Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-Six

Книга Йоеля і Лаодикійська Церква Адвентистів Сьомого Дня — Номер сорок шість

Number Forty-Six

Число сорок шість

Author

Jeff Pippenger

Published

February 12, 2026

Formats

PDF
Word

Caesarea Philippi to Caesarea Maritima represents the period from the third to the ninth hour, which is divided at the sixth hour. The division of Caesarea to Caesarea was the Mount of Transfiguration. The Mount of Transfiguration aligns two other lines to the waymark of three steps that precedes the Pentecostal Sunday law by five days.

Від Кесарії Філіппової до Кесарії Приморської — це період від третьої до дев’ятої години, який розділяється на шостій годині. Гора Преображення була поділом від Кесарії до Кесарії. Гора Преображення узгоджує дві інші лінії з віхою трьох кроків, що передує п’ятидесятницькому недільному закону на п’ять днів.

At the Mount, God the Father spoke a second time. The first time He spoke was at Christ’s baptism, the last time was just before the cross.

На Горі Бог Отець промовив удруге. Вперше Він промовив під час Христового хрещення, востаннє — безпосередньо перед хрестом.

> Now is my soul troubled; and what shall I say? Father, save me from this hour: but for this cause came I unto this hour. Father, glorify thy name. Then came there a voice from heaven, saying, I have both glorified it, and will glorify it again. The people therefore, that stood by, and heard it, said that it thundered: others said, An angel spake to him. John 12:27–29.

> Нині душа моя стривожена; і що скажу? Отче, спаси мене від цієї години; але ж задля цього я й прийшов на цю годину. Отче, прослав ім’я Твоє. Тоді з неба пролунав голос: Я і прославив його, і знову прославлю. Отож люди, що стояли поблизу й почули це, казали, що загриміло; інші ж говорили: Ангел говорив до нього. Івана 12:27–29.

God glorifies His name when He seals the one hundred and forty-four thousand and writes upon them His name.

Бог прославляє Своє Ім’я, коли запечатує сто сорок чотири тисячі й пише на них Своє Ім’я.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Переможця Я зроблю стовпом у храмі Мого Бога, і він уже більше не вийде звідти; і напишу на ньому ім’я Мого Бога, і ім’я міста Мого Бога, Нового Єрусалима, що сходить з неба від Мого Бога; і напишу на ньому Моє нове ім’я. Хто має вухо, нехай слухає, що Дух говорить церквам. Об’явлення 3:12, 13.

At the Mount of Transfiguration, Peter, James and John were the only disciples present, as they were at the resurrection of Jairus’ daughter and also again at Gethsemane. Gethsemane, like unto the Father speaking in John twelve—came just before the cross. Gethsemane means “oil press,” identifying the oil test of the virgins. Gethsemane is the “crisis” that brings the soul “face to face with death,” and the wise virgins pass the test, for in the second temple test they came face to face with life, as Jesus taught “face to face” for thirty days.

На горі Преображення Петро, Яків та Іван були єдиними учнями, присутніми там, як і при воскресінні дочки Яіра, і знову — у Гефсиманії. Гефсиманія, подібно до промовляння Отця в дванадцятому розділі Євангелія від Івана, безпосередньо передувала хресту. «Гефсиманія» означає «оливний прес», вказуючи на «випробування оливою» дів. Гефсиманія є «кризою», що приводить душу «віч-на-віч зі смертю», і мудрі діви витримують випробування, бо в другому храмовому випробуванні вони постали віч-на-віч із життям, оскільки Ісус навчав «віч-на-віч» протягом тридцяти днів.

The first time the Father spoke was at Christ’s baptism and the first time He exclusively took Peter, James and John was when the twelve-year-old daughter of Jairus was resurrected. The resurrection of the twelve-year-old virgin aligns with the baptism of Christ, which symbolizes the power of the resurrection. The resurrection of Jairus’s daughter aligns with the baptism of Christ and Caesarea Philippi. Gethsemane and the troubling of Christ when the Father spoke just before the cross align with Caesarea Maritima.

Уперше Отець промовив під час Хрещення Христа, а вперше Христос узяв із Собою лише Петра, Якова та Івана, коли була воскрешена дванадцятирічна дочка Яіра. Воскресіння дванадцятирічної діви співвідноситься з Хрещенням Христа, яке символізує силу воскресіння. Воскресіння дочки Яіра співвідноситься з Хрещенням Христа та Кесарією Філіпповою. Гефсиманія і смуток Христа, коли Отець промовив незадовго до хреста, співвідносяться з Кесарією Приморською.

Line upon line Peter represents the one hundred and forty-four thousand who are sealed at Caesarea Philippi, when Simon Barjona’s name is changed to Peter. Once sealed at Panium, which is Caesarea Philippi, Peter goes to the sixth hour of the Mount, where he is lifted up as an ensign as he continues on to answer the call of Cornelius at Caesarea Maritima. At Caesarea Philippi Peter leaves the Exeter camp meeting with the seal of God and the message of the Midnight Cry to proclaim. The message of Islam as represented by the feast of trumpets carries Peter on to Caesarea by the sea. The message of Islam lifts up Peter to the view of the world, for Peter has predicted the prophetic arrival of Islam in advance of the feast of trumpets.

Рядок на рядок Петро представляє сто сорок чотири тисячі, які запечатані в Кесарії Філіпповій, коли ім’я Симона Барйони змінюється на Петра. Після запечатання в Паніумі, тобто в Кесарії Філіпповій, Петро прямує до шостої години Гори, де його підносять як знамено, і він продовжує шлях, щоб відповісти на поклик Корнилія в Кесарії Приморській. У Кесарії Філіпповій Петро полишає табірне зібрання Ексетера з Божою печаттю та з вісткою Опівнічного кличу, щоб її проголосити. Вістка ісламу, представлена святом сурмлення, несе Петра далі до Кесарії при морі. Вістка ісламу підносить Петра до огляду світу, бо Петро заздалегідь, перед святом сурмлення, передрік пророчий прихід ісламу.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Ось Я пошлю до вас пророка Іллю перед приходом великого й страшного дня Господнього: І він наверне серце батьків до дітей, і серце дітей до батьків їхніх, щоб Я не прийшов і не вразив землю прокляттям. Малахії 4:5, 6.

Line upon line the Elijah message is the message that is premised upon aligning the fathers with their children. Elijah was Father Miller, who illustrates his children. The one hundred and forty-four thousand are the children of William Miller, and to turn the hearts of Miller to his children is to align Millerite history with the history of Elijah, as well as John the Baptist with the messenger associated with the one hundred and forty-four thousand. An element of the alignment of these four lines is that in each of the testing histories of Elijah, John and Miller the only message of present truth—was the message which came through the messenger.

Лінія на лінію, вістка Іллі — це вістка, заснована на узгодженні батьків із їхніми дітьми. Ілля — це Отець Міллер, який представляє своїх дітей. Сто сорок чотири тисячі є дітьми Вільяма Міллера, і повернути серця Міллера до його дітей — це узгодити історію міллеритського руху з історією Іллі, а також Івана Хрестителя — з вісником, пов’язаним зі ста сорока чотирма тисячами. Одним із елементів узгодження цих чотирьох ліній є те, що в кожній із випробувальних історій Іллі, Івана та Міллера єдиною вісткою теперішньої істини була та, що надходила через вісника.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Ілля тішбітянин, що був з жителів Ґілеаду, сказав Ахавові: Як живий Господь, Бог Ізраїлів, перед ким я стою, не буде в ці роки ні роси, ні дощу, хіба за моїм словом. 1 Царів 17:1.

Sister White is clear that those who did not accept the message of John, who Jesus identified as Elijah, would not be benefitted by the teachings of Jesus, and also that those who rejected the message of Miller, as represented as the first angel’s message, could not be benefitted by the message of the second angel. Accompanying Elijah’s announcement that rain would only come at his command, was the ultimate test that included the command to choose between Elijah’s message or Baal’s message. The prophetic symbol of “how long” aligns Elijah’s Mount Carmel with the Sunday law.

Сестра Вайт чітко стверджує, що ті, хто не прийняв вістку Івана, якого Ісус ототожнив з Іллею, не отримали б користі від учення Ісуса, а також що ті, хто відкинув вістку Міллера, представлену як перша ангельська вістка, не могли б отримати користі від вістки другого ангела. Оголошення Іллі про те, що дощ зійде лише за його словом, супроводжувалося вирішальним випробуванням, яке містило повеління обрати між вісткою Іллі та вісткою Ваала. Пророчий символ «доки» співвідносить гору Кармел Іллі з недільним законом.

> So Ahab sent unto all the children of Israel, and gathered the prophets together unto mount Carmel. And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. Then said Elijah unto the people, I, even I only, remain a prophet of the Lord; but Baal’s prophets are four hundred and fifty men. Let them therefore give us two bullocks; and let them choose one bullock for themselves, and cut it in pieces, and lay it on wood, and put no fire under: and I will dress the other bullock, and lay it on wood, and put no fire under: And call ye on the name of your gods, and I will call on the name of the Lord: and the God that answereth by fire, let him be God. And all the people answered and said, It is well spoken. 1 Kings 18:20–24.

> І послав Ахав до всіх синів Ізраїлевих і зібрав пророків на гору Кармел. І прийшов Ілля до всього народу та сказав: Доки ви будете хромати на обидва боки? Якщо Господь — Бог, то йдіть за Ним; а якщо Ваал — то йдіть за ним. А народ не відповів йому ані слова. І сказав Ілля до народу: Я один лишився пророком Господнім, а пророків Ваалових — чотириста п’ятдесят чоловік. Нехай же дадуть нам двох биків; і нехай вони виберуть собі одного бика, і розітнуть його на частини, і покладуть на дрова, і не підкладають під нього вогню; а я приготую іншого бика, і покладу на дрова, і не підкладу під нього вогню. І ви кличте ім’я ваших богів, а я прикличу Ім’я Господнє; і Бог, Який відповість вогнем, нехай Він і буде Богом. І відповів увесь народ та сказав: Добре сказано. 1 Царів 18:20–24.

The test of Carmel was choosing between two messages. A test between true and false prophecy, and the messenger Elijah or the prophets who sat at Jezebel’s table. It was about the messenger and the message. In 1844, Carmel was repeated as the Lord brought about a test which manifested Miller as the true prophet, and Miller’s message as the dew and rain. The distinction between the true prophet and true message in contrast with the false prophet and the false message was represented at the Exeter camp meeting by the Exeter tent and the tent of the Watertown group. Two tabernacles representing the true in contrast with the false. The distinction made at Carmel and the history of 1844 is identified at Caesarea Philippi when Peter is sealed and lifted up to the Mount as an ensign. He is lifted up because he had claimed that his message was the only true message of the latter rain. He was lifted up when his prediction was fulfilled.

Випробування на Кармелі полягало у виборі між двома посланнями: це було випробування між істинним і лжепророцтвом, а також між посланцем Іллею та пророками, що сиділи за столом Єзавелі. Йшлося про посланця і послання. У 1844 році Кармель повторився, коли Господь учинив випробування, яке виявило Міллера як істинного пророка, а послання Міллера — як росу й дощ. Розрізнення між істинним пророком та істинним посланням на противагу лжепророкові та фальшивому посланню було представлене на табірних зборах в Ексетері наметом Ексетера та наметом групи з Вотертауна — два намети, що представляли істинне на противагу фальшивому. Розрізнення, засвідчене на Кармелі та в історії 1844 року, виявляється в Кесарії Пилипа, коли Петра було запечатано й піднесено на гору як стяг. Його було піднесено, бо він заявив, що його послання є єдиним істинним посланням пізнього дощу. Його було піднесено, коли сповнилося його пророцтво.

The feast of trumpets is the third and litmus test in the Pentecostal season and before the litmus test Peter identifies that Islam is to be loosed to mark the beginning of the proclamation of the Midnight Cry. The fulfillment of prophecy is what made the distinction between the Millerites and the Protestants, who represent the former covenant people who are being passed by. Elijah personally killed the false prophets, once the distinction between true and false was manifested. The distinction is made at the feast of trumpets, when a prediction of Islam is fulfilled.

Свято Сурмлення є третім і водночас лакмусовим тестом у п’ятидесятницькому періоді, і ще перед цим лакмусовим тестом Петро вказує, що іслам має бути розв’язаний, аби позначити початок проголошення Опівнічного Кличу. Саме сповнення пророцтва відрізнило міллеритів від протестантів, які репрезентують колишній народ завіту, повз який Бог проходить. Ілля особисто погубив лжепророків, щойно було явлено розрізнення між істинним і фальшивим. Розрізнення відбувається на Святі Сурмлення, коли сповнюється пророцтво щодо ісламу.

The Midnight Cry of Millerite history was a prediction that was corrected and thereafter fulfilled. It was fulfilled on October 22, 1844, whereas Miller’s original understanding of the Midnight Cry was the year 1843. Samuel Snow represents the correction of the message, and his message became known as the “true” Midnight Cry message.

Опівнічний крик в історії міллеритів був пророцтвом, яке було скориговане, а відтак сповнилося. Воно сповнилося 22 жовтня 1844 року, тоді як первісне розуміння Міллера щодо Опівнічного крику датувало його 1843 роком. Самуель Сноу уособлює виправлення цієї вістки, і його вістка стала відомою як «істинна» вістка Опівнічного крику.

1844 was an illustration of the distinction between the message of Miller and the message of the Protestants. In the testing process the Protestants were slain by Miller and they then became apostate Protestantism, the daughters of Rome, the priests of Jezebel. The distinction was manifested by either a reception or rejection of the prophetic message. With John and Miller the prophetic message exposed the false message of the former covenant people who were being passed by. Elijah’s message claimed there would be no rain except at his word, and after three and a half years the test of that claim was to be made manifest.

1844 рік був ілюстрацією відмінності між вісткою Міллера та вісткою протестантів. У процесі випробування протестанти були вбиті Міллером, і відтак вони стали відступницьким протестантизмом, доньками Риму, жерцями Єзавелі. Ця відмінність виявилася через прийняття або відкидання пророчої вістки. Через Івана та Міллера пророча вістка викривала фальшиву вістку колишнього завітного народу, що його обминали. Вістка Іллі стверджувала, що не буде дощу, хіба за його словом, і після трьох з половиною років мало стати явним випробування цього твердження.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. Now therefore send, and gather to me all Israel unto mount Carmel, and the prophets of Baal four hundred and fifty, and the prophets of the groves four hundred, which eat at Jezebel’s table. 1 Kings 18:17–19.

> І сталося, коли Ахав побачив Іллю, то Ахав сказав до нього: «Чи ти той, хто бентежить Ізраїля?» А він відповів: «Не я бентежив Ізраїля, але ти і дім батька твого тим, що ви покинули заповіді Господа, а ти пішов за Ваалами. А тепер пошли й збери до мене на гору Кармель увесь Ізраїль, і пророків Ваала — чотириста п’ятдесят, і пророків гаїв — чотириста, що їдять за столом Єзавелі». 1 Царів 18:17–19.

The distinction between the false and true, whether it be the messenger or the message was made in a testing process that included accusations against both the message and the messenger. Elijah was the one who was accused of troubling Israel, for his message had stopped the rain. Had it continued to rain in Israel, no issue about Elijah would have been raised. The issue was based upon Elijah’s prediction, and its fulfillment over the three and a half years.

Розрізнення між фальшивим і істинним — чи йшлося про вісника, чи про вістку — здійснювалося в процесі випробування, що включав обвинувачення як проти самої вістки, так і проти вісника. Іллю звинуватили в тому, що він збурює Ізраїль, бо його слово спинило дощ. Якби в Ізраїлі й далі йшов дощ, жодного питання щодо Іллі не постало б. Питання ґрунтувалося на пророцтві Іллі та його сповненні упродовж трьох з половиною років.

When Peter is at the litmus test of Caesarea Philippi, which is the feast of trumpets, and also where the ass is loosed, the beginning of the message of the Midnight Cry is marked. Peter like unto Elijah, has just witnessed the confirmation of his prediction, and the distinction between the true and false has been demonstrated for all to see. The prediction’s confirmation is represented by the feast of trumpets—which is the litmus test. The prediction was typified by both 1840 and 1844, where a prediction is corrected and thereafter fulfilled. The corrected prediction of Josiah Litch empowered the first angel on August 11, 1840 and the prediction of the year 1843 by Miller was corrected by Snow.

Коли Петро перебуває на лакмусовому тесті Кесарії Пилипової, який є Святом сурм, а також місцем, де осла розв’язують, — позначається початок вістки Опівнічного Крику. Петро, подібно до Іллі, щойно став свідком підтвердження свого передбачення, і для всіх наочно продемонстровано відмінність між істинним і фальшивим. Підтвердження передбачення представлене Святом сурм — цим лакмусовим тестом. Передбачення було типологічно представлене обома роками — 1840 та 1844, коли передбачення спершу виправляється, а потім сповнюється. Виправлене передбачення Джозії Літча надало силу першому ангелові 11 серпня 1840 року, а передбачення 1843 року, зроблене Міллером, було виправлене Сноу.

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> "У 1840 році ще одне визначне виконання пророцтва викликало широкий інтерес. За два роки до того Джозая Літч, один із провідних служителів, що проповідували другий прихід, опублікував тлумачення 9-го розділу Одкровення, у якому передбачав падіння Османської імперії. Згідно з його розрахунками, ця держава мала бути повалена ... 11 серпня 1840 року, коли слід було очікувати, що османська влада в Константинополі буде зламана. І це, я вірю, виявиться саме так."

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> У точно зазначений час Туреччина через своїх послів прийняла захист союзних держав Європи і таким чином поставила себе під контроль християнських держав. Ця подія точно виконала пророцтво. Коли про це стало відомо, безліч людей переконалися в правильності принципів тлумачення пророцтв, прийнятих Міллером і його сподвижниками, і адвентний рух отримав дивовижний поштовх. Вчені та впливові люди об’єдналися з Міллером як у проповіді, так і в публікуванні його поглядів, і з 1840 по 1844 рік справа швидко поширювалася. Велика боротьба, 334, 335.

The prediction of Litch was about Islam, and the prediction of Snow was about the closed door. When Litch’s prediction was fulfilled, the methodology that established the message was accepted, and those who accepted the message “united” with the messenger. Both the message and the messenger was recognized in the fulfillment of the prediction. The prediction of Litch was about Islam, and the prediction of Snow was about the closed door.

Пророцтво Літча стосувалося ісламу, а пророцтво Сноу — зачинених дверей. Коли пророцтво Літча сповнилося, методологія, яка утвердила послання, була прийнята, а ті, хто прийняли послання, «об’єдналися» з вісником. І послання, і вісник були визнані у сповненні пророцтва. Пророцтво Літча стосувалося ісламу, а пророцтво Сноу — зачинених дверей.

> “I saw the people of God joyful in expectation, looking for their Lord. But God designed to prove them. His hand covered a mistake in the reckoning of the prophetic periods. Those who were looking for their Lord did not discover this mistake, and the most learned men who opposed the time also failed to see it. God designed that His people should meet with a disappointment. The time passed, and those who had looked with joyful expectation for their Saviour were sad and disheartened, while those who had not loved the appearing of Jesus, but embraced the message through fear, were pleased that He did not come at the time of expectation. Their profession had not affected the heart and purified the life. The passing of the time was well calculated to reveal such hearts. They were the first to turn and ridicule the sorrowful, disappointed ones who really loved the appearing of their Saviour. I saw the wisdom of God in proving His people and giving them a searching test to discover those who would shrink and turn back in the hour of trial.

> Я бачив, як народ Божий радісно очікував і виглядав свого Господа. Але Бог задумав випробувати їх. Його рука приховала помилку в обчисленні пророчих періодів. Ті, хто виглядав свого Господа, не виявили цієї помилки, і навіть найвчені мужі, які заперечували встановлений час, також її не побачили. Бог задумав, щоб Його народ зазнав розчарування. Час минув, і ті, хто з радісним очікуванням виглядав свого Спасителя, були сумні й занепалі духом, тоді як ті, хто не полюбив явлення Ісуса, а прийняв звістку зі страху, були задоволені тим, що Він не прийшов у час очікування. Їхнє сповідання не торкнулося серця і не очистило життя. Проминання того часу добре виявило такі серця. Вони першими почали глузувати із засмучених і розчарованих, які справді любили явлення свого Спасителя. Я бачив мудрість Божу у випробуванні Свого народу й у тому, що Він дав їм суворе випробування, щоб виявити тих, хто злякається і відступить у годину випробування.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844. Light from the Word of God shone upon their position, and they discovered a tarrying time—‘Though it [the vision] tarry, wait for it.’ In their love for Christ’s immediate coming, they had overlooked the tarrying of the vision, which was calculated to manifest the true waiting ones. Again they had a point of time. Yet I saw that many of them could not rise above their severe disappointment to possess that degree of zeal and energy which had marked their faith in 1843.

> Ісус і все небесне воїнство зі співчуттям і любов’ю дивилися на тих, хто з солодким очікуванням прагнув побачити Того, кого любили їхні душі. Ангели витали навколо них, щоб підтримати їх у годину їхнього випробування. Ті, хто занехаяв прийняття небесного послання, були залишені в темряві, і гнів Божий запалав проти них, бо вони не хотіли прийняти світло, яке Він послав їм із небес. Ті вірні, розчаровані, які не могли зрозуміти, чому їхній Господь не прийшов, не були залишені в темряві. Їх знову було приведено до своїх Біблій, щоб дослідити пророчі періоди. Рука Господня була знята з чисел, і помилку було пояснено. Вони побачили, що пророчі періоди сягали 1844 року, і що ті самі докази, які вони наводили, щоб показати, що пророчі періоди завершуються в 1843 році, доводили, що вони завершаться в 1844 році. Світло Божого Слова освітило їхнє становище, і вони виявили час зволікання — "Хоч би [видіння] забарилося, чекай на нього". У своїй любові до негайного приходу Христа вони випустили з уваги зволікання видіння, яке мало виявити тих, хто справді чекає. Знову вони мали визначений час. Та я бачила, що багато з них не могли піднятися над своїм тяжким розчаруванням, щоб мати той ступінь завзяття й енергії, який характеризував їхню віру в 1843 році.

> “Satan and his angels triumphed over them, and those who would not receive the message congratulated themselves upon their farseeing judgment and wisdom in not receiving the delusion, as they called it. They did not realize that they were rejecting the counsel of God against themselves, and were working in union with Satan and his angels to perplex God’s people, who were living out the heaven-sent message.

> Сатана та його ангели торжествували над ними, а ті, хто не захотів прийняти вістку, вітали себе з власною далекоглядністю й мудрістю за те, що не прийняли «омани», як вони це називали. Вони не усвідомлювали, що відкидають Божу пораду на свою ж шкоду і діють в єдності з Сатаною та його ангелами, аби спантеличувати Божий народ, який втілював у життя надіслану з неба вістку.

> “The believers in this message were oppressed in the churches. For a time, those who would not receive the message were restrained by fear from acting out the sentiments of their hearts; but the passing of the time revealed their true feelings. They wished to silence the testimony which the waiting ones felt compelled to bear, that the prophetic periods extended to 1844. With clearness the believers explained their mistake and gave the reasons why they expected their Lord in 1844. Their opposers could bring no arguments against the powerful reasons offered. Yet the anger of the churches was kindled; they were determined not to listen to evidence, and to shut the testimony out of the churches, so the others could not hear it. Those who dared not withhold from others the light which God had given them, were shut out of the churches; but Jesus was with them, and they were joyful in the light of His countenance. They were prepared to receive the message of the second angel.” Early Writings, 235–237.

> "Віруючі в цю вістку зазнавали утисків у церквах. Певний час ті, хто не бажав прийняти вістку, страхом були стримані від того, щоб діяти згідно з поривами свого серця; але з плином часу їхні справжні почуття виявилися. Вони прагнули змусити замовкнути свідчення, яке ті, що чекали, відчували обов’язок нести, що пророчі періоди простягалися до 1844 року. Віруючі ясно пояснили свою помилку і навели причини, чому вони очікували свого Господа в 1844 році. Їхні противники не могли висунути жодних аргументів проти поданих вагомих підстав. Проте гнів церков розгорівся; вони вирішили не слухати доказів і усунути це свідчення з церков, щоб інші не могли його почути. Тих, хто не наважувався приховувати від інших світло, яке Бог дав їм, вигнали з церков; але Ісус був із ними, і вони раділи у світлі Його обличчя. Вони були готові прийняти вістку другого ангела." Ранні твори, 235–237.

Peter represents the one hundred and forty-four thousand who like unto Litch present a corrected prediction about Islam and the end of a kingdom; and like unto Snow, Peter also presents a corrected prediction of the closed door. Litch’s message of the second woe of Islam was an external prediction, and Snow’s closed door was an internal prediction. For Snow the work began when the Lord removed his hand from the figures, and it was then seen that same evidence that had been previously been thought to prove 1843, actually proved October 22, 1844. For Litch it was a calculation that when fulfilled brought the angel of Revelation ten down to stand upon the earth and the sea.

Петро представляє сто сорок чотири тисячі, які, подібно до Літча, подають виправлене передвіщення щодо ісламу та кінця царства; і, подібно до Сноу, Петро також подає виправлене передвіщення про зачинені двері. Звістка Літча про друге горе ісламу була зовнішнім передвіщенням, а зачинені двері у Сноу були внутрішнім передвіщенням. Для Сноу праця почалася тоді, коли Господь зняв Свою руку з чисел, і тоді було побачено, що ті самі докази, які раніше вважали доказом 1843 року, насправді доводили 22 жовтня 1844 року. Для Літча це було обчислення, яке, коли сповнилося, привело до того, що ангел десятого розділу Об’явлення зійшов і став на землі та на морі.

The fact that Litch recalculated his prediction ten days before its fulfillment identifies the work of correcting a previous prediction as a test. Is the beginning in 1840 and the ending in 1844 actually a prophetic symbol of a prediction that is recalculated to become the true Midnight Cry? Does the alpha and omega of Millerite history which concluded with the proclamation of the Midnight Cry actually typify the prophetic characteristics of the true Midnight Cry of the one hundred and forty-four thousand?

Той факт, що Літч за десять днів до його сповнення переобчислив своє передбачення, визначає акт виправлення попереднього передбачення як випробування. Чи є початок у 1840 році та завершення в 1844 році насправді пророчим символом передбачення, яке переобчислюють, щоб воно стало істинним Опівнічним Криком? Чи альфа й омега міллеритської історії, що завершилася проголошенням Опівнічного Крику, насправді є типом пророчих характеристик істинного Опівнічного Крику ста сорока чотирьох тисяч?

In both periods of the corrected prediction’s proclamation, controversy was manifested against the Millerite message, for the message troubled the people. When Peter stands at Caesarea Philippi there is a controversy over the message that began prior to Caesarea Philippi, for it is the fulfillment that confirms that it was only at Peter’s word that the message of rain would fall. Caesarea Philippi is the feast of trumpets aligns with Christ sending two disciples, representing the second angel, to loose the ass of Islam. The loosing of the ass of Islam announces the beginning of the message of the Midnight Cry at Exeter camp meeting, for arriving on horse a day late, on August 13, Samuel Snow, who had tarried rather than arrive on the opening day, marks the end of the tarrying time and the beginning of the message that would be carried like a tidal wave when the meeting ended on the 17th.

В обох періодах проголошення виправленого пророцтва супроти мілеритської вісті виявлялася контроверсія, бо ця вість тривожила народ. Коли Петро стоїть у Кесарії Филиповій, існує суперечка щодо вісті, яка розпочалася ще перед Кесарією Филиповою, бо саме виконання підтверджує, що лише за словом Петра мала зійти вість про дощ. Кесарія Филипова — це свято сурм, що узгоджується з тим, що Христос посилає двох учнів, які представляють другого ангела, розв’язати осла ісламу. Розв’язання осла ісламу звіщає початок вісті Опівнічного кличу на таборовому зібранні в Ексетері, бо, прибувши верхи на коні на день пізніше, 13 серпня, Самуель Сноу, який зволікав, замість того щоб прибути в день відкриття, позначає кінець часу зволікання і початок вісті, яка буде понесена, мов приливна хвиля, коли зібрання завершиться 17-го.

The controversy of Millerite history, the accusations of king Ahab and the resistance of the quibbling Jews as Christ entered Jerusalem all identify a controversy that reaches its conclusion at the feast of trumpets, when the ass is loosed. The loosing of the ass is the confirmation of a prophecy that identifies a closed door upon Adventism in the beginning at Caesarea Philippi and a closed door at the end of the period at Caesarea Maritima. The ass is a symbol of Islam of the third woe that strikes the United States, including Nashville, Tennessee. The failed prediction of July 18, 2020, is now being progressively corrected as the Lord removes His hand, and unseals the revelation of Jesus Christ. That unsealing began in the wilderness in July of 2023.

Суперечка мілеритської історії, обвинувачення царя Ахава та опір прискіпливих юдеїв, коли Христос входив до Єрусалима, — усе це вказує на суперечку, що доходить свого завершення на Святі Труб, коли осла розв’язують. Розв’язання осла є підтвердженням пророцтва, яке вказує на зачинені двері для Адвентизму на початку — в Кесарії Пилиповій, — і на зачинені двері наприкінці періоду — в Кесарії Приморській. Осел є символом ісламу третього горя, яке вражає Сполучені Штати, включно з Нешвіллом, штат Теннессі. Невдале передбачення від 18 липня 2020 року тепер поступово виправляється, у міру того як Господь віднімає Свою руку й розпечатує Одкровення Ісуса Христа. Те розпечатування почалося в пустині в липні 2023 року.

## The vision of Daniel Eleven

Видіння з одинадцятого розділу Книги Даниїла

The feast of trumpets represents the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam. A trumpet is an external warning message of war, but it may also be understood as an internal call to a holy convocation. As the litmus test that begins when the thirty days of the second temple test concludes, it is both an external and internal message. The first foundational test arrived in the spring of 2024 with the external vision of antichrist as represented in Daniel 11:14.

Свято сурмлення представляє собою сьому сурму, що є третім горем, а саме — ісламом. Сурма — це зовнішнє попереджувальне послання про війну, але її також можна розуміти як внутрішній поклик до святого зібрання. Як лакмусове випробування, що починається, коли завершується тридцятиденне випробування другого храму, вона є водночас і зовнішнім, і внутрішнім посланням. Перше основоположне випробування настало навесні 2024 року із зовнішнім видінням антихриста, як це представлено у Даниїла 11:14.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> І в ті часи постане багато хто проти царя півдня; також грабіжники з твого народу піднесуться, щоб утвердити видіння; але вони впадуть. Даниїла 11:14.

The previous verse introduced Panium, and the testimony of Panium continues through to verse fifteen.

У попередньому вірші було представлено Паніум, а свідчення Паніума продовжується аж до п’ятнадцятого вірша.

> For the king of the north shall return, and shall set forth a multitude greater than the former, and shall certainly come after certain years with a great army and with much riches. Daniel 11:13.

> Бо цар півночі повернеться і виставить військо більше від попереднього, і неодмінно через кілька років прийде з великим військом і з великим багатством. Даниїла 11:13.

The king of the north in verses ten through fifteen is the proxy power of the papacy, who was represented by Ronald Reagan in verse ten when the wall of the iron curtain was removed as typified by the fall of the Berlin Wall on November 9, 1989. Verse sixteen marks the removal of the wall of separation of church and state at the Sunday law. Verse eleven and twelve represent the Ukrainian war that began in 2014, and verse thirteen is identifying the election of 2024, when Trump, the eighth president since Reagan, who is also the eighth president who is of the seven previous presidents, “returns” with more power, for when he returns he “shall set forth a multitude greater than the former, and shall certainly come after certain years.” The “certain years” are the four years of Joe Biden.

Цар півночі у віршах з десятого по п’ятнадцятий є представницькою силою папства, яку в десятому вірші представляв Рональд Рейган, коли стіну «залізної завіси» було усунуто, як це типологічно позначено падінням Берлінського муру 9 листопада 1989 року. Шістнадцятий вірш знаменує знесення стіни відокремлення церкви від держави за недільного закону. Одинадцятий і дванадцятий вірші зображають війну в Україні, що почалася 2014 року, а тринадцятий вказує на вибори 2024 року, коли Трамп, восьмий президент після Рейгана, який також є восьмим президентом, що є з-поміж семи попередніх президентів, «повертається» з більшою владою, бо, коли він повернеться, він «виставить військо, більше від попереднього, і неодмінно прийде по сплині певних років». «Певні роки» — це чотири роки Джо Байдена.

After 2024, in agreement with verse thirteen, Rome will insert itself into the prophetic history of Panium. May 8, 2025 the first pope from the spiritual glorious land was selected and He chose the name of Leo, that carries with it many significant prophetic characteristics. Then in verse fifteen the battle is engaged.

Після 2024 року, у згоді з віршем тринадцятим, Рим увійде в пророчу історію Паніума. 8 травня 2025 року було обрано першого папу з духовного славного краю, і він узяв ім’я Лев, яке несе в собі багато значущих пророчих ознак. Тоді, у вірші п’ятнадцятому, зав’язується битва.

> So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:15.

> І прийде цар півночі, і насипле вал, і візьме найукріпленіші міста: і війська півдня не встоять, ані його вибране військо, і не буде жодної сили, щоб встояти. Даниїла 11:15.

The battle of Panium is engaged in verse fifteen and the earth-beast represented by Donald Trump will defeat the kingdom of the south. The king of the south in verse eleven began a war with Ukraine, the papacy’s proxy power who was financed and supported by the papacy’s proxy power of verse ten—the United States. The king of the south would be victorious in the battle of Raphia, but in the aftermath of the victory the progressive dissolution which is always associated with the demise of a dragon kingdom of the south, leaves the king of the south in an extremely vulnerable position as the king of the north returns, stronger than ever and prepares for the battle of Panium. Russia and Putin are the king of the south when the United States initiated the Ukrainian War in 2014. In 2022 the invasion began and blood began to flow. In 2024 the king of the north returned.

Битва при Паніоні розпочинається у п’ятнадцятому вірші, і звір із землі, представлений Дональдом Трампом, переможе південне царство. Цар півдня в одинадцятому вірші розпочав війну проти України — проксі-сили папства, яку фінансували й підтримували Сполучені Штати — проксі-сила папства з десятого вірша. Цар півдня здобуде перемогу в битві при Рафії, але після цієї перемоги поступовий розклад, який завжди пов’язаний із загибеллю драконового царства півдня, залишає царя півдня у вкрай вразливому становищі, тоді як цар півночі повертається, сильніший, ніж будь-коли, і готується до битви при Паніоні. Росія і Путін були царем півдня, коли Сполучені Штати ініціювали Українську війну у 2014 році. У 2022 році почалося вторгнення, і кров почала проливатися. У 2024 році цар півночі повернувся.

Peter is at Caesarea Philippi, which is the beginning of the proclamation of the message of the Midnight Cry. Peter, like unto Elijah and the Millerites as represented by Litch and Snow has previously set forth a prediction of a closed door and Islam. Its fulfillment identifies the distinction between the true and false latter rain messages, and the true and false messengers. Peter’s message is the corrected message of Nashville and Islam, and when he is standing in Caesarea Philippi, he is standing at Panium, the battle that leads to the Sunday law of verse sixteen. The fulfillment of Peter’s prediction identifies the beginning of the proclamation of the Midnight Cry, when Islam is loosed, which is also, line upon line when the battle of Panium arrives.

Петро перебуває у Кесарії Пилиповій, що є початком проголошення звістки опівнічного крику. Петро, подібно до Іллі та міллеритів, представлених Літчем і Сноу, раніше висунув передбачення про зачинені двері та іслам. Його виконання виявляє розрізнення між справжніми та фальшивими звістками пізнього дощу і між справжніми та фальшивими вісниками. Звістка Петра є виправленою звісткою про Нешвілл та іслам, і коли він стоїть у Кесарії Пилиповій, він стоїть при Паніумі, битві, що веде до недільного закону шістнадцятого вірша. Виконання Петрового передбачення визначає початок проголошення опівнічного крику, коли буде розв’язаний іслам, що також, лінія на лінію, є часом настання битви при Паніумі.

## The Vision of Daniel ten

Видіння Даниїла, десятий розділ

The feast of trumpets represents the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam. A trumpet is a warning message, and also a call to a holy convocation. It also is the litmus test that begins when the thirty days of the second temple test concludes. The first foundational external testing vision of antichrist arrived in the spring of 2024, and the second internal testing vision of Christ, as represented in Daniel 10 arrived in 2026.

Свято трублення репрезентує сьому сурму, яка є третім горем, яким є іслам. Сурма — це попереджувальне послання, а також заклик до святого зібрання. Вона також є лакмусовим тестом, що починається, коли завершуються тридцять днів другого храмового випробування. Перше фундаментальне зовнішнє випробувальне видіння антихриста з’явилося навесні 2024 року, а друге внутрішнє випробувальне видіння Христа, як представлено у Дан. 10, з’явилося у 2026 році.

> Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> Тоді я підвів очі свої й поглянув, і ось: муж один, зодягнений у висон, і чресла його підперезані щирим золотом з Уфазу. Його тіло було як берил, а обличчя його — як вигляд блискавки, а очі його — як світильники вогню, а рамена його та ноги його — за виглядом, як відполірована мідь; і голос слів його — як голос великої множини.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves.

> І я, Даниїл, один бачив видіння: бо мужі, що були зі мною, не бачили видіння; та великий трепет напав на них, так що вони повтікали, щоб сховатися.

> Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Тому я залишився сам один і бачив це велике видіння, і не залишилося в мені жодної сили: бо моя врода обернулася в мені на тління, і я не зберіг жодної сили.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground.

> І почув я голос слів його; і коли я почув голос слів його, тоді запав я у глибокий сон, обличчям до землі, і обличчя моє було звернене до землі.

> And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb.

> І ось рука торкнулася мене та поставила мене на коліна і на долоні рук моїх. І сказав він до мене: О Данієле, муж вельми улюблений, розумій слова, що я говорю тобі, і стань на ноги свої, бо тепер я посланий до тебе. І коли він промовив до мене це слово, я встав, тремтячи. Тоді він сказав до мене: Не бійся, Данієле, бо від першого дня, як ти поклав у серці своєму намір зрозуміти й упокорював себе перед Богом твоїм, почуті були слова твої, і я прийшов заради твоїх слів. Але князь Перського царства протистояв мені двадцять і один день; та ось Михаїл, один із перших князів, прийшов мені на допомогу, і я лишився там при царях Персії. А тепер я прийшов, щоб дати тобі зрозуміти, що спіткає народ твій в останні дні, бо ще на багато днів це видіння. І коли він промовив до мене такі слова, я схилив обличчя до землі й занімів.

> And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me.

> І ось, один, на подобу синів людських, доторкнувся до моїх уст; тоді я відкрив уста свої, і заговорив, і сказав до того, хто стояв переді мною: О владико мій, від видіння скорботи мої обернулися на мене, і сили в мені не лишилося. Бо як може раб цього мого владики говорити з цим моїм владикою? Бо в мені відразу не стало сили, і подиху в мені не лишилося.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Daniel 10:5–19.

> Тоді знову прийшов і доторкнувся до мене один, подібний за виглядом до чоловіка, і зміцнив мене, і сказав: О, вельми улюблений мужу, не бійся: мир тобі; будь міцний, так, будь міцний. І коли він промовив до мене, я зміцнився і сказав: Нехай говорить мій пан; бо ти зміцнив мене. Даниїла 10:5-19.

Daniel on the twenty-second day, sees the vision of the heavenly High Priest in the latter days. The vision of Rome establishing the vision was the foundational and alpha test of 2024, and the vision of Christ is the temple test. It produces a separation of the class who flee from Daniel and hide. That class hides under lies and falsehoods, and for this reason they receive strong delusion.

Двадцять другого дня Даниїл бачить видіння небесного Первосвященика в останні дні. Видіння про встановлення видіння Римом було основоположним і альфа-випробуванням 2024 року, а видіння Христа є храмовим випробуванням. Це призводить до відокремлення класу тих, хто втікає від Даниїла й ховається. Той клас ховається під неправдою та облудою, і з цієї причини вони одержують сильну оману.

Daniel is then touched three times, the first by Gabriel then by Christ and then a third time by Gabriel. In the Most Holy Place, when Daniel is touched three times he is portraying a strengthening, for it begins with him having no strength when he saw the vision, but by the third touch he is ultimately strengthened. He is strengthened to understand what shall befall God’s people in the latter days. The prophetic message of what befalls God’s people in the latter days is the message represented within the parable of the ten virgins.

Потім Даниїла торкаються тричі: спершу — Гавриїл, потім — Христос, а втретє — знову Гавриїл. У Найсвятішому місці триразовий дотик до Даниїла зображає зміцнення, бо це починається з того, що, побачивши видіння, він був без сили, а третім дотиком він остаточно зміцнюється. Він зміцнений, щоб зрозуміти, що спіткає Божий народ в останні дні. Пророче послання про те, що спіткає Божий народ в останні дні, — це послання, репрезентоване в притчі про десять дів.

Daniel begins with no strength, for the looking glass vision of Christ left him with no strength, but by the end of the three touches he is strengthened, and the command to “be strong, yea, be strong,” is a doubling, which marks the second angel or the second test. The second test is the temple test where God’s people are strengthened to proclaim the message of the Midnight Cry when the Exeter camp meeting ends. That test is the temple test where the cap stone, that was the foundation and corner stone becomes the marvelous capstone of the temple, thus marking its completion. Daniel is strengthened on the twenty-second day, when he enters the Most Holy Place by faith. When he does Gabriel touches him, then Christ touches him and then Gabriel touches him again. Daniel is therefore strengthened to proclaim the message in the Most Holy Place where he sees Christ between two angels, and the place in the Most Holy Place where Christ is in the middle is the mercy seat with the two covering cherubs looking to the ark that is illuminated from the light of the Shekinah glory of Christ seated upon His throne. The vision of Daniel ten is prophetically structured with Daniel looking upon the glory of Christ as the Shekinah upon the throne of the mercy seat, while the two covering cherubs gaze into the ark!

Спочатку Даниїл не має сили, бо дзеркальне видіння Христа позбавило його сил; але наприкінці трьох дотиків він зміцнів, і повеління: «будь сильний, так, будь сильний» є подвоєнням, що позначає другого ангела або друге випробування. Друге випробування — це храмове випробування, у якому Божий народ зміцнюється, щоб проголосити звістку Опівнічного Крику, коли завершується таборове зібрання в Ексетері. Те випробування є храмовим випробуванням, у якому камінь-завершник, що був підвалиною й наріжним каменем, стає дивовижним завершальним каменем храму, тим самим позначаючи його довершення. Даниїл зміцнюється на двадцять другий день, коли вірою входить до Святої Святих. Коли він це робить, Гавриїл торкається його, тоді Христос торкається його, а потім Гавриїл торкається його знову. Отже, Даниїл зміцнений, щоб проголосити звістку у Святій Святих, де він бачить Христа між двома ангелами, і місце у Святій Святих, де Христос перебуває посередині, є престолом умилостивлення з двома покривальними херувимами, що дивляться на ковчег, освітлений світлом слави Шехіни Христа, Який возсідає на Своєму престолі. Видіння десятого розділу Даниїла пророчо структуроване так, що Даниїл споглядає славу Христа як Шехіну на престолі умилостивлення, тоді як два покривальні херувими вдивляються в ковчег!

Before the feast of trumpets Elijah claims his message of rain is the only message of rain that is of the Lord, and he sets forth a prediction that reaches its conclusion with a demonstration which proves who is or is not the messenger and what is or what isn’t the message. For three and a half years before Carmel king Ahab was searching for Elijah, for there is a period of controversy that precedes Carmel. Mount Carmel is simply the litmus test where character is manifested. The same period in Millerite history contained the same witness, as those who hated the message shut the faithful out of the churches and the faithful thereafter raised a message calling people out of the fallen former covenant people who were being passed by.

Перед святом Труб Ілля заявляє, що його вістка про дощ є єдиною Господньою вісткою про дощ, і проголошує пророцтво, яке завершується демонстрацією, що доводить, хто є або не є вісником, і що є або не є вісткою. Протягом трьох з половиною років перед Кармелом цар Ахав шукав Іллю, бо існує період суперечки, що передує Кармелу. Гора Кармел — це лише лакмусовий папірець, де виявляється характер. Такий самий період в історії міллеритів містив те саме свідчення, бо ті, хто ненавидів вістку, виключили вірних із церков, і вірні відтак піднесли вістку, що кликала людей вийти з відпалого колишнього завітного народу, якого Бог минав.

Peter is at the Pentecostal Sunday law proclaiming the message of Joel, which means Peter is proclaiming the same message when the period of the Midnight Cry begins at the end of the Exeter camp meeting, which began when the prediction of Peter had been corrected as was Snow and Litch’s messages. A controversy always precedes the fulfillment of the prediction. The controversy therefore begins before the fulfillment of the prediction.

Петро під час п’ятидесятницького Недільного закону проголошує вістку Йоіла. Це означає, що Петро проголошує ту саму вістку, коли період Опівнічного Крику починається наприкінці табірного з’їзду в Ексетері; цей період розпочався тоді, коли було виправлено передбачення Петра, так само як були виправлені вістки Сноу та Літча. Полеміка завжди передує сповненню передбачення. Отже, полеміка починається перед сповненням передбачення.

The message that causes anxiety for Ahab, Jezebel and her prophets, and the quibbling Jews of Christ day, and the fallen Protestants of Millerite history is identified by Peter as the book of Joel. Before the third litmus test that is marked by the loosing of the ass, Peter’s message is attacked by Laodicean Adventism, and Peter responds to the resistance by identifying that the messengers are not drunk, they are simply a fulfillment of Joel’s three chapters. Joel’s three chapters begin with a scathing condemnation of Laodicean Adventism. When the message reaches the ears of those who are drunken with strong drink they will respond. They confronted Christ as He descended the mount on His way to Jerusalem, and they confronted Him again in Jerusalem.

Звістка, що тривожить Ахава, Єзавель та її пророків, прискіпливих юдеїв часів Христа і занепалих протестантів історії міллерітизму, Петром ідентифікується як книга Йоіла. Перед третім лакмусовим тестом, позначеним розв’язуванням ослиці, звістка Петра зазнає нападів з боку лаодикійського Адвентизму, і Петро відповідає на опір, вказуючи, що вісники не п’яні, вони лише є сповненням трьох розділів книги Йоіла. Три розділи книги Йоіла починаються нищівним осудом лаодикійського Адвентизму. Коли ця звістка дійде до вух тих, що сп’яніли міцним напоєм, вони відреагують. Вони протистояли Христові, коли Він сходив із гори на шляху до Єрусалима, і знову протистояли Йому в Єрусалимі.

The ass is loosed, the entry begins; the quibbling Jews want the message silenced. Jesus continues and then stops and weeps over the Adventism’s last day of probationary time. Then in Jerusalem another confrontation with the Jews who wish the people to cease their message. When the sun went down that day, probation for the Jewish nation reached another step. The progression of resistance continues to the death of the cross, and it began in earnest with the resurrection of Lazarus, which marked the arrival of the second angel and the tarrying time.

Осля відв’язане, в’їзд починається; прискіпливі юдеї прагнуть заглушити вістку. Ісус продовжує, а тоді зупиняється й оплакує останній день випробувального часу для адвентизму. Потім у Єрусалимі — ще одне протистояння з юдеями, які хочуть, щоб народ припинив своє свідчення. Коли того дня зайшло сонце, випробувальний час для юдейського народу вступив у черговий етап. Наростання опору триває аж до смерті хресної, і по-справжньому воно розпочалося з воскресіння Лазаря, що знаменувало прихід другого ангела та час зволікання.

> “Bethany was so near Jerusalem that the news of the raising of Lazarus was soon carried to the city. Through spies who had witnessed the miracle the Jewish rulers were speedily in possession of the facts. A meeting of the Sanhedrin was at once called to decide as to what should be done. Christ had now fully made manifest His control of death and the grave. That mighty miracle was the crowning evidence offered by God to men that He had sent His Son into the world for their salvation. It was a demonstration of divine power sufficient to convince every mind that was under the control of reason and enlightened conscience. Many who witnessed the resurrection of Lazarus were led to believe on Jesus. But the hatred of the priests against Him was intensified. They had rejected all lesser evidence of His divinity, and they were only enraged at this new miracle. The dead had been raised in the full light of day, and before a crowd of witnesses. No artifice could explain away such evidence. For this very reason the enmity of the priests grew deadlier. They were more than ever determined to put a stop to Christ’s work.

> Віфанія була так близько до Єрусалиму, що звістка про воскресіння Лазара невдовзі дійшла до міста. Завдяки шпигунам, які були свідками чуда, юдейські правителі швидко здобули точні відомості. Негайно було скликано засідання Синедріону, щоб вирішити, що слід робити. Христос тепер повністю явив Свою владу над смертю і гробом. Те могутнє чудо було вінцевим свідченням, даним Богом людям, що Він послав Свого Сина у світ для їхнього спасіння. Це було виявлення божественної сили, достатнє, щоб переконати кожного, чий розум керується розсудливістю та просвітленим сумлінням. Багато хто з тих, що були свідками воскресіння Лазара, увірували в Ісуса. Але ненависть священиків до Нього посилилася. Вони відкинули всі менш вагомі свідчення Його божественності, а це нове чудо лише розлютило їх. Мертвого було воскреслено у повному денному світлі та перед натовпом свідків. Жодні хитрощі не могли звести нанівець таке свідчення. Саме з цієї причини ворожнеча священиків ставала дедалі смертельнішою. Вони були більш ніж будь-коли сповнені рішучості покласти край ділу Христа.

> “The Sadducees, though not favorable to Christ, had not been so full of malignity toward Him as were the Pharisees. Their hatred had not been so bitter. But they were now thoroughly alarmed. They did not believe in a resurrection of the dead. Producing so-called science, they had reasoned that it would be an impossibility for a dead body to be brought to life. But by a few words from Christ their theory had been overthrown. They were shown to be ignorant both of the Scriptures and of the power of God. They could see no possibility of removing the impression made on the people by the miracle. How could men be turned away from Him who had prevailed to rob the grave of its dead? Lying reports were put in circulation, but the miracle could not be denied, and how to counteract its effect they knew not. Thus far the Sadducees had not encouraged the plan of putting Christ to death. But after the resurrection of Lazarus they decided that only by His death could His fearless denunciations against them be stopped.” The Desire of Ages, 537.

> Саддукеї, хоча й не були прихильні до Христа, не були сповнені такою злобою проти Нього, як фарисеї. Їхня ненависть не була такою запеклою. Але тепер вони були вкрай стривожені. Вони не вірили у воскресіння мертвих. Посилаючись на так звану науку, вони міркували, що неможливо, аби мертве тіло було повернене до життя. Та кількома словами Христа їхню теорію було спростовано. Було виявлено їхнє незнання як Писання, так і сили Божої. Вони не бачили жодної можливості усунути враження, яке диво справило на народ. Як можна було відвернути людей від Того, Хто подолав і відібрав у могили її мертвого? Пустили в обіг брехливі чутки, але дива заперечити не могли, і як нейтралізувати його вплив, вони не знали. Досі саддукеї не підтримували задуму віддати Христа на смерть. Та після воскресіння Лазаря вони вирішили, що лише Його смертю можна спинити Його безстрашні викриття проти них. Бажання віків, 537.

Lazarus’s death marked the beginning of the four days that Jesus tarried. His death represented the arrival of the second angel, that marks the beginning of the tarrying time. His resurrection marks the resurrection of the two witnesses on December 31, 2023, twenty-two years after 9/11. His resurrection marks the resurrection of Ezekiel’s dead dry bones. His resurrection was typified by the creation of Adam, which consisted of humanity, represented by clay, being combined with Divinity, represented by the breath of life.

Смерть Лазаря ознаменувала початок чотирьох днів, протягом яких Ісус зволікав. Його смерть символізувала прихід другого ангела, що знаменує початок часу зволікання. Його воскресіння знаменує воскресіння двох свідків 31 грудня 2023 року, через двадцять два роки після 9/11. Його воскресіння знаменує воскресіння мертвих сухих кісток Єзекіїля. Його воскресіння було типологічно зображене творенням Адама, яке полягало в поєднанні людської природи, представленої глиною, з божественністю, представленою диханням життя.

> “The priests and rulers of the Jews hated Jesus; but multitudes thronged to listen to His words of wisdom and to witness His mighty works. The people were stirred with the deepest interest and anxiously followed Jesus to hear the instructions of this wonderful teacher. Many of the rulers believed on Him, but dared not confess their faith lest they should be put out of the synagogue. The priests and elders decided that something must be done to draw the attention of the people from Jesus. They feared that all men would believe on Him. They could see no safety for themselves. They must lose their position or put Jesus to death. And after they should put Him to death, there would still be those who were living monuments of His power. Jesus had raised Lazarus from the dead, and they feared that if they should kill Jesus, Lazarus would testify of His mighty power. The people were flocking to see him who was raised from the dead, and the rulers determined to slay Lazarus also, and put down the excitement. Then they would turn the people to the traditions and doctrines of men, to tithe mint and rue, and again have influence over them. They agreed to take Jesus when He was alone; for if they should attempt to take Him in a crowd, when the minds of the people were all interested in Him, they would be stoned.” Early Writings, 165.

> "Священики й начальники юдеїв ненавиділи Ісуса; але натовпи тіснилися, щоб слухати Його слова мудрості й бути свідками Його могутніх діл. Народ був зворушений найглибшим зацікавленням і з нетерпінням слідував за Ісусом, щоб почути настанови цього дивного Учителя. Багато з начальників увірували в Нього, але не наважувалися визнавати свою віру, щоб їх не відлучили від синагоги. Священики й старійшини вирішили, що слід ужити заходів, аби відвернути увагу народу від Ісуса. Вони боялися, що всі повірять у Нього. Вони не бачили для себе жодного порятунку. Їм доведеться або втратити своє становище, або віддати Ісуса на смерть. І навіть після того, як вони віддадуть Його на смерть, усе ще залишаться ті, хто є живими пам’ятниками Його сили. Ісус воскресив Лазаря з мертвих, і вони боялися, що коли вони вб’ють Ісуса, Лазар свідчитиме про Його могутню силу. Народ сходився натовпами, щоб побачити того, кого воскресили з мертвих, і начальники постановили вбити й Лазаря також, аби вгамувати збудження. Тоді вони звернули б народ до передань та учень людських, до десяткування м’яти та рути, і знову здобули б над ним вплив. Вони погодилися схопити Ісуса, коли Він буде сам; бо якби спробували взяти Його серед натовпу, коли вся увага людей була звернена до Нього, їх побили б камінням." Ранні твори, 165.

On July 18, 2020 the two witnesses of Revelation were slain and the second angel and tarrying time arrived. December 31, 2023 the two step resurrection process began. The first step was the foundation; the second step was the erection of the temple upon the foundation. The Laodicean Seventh-day Adventist church hated the message from the time it was born in 1989, and they hate it still. Now that the hated witnesses they thought were dead, are alive again; they will hate the message even more. They will argue about the prediction of July 18, 2020 with a venom that the Jews had for the resurrection of Lazarus. In the history of the temple test, Peter will answer their erroneous charges by pointing to the book of Joel as the answer to all their lies.

18 липня 2020 року два свідки з книги Об’явлення були вбиті, і з’явився другий ангел, і настав час зволікання. 31 грудня 2023 року розпочався двоступеневий процес воскресіння. Першим етапом був фундамент; другим етапом було зведення храму на фундаменті. Лаодикійська Церква адвентистів сьомого дня ненавиділа це послання від часу його народження у 1989 році і досі його ненавидить. Тепер, коли ненависні свідки, яких вони вважали мертвими, знову живі, вони ненавидітимуть це послання ще більше. Вони сперечатимуться щодо передбачення 18 липня 2020 року з такою отруйною ненавистю, яку юдеї мали до воскресіння Лазаря. В історії випробування храму Петро відповість на їхні хибні обвинувачення, вказавши на книгу Йоеля як відповідь на всі їхні неправди.

We will continue this study in the next article.

Ми продовжимо це дослідження у наступній статті.

Back to Articles