотирьох тисяч, і вона відбувається під час «тяжких часів» дев’ятого розділу книги Даниїла, під час розгнівання народів в одинадцятому розділі Об’явлення, під час стримування «чотирьох вітрів» сьомого розділу Об’явлення, «стримання суворого вітру в день східного вітру» двадцять сьомого розділу Ісаї, а також під час стримування «лютого коня, що намагається вирватися й принести світові смерть і руйнування». Усі ці пророчі свідчення представляють іслам третього горя, як це зображено на священних картах.

The three primary elements of the two sacred charts of Habakkuk that are specifically addressing events that were future to the publication of the charts, is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, Islam and the fulfillment of the parable of the ten virgins. The charts identify a testing, sealing process of both an “experience” and a “message.” The experience necessary for a foolish virgin is “Christ in you the hope of glory”, which represents the perfection represented by the one hundred and forty-four thousand.

Три основні елементи двох священних таблиць Авакума, які спеціально стосуються подій, що на момент їх публікації ще належали до майбутнього, — це запечатання ста сорока чотирьох тисяч, іслам і виконання притчі про десять дів. Таблиці окреслюють випробувальний і запечатувальний процес як "досвіду", так і "звістки". Досвід, необхідний для нерозумної діви, — це "Христос у вас — надія слави", що відображає досконалість, яку представляють сто сорок чотири тисячі.

> Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory: Whom we preach, warning every man, and teaching every man in all wisdom; that we may present every man perfect in Christ Jesus. Colossians 1:26–28.

> Ту таємницю, що була прихована від віків і поколінь, а тепер об’явлена його святим; яким Бог захотів об’явити, яке багатство слави цієї таємниці серед язичників — а саме: Христос у вас, надія слави; його ми проповідуємо, наставляючи кожну людину і навчаючи кожну людину в усій мудрості, щоб представити кожну людину досконалою в Христі Ісусі. Колосян 1:26–28.

The one hundred and forty-four thousand are represented as a group of people who have came out of a “captivity”. The captivity that is directly represented in the book of Revelation is the captivity of being dead in the street for three and a half days, as represented in Revelation chapter eleven. The captivity of a symbolic death is representing the “seven times” of Leviticus twenty-six, and that captivity requires the manifestation of repentance, as illustrated by Daniel’s prayer, in chapter nine.

Сто сорок чотири тисячі представлені як група людей, які вийшли з «полону». Полон, який безпосередньо представлений у книзі Одкровення, — це полон, що полягає в перебуванні мертвими на вулиці протягом трьох із половиною днів, як це показано в одинадцятому розділі Одкровення. Полон символічної смерті представляє «сім разів» із Левіта 26, і цей полон вимагає вияву покаяння, як це проілюстровано молитвою Даниїла в дев’ятому розділі.

When the dead dry bones are brought back to life, they are immediately lifted up as an “ensign”. In death they were without Christ within them, the hope of glory. Part of their required repentance was their acknowledgment that they had walked contrary to God, and that God had walked contrary to them. When they meet the requirements prophetically identified, Christ then “comes suddenly to His temple”, and the “experience” is attained that is needed in order to be a member of the ensign that is then lifted up.

Коли мертві сухі кості повертають до життя, їх одразу підносять як "стяг". У смерті вони були без Христа в собі — надії слави. Частиною їхнього необхідного покаяння було визнання того, що вони ходили наперекір Богові, і що Бог ходив наперекір їм. Коли вони виконують пророчо окреслені вимоги, тоді Христос "несподівано приходить до Свого храму", і здобувається необхідний "досвід", щоб стати частиною стяга, який тоді підноситься.

The “experience” that is illustrated when the two charts are brought together, is accomplished by the final work of Christ in the heavenly sanctuary. That “experience” is represented by the “mareh” vision, which is the vision of “the appearance”. The “message” that is needed is the “chazon” vision, of prophetic history. That “message” is identified as the message of God’s impending judgment upon a rebellious world that is brought about by Islam of the third Woe.

«Досвід», який ілюструється, коли дві діаграми поєднуються, здійснюється заключним служінням Христа в небесному святилищі. Цей «досвід» представлений видінням «mareh», яке є видінням «явлення». Потрібне «послання» — це видіння «chazon» пророчої історії. Це «послання» визначається як послання про Божий суд, що наближається, над бунтівним світом, який спричиняється ісламом третього горя.

In 1856, the Lord sought to finish the rebuilding of spiritual Jerusalem in Adventism. Under the arrival of the three angels from 1798 unto 1844, the Millerite temple had been built upon the foundations, represented as “jewels” in Miller’s dream, as represented by the prophetic truths on the two pioneer charts (1843 and 1850) that fulfilled Habakkuk chapter two. He then led His people to erect the wall of His seventh-day Sabbath law, and returned them to the “old paths” of ancient Israel to finish the work of the “street to walk in”. BUT, the old path included a doctrine, a prophecy, that was designed to test and separate them. In 1863, Adventism failed the test of the “seven times”, and began to wander in the wilderness of Laodicea.

У 1856 році Господь прагнув завершити відбудову духовного Єрусалима в Адвентизмі. Під час приходу трьох ангелів від 1798 до 1844 року міллеритський храм було збудовано на основах, представлених як «коштовності» в сні Міллера, що відображалося у пророчих істинах на двох піонерських діаграмах (1843 і 1850), які сповнили другий розділ книги пророка Авакума. Потім Він повів Свій народ звести мур Свого закону суботи сьомого дня і повернув їх до «старих стежок» давнього Ізраїлю, щоб завершити працю «вулиці, щоб ходити нею». АЛЕ, старий шлях включав учення, пророцтво, покликане випробувати й відділити їх. У 1863 році Адвентизм не витримав випробування «семи часів» і почав блукати пустелею Лаодикії.

October 22, 1844, typifies the soon-coming Sunday law, and at the Sunday law the work will be accomplished represented by the forty-nine years of finishing the street and wall in troublous times, as identified by Daniel.

22 жовтня 1844 року є прообразом недільного закону, що незабаром настане, і під час недільного закону буде звершено працю, представлену сорока дев’ятьма роками завершення вулиці та муру в буремні часи, як визначив Даниїл.

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:25.

> Отож знай і зрозумій, що від видання повеління відновити й відбудувати Єрусалим аж до Месії, Князя, буде сім тижнів і шістдесят два тижні: вулиця буде знову відбудована, і мур — навіть у тяжкі часи. Даниїла 9:25.

All the prophets agree with one another, and the “troublous times” of Daniel is also identified in the passage from Early Writings which we have been considering.

Усі пророки погоджуються між собою, а «скрутні часи» у Даниїла також згадані в уривку з «Ранніх творів», який ми розглядали.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> У той час, коли діло спасіння завершується, на землю прийде скорбота, і народи будуть гніватися, але будуть стримані, щоб не перешкодити ділу третього ангела. Тоді прийде 'пізній дощ', або освіження від присутності Господа, щоб надати силу гучному голосу третього ангела і приготувати святих, щоб устояти в час, коли будуть вилиті сім останніх кар. Ранні твори, 85.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

> “Just as long as those who profess the truth are serving Satan, his hellish shadow will cut off their views of God and heaven. They will be as those who have lost their first love. They cannot view eternal realities. That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> Доти, доки ті, хто визнає істину, служать Сатані, його пекельна тінь закриватиме від них Бога й небо. Вони будуть як ті, що втратили свою першу любов. Вони не можуть бачити вічних реальностей. Те, що Бог приготував для нас, представлено в книзі Захарії, розділи 3 і 4, та 4:12–14: "І я відповів ще раз і сказав йому: Що це за дві оливкові гілки, які через дві золоті трубки виливають із себе золоту олію? І він відповів мені та сказав: Хіба ти не знаєш, що це? І я сказав: Ні, мій пане. Тоді він сказав: Це двоє помазанців, що стоять перед Господом усієї землі."

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> У Господа невичерпні ресурси. Йому не бракує жодних засобів. Саме через нашу нестачу віри, нашу приземленість, нашу дешеву балаканину, наше невір’я, що виявляється в нашій розмові, навколо нас збираються темні тіні. Христос не являється ні в слові, ні в характері як Той, що весь любий, як найкращий серед десяти тисяч. Коли душа задовольняється тим, щоб підноситися в марноті, Дух Господній може зробити для неї небагато. Наш недалекоглядний погляд бачить тінь, але не може побачити слави за нею. Ангели стримують чотири вітри, зображені як розлючений кінь, що прагне вирватися й помчати по поверхні всієї землі, несучи на своєму шляху руйнування й смерть.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Чи будемо ми спати на самому порозі вічного світу? Чи будемо ми млявими, холодними й мертвими? О, якби в наших церквах Дух і подих Божий були вдихнуті в Його народ, щоб вони встали на ноги й жили. Нам потрібно бачити, що шлях вузький, а брама тісна. Але коли ми проходимо через тісну браму, її ширина безмежна». Випуски рукописів, том 20, 217.

Back to Articles