Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seven

Прихована історія сорокового вірша — число сім

Eleven and Twenty-Two

Одинадцять і двадцять два

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2026

Formats

PDF
Word

Daniel chapter eleven verse sixteen and verse twenty-two both align with the soon coming Sunday law. Verse ten’s fulfillment in 1989 led to the Ukrainian War in 2014, as represented by the battle of Raphia’s fulfillment of verse eleven in 217 BC. Verse eleven unto verse sixteen is also verse eleven unto verse twenty-two; so, the hidden history of verse forty, as represented in verses eleven through sixteen is also represented as the history of verse eleven unto twenty-two. The hidden history of verse forty is represented by eleven through twenty-two.

Даниїла, розділ одинадцятий, вірш шістнадцятий і вірш двадцять другий, обидва узгоджуються із законом про неділю, що незабаром настане. Виконання вірша десятого у 1989 році привело до Української війни у 2014 році, як це представлено виконанням битви при Рафії у вірші одинадцятому в 217 р. до Р. Х. Вірш одинадцятий до вірша шістнадцятого є також віршем одинадцятим до вірша двадцять другого; тому прихована історія вірша сорокового, як вона представлена у віршах одинадцятому—шістнадцятому, також представлена як історія від вірша одинадцятого до двадцять другого. Прихована історія вірша сорокового представлена у віршах одинадцятому—двадцять другому.

## Chapters Eleven through Twenty-two

Розділи одинадцятий — двадцять другий

That hidden history is also represented in chapters eleven through twenty-two of Genesis, Matthew, Revelation and The Desire of Ages. Those four witnesses of chapters “eleven through twenty-two” align with the hidden history, for the hidden history is verses eleven through twenty-two in Daniel eleven. The center of the four witnesses always identify the sign of the covenant, beginning with the covenant of death represented by Nimrod in chapter eleven in Genesis and ending with the whore of Rome in chapter seventeen of Revelation.

Та прихована історія також представлена в розділах одинадцятому—двадцять другому книги Буття, Євангелія від Матвія, Об’явлення та «Бажання віків». Ці чотири свідки розділів «одинадцятого—двадцять другого» узгоджуються з прихованою історією, бо прихована історія — це вірші одинадцятий—двадцять другий в одинадцятому розділі книги Даниїла. Осердя чотирьох свідків завжди визначає знак завіту, починаючи із завіту смерти, представленого Німродом в одинадцятому розділі книги Буття, і закінчуючи римською блудницею в сімнадцятому розділі Об’явлення.

## Seventeen

Сімнадцять

With the exception of Matthew, the four witnesses identify chapter seventeen as the midpoint of the period they illustrate. The number seventeen is also found three times in the three two hundred and fifty-year prophecies that began at 457 BC, 64 and 1776. Two of those lines, (the first and the last) identify a midpoint when the first line of 457 BC ended in 207 BC and the last line of 1776 ends in 2026. 207 BC was between the battles of Raphia and Panium, and 2026 is the midterm of the final president of the United States.

За винятком Матвія, чотири свідки визначають сімнадцятий розділ як середину періоду, який вони ілюструють. Число сімнадцять також трапляється тричі у трьох двохсотп’ятдесятирічних пророцтвах, що почалися у 457 році до н. е., 64 та 1776 роках. Дві з цих ліній, (перша й остання), вказують на середину, коли перша лінія від 457 року до н. е. закінчилася у 207 році до н. е., а остання лінія від 1776 року закінчується у 2026 році. 207 рік до н. е. був між битвами при Рафії та Панії, а 2026 рік є серединою терміну останнього президента Сполучених Штатів.

Within the three two-hundred and fifty year lines, Ptolemy reigned for seventeen years. There are seventeen years between 313 and 330 in Nero’s line and there was seventeen years between the battles of Raphia in 217 BC and the battle of Panium in 200 BC. Three of the four witnesses of chapters eleven unto twenty-two mark their exact midpoint as chapters seventeen. Therefore, the hidden history of verse forty is represented in verses eleven through twenty-two of the same chapter, and the four witnesses of chapters eleven through twenty-two align with those very same verses. The fulfillment of each of the three 250-year prophecies align with the very same history. The midpoint is emphasized as a waymark, and it is especially identified as the symbol of the covenant and seal of God’s people.

У межах трьох двохсотп’ятдесятирічних ліній Птолемей царював сімнадцять років. Між 313 і 330 роками в лінії Нерона є сімнадцять років, і між битвою при Рафії 217 року до н. е. та битвою при Панії 200 року до н. е. було сімнадцять років. Троє з чотирьох свідків одинадцятого — двадцять другого розділів позначають свою точну середину як сімнадцятий розділ. Отже, прихована історія сорокового вірша представлена у віршах одинадцятому — двадцять другому того самого розділу, і чотири свідки одинадцятого — двадцять другого розділів узгоджуються з цими самими віршами. Виконання кожного з трьох пророцтв по 250 років узгоджується з тією самою історією. Середина підкреслюється як дороговказ, і особливо ототожнюється як символ завіту та печатки Божого народу.

## Daniel Twelve

Даниїл дванадцятий

Verses seven, eleven and twelve of Daniel chapter twelve identify the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Verse seven identifies December 31, 2023, verse twelve identifies July 18, 2020. The scattering of verse seven that ended on December 31, 2023, which had begun on July 18, 2020 was represented in the alpha and omega of the three verses of prophetic time located in Daniel twelve. The middle verse of 1,290 years identifies the history of 1989 to the soon coming Sunday law as 30, and then 1,260 to the close of human probation. Thirty years representing the age of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand and 1260 years typifying the symbolic forty-two months of Revelation thirteen.

Сьомий, одинадцятий і дванадцятий вірші дванадцятого розділу книги Даниїла визначають завершальний період запечатання ста сорока чотирьох тисяч. Сьомий вірш указує на 31 грудня 2023 року, дванадцятий вірш — на 18 липня 2020 року. Розсіяння, про яке йдеться в сьомому вірші й яке завершилося 31 грудня 2023 року, розпочавшись 18 липня 2020 року, було представлене в альфі й омезі трьох віршів пророчого часу, розміщених у дванадцятому розділі книги Даниїла. Середній вірш про 1290 років визначає історію від 1989 року до близько прийдешнього недільного закону як 30, а тоді 1260 — до закінчення часу людського випробування. Тридцять років, що представляють вік священства ста сорока чотирьох тисяч, і 1260 років, що є прообразом символічних сорока двох місяців з Об’явлення тринадцятого розділу.

The dual prophecy of 30 followed by twelve hundred and sixty years is a symbol of Abraham and Pauls’ dual covenant prophecy of 400 and 430 years. The midpoint of the three verses of time in Daniel twelve represents the rebellion of the thirteenth letter, while also emphasizing the covenant and sealing of the one hundred and forty-four thousand. The three verses also align with the hidden history, and add another witness of the emphasis of the midpoint being a symbol of the covenant.

Подвійне пророцтво про 30, за яким слідують тисяча двісті шістдесят років, є символом подвійного пророцтва завіту Авраама та Павла про 400 і 430 років. Середина трьох віршів про час у дванадцятому розділі Даниїла являє собою повстання тринадцятої літери, водночас наголошуючи на завіті та запечатанні ста сорока чотирьох тисяч. Ці три вірші також узгоджуються з прихованою історією та додають іще одне свідчення того, що наголос на середині є символом завіту.

## Spring and Fall

Весна і осінь

With all these lines we must include the three witnesses of the spring and fall feasts located in Leviticus twenty-three aligned and combined with the Pentecostal season in the history of the cross. There the chapter is twenty-three, which is a symbol of Christ work of atonement. The chapter is made up of forty-four verses, symbolically representing October 22, 1844. October 22 represents 22 days in October, beginning with the first day and ending on the twenty-second day, thus bearing the credentials of the Hebrew alphabet. October being the tenth month, when multiplied by the twenty-second day equals 220.

До всіх цих ліній ми повинні включити трьох свідків весняних і осінніх свят, викладених у Левиті двадцять третьому, узгоджених і поєднаних із п’ятдесятницьким періодом в історії хреста. Тут розділ є двадцять третім, що є символом Христового діла викуплення. Розділ складається із сорока чотирьох віршів, що символічно представляє 22 жовтня 1844 року. 22 жовтня означає 22 дні жовтня, починаючи з першого дня й закінчуючи двадцять другим днем, таким чином несучи ознаки єврейського алфавіту. Жовтень, будучи десятим місяцем, при множенні на двадцять другий день дорівнює 220.

In the Hebrew calendar the tenth day of the seventh month was the Day of Atonement, and ten times seven is seventy, a symbol of probationary time. The twenty-three hundred years ended in 1844 when the third angel arrived, as typified by the third decree that initiated the period. There was seventy weeks determined as probationary time then allotted to ancient literal Israel at the beginning of the 2,300 days, and at the ending of those days the probationary period for modern spiritual Israel was represented by the tenth day of the seventh month, which equates to seventy. October 22, 1844 typifies the soon coming Sunday law, and it is there that the symbolic seventy years of probationary time ends for Seventh-day Adventism, as it did for the Jews when Stephen was stoned.

У єврейському календарі десятий день сьомого місяця був Днем викуплення, а десять разів по сім становить сімдесят — символ часу випробування. Дві тисячі триста років завершилися в 1844 році, коли прийшов третій ангел, як це було прообразно вказано третьим указом, що започаткував цей період. Тоді було визначено сімдесят тижнів як час випробування, відведений давньому буквальному Ізраїлеві на початку 2 300 днів, а при завершенні тих днів період випробування для сучасного духовного Ізраїлю був представлений десятим днем сьомого місяця, що дорівнює сімдесяти. 22 жовтня 1844 року є прообразом близького прийдешнього недільного закону, і саме там закінчується символічний сімдесятирічний час випробування для адвентизму сьомого дня, як це сталося для юдеїв, коли було побито камінням Степана.

1844 represents a period when two angels arrived, the second at the first disappointment and the third at the great disappointment. “44” represents a twofold message as represented by verse forty-four of Daniel eleven’s tidings out of the east and the north. Leviticus twenty-three consists of forty-four verses that divide the sacred feasts into spring and fall. Those forty-four verses represent a twofold message. The two seasons are represented by twenty-two verses each, so both the spring and fall feasts represent the Hebrew calendar’s twenty-two letters. When those two witnesses of twenty-two verses are brought together along with the Pentecostal season they produce a framework of three steps.

1844 рік представляє період, коли прибули два ангели: другий — під час першого розчарування, а третій — під час великого розчарування. «44» представляє подвійне послання, як це показано у вістці зі сходу та з півночі у сорок четвертому вірші одинадцятого розділу книги Даниїла. Двадцять третій розділ книги Левит складається із сорока чотирьох віршів, які поділяють священні свята на весняні та осінні. Ці сорок чотири вірші представляють подвійне послання. Обидві пори представлені двадцятьма двома віршами кожна, тож і весняні, і осінні свята представляють двадцять дві літери єврейського календаря. Коли ці два свідки по двадцять два вірші зводяться разом разом із п’ятидесятницьким періодом, вони утворюють структуру з трьох кроків.

The first step is a waymark made up of three parts followed by five days, as is the last of the three waymarks. The middle waymark is the thirty days of face-to-face instruction by Christ with those who are being anointed as priests for service in the church triumphant. Leviticus twenty-three aligns with the hidden history of verse forty.

Перший дороговказ складається з трьох частин, за якими слідують п’ять днів, так само, як і останній із трьох дороговказів. Середній дороговказ — це тридцять днів особистого навчання Христом тих, кого помазують як священників для служіння в церкві-переможниці. Левит двадцять третій узгоджується з прихованою історією сорокового вірша.

## Midpoints

Серединні точки

The midpoint of the chapter eleven through chapter twenty-two line of Genesis is chapter seventeen, where the second step of the three-step covenant of Abraham and the sign of circumcision was instituted. The dead-center of all the verses located in chapter eleven unto twenty-two is Genesis 17:22:

Серединою відрізка Книги Буття від одинадцятого до двадцять другого розділу є сімнадцятий розділ, де було встановлено другий крок триступеневого Авраамового завіту та знак обрізання. Самим осереддям усіх віршів, розміщених від одинадцятого до двадцять другого розділу, є Буття 17:22:

> But my covenant will I establish with Isaac, which Sarah shall bear unto thee at this set time in the next year. And he left off talking with him, and God went up from Abraham. Genesis 17:22.

> Але Мій заповіт Я встановлю з Ісаком, якого Сарра породить тобі цього самого часу наступного року. І Він перестав говорити з ним, і Бог вознісся від Авраама. Буття 17:22.

God began speaking to Abraham in verse one and he ended his conversation in verse twenty-two, so the entire dialogue of the covenant of circumcision was placed within the prophetic context of the twenty-two letters of the Hebrew alphabet, while the theme of the twenty-two verses was the rite of circumcision, that was to be accomplished on the eighth day. The center or midpoint of the Genesis passage is God’s covenant relationship with the one hundred and forty-four thousand as represented by Abraham’s covenant of circumcision. The midpoint of Genesis’ line of chapters eleven unto twenty-two is chapter seventeen, and the absolute midpoint of the chapter is verse twenty-two where God ceases His conversation of the covenant with Abraham, thus placing the midpoint in the context of the Hebrew alphabet of twenty-two letters. The midpoint of those twenty-two verses, is of course, verse eleven.

Бог почав говорити до Авраама у першому вірші, а завершив Свою розмову в двадцять другому вірші, тож увесь діалог завіту обрізання був уміщений у пророчий контекст двадцяти двох літер єврейської абетки, тоді як темою цих двадцяти двох віршів був обряд обрізання, що мав бути звершений на восьмий день. Центр, або середина, уривка з Буття — це Божі завітні взаємини зі ста сорока чотирма тисячами, представлені завітом обрізання Авраама. Серединою лінії розділів Буття від одинадцятого до двадцять другого є сімнадцятий розділ, а абсолютною серединою цього розділу є двадцять другий вірш, де Бог припиняє Свою розмову про завіт з Авраамом, тим самим уміщуючи цю середину в контекст єврейської абетки з двадцяти двох літер. Серединою ж цих двадцяти двох віршів, безперечно, є одинадцятий вірш.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> І ви обріжете тіло вашої крайньої плоті; і це буде знаком заповіту між Мною та вами. Буття 17:11.

The midpoints of the four passages of chapters eleven through twenty-two in the Bible involve three verses to complete the thought of the midpoint.

Серединні точки чотирьох уривків розділів з одинадцятого по двадцять другий у Біблії охоплюють три вірші, щоб завершити думку серединної точки.

> This is my covenant, which ye shall keep, between me and you and thy seed after thee; Every man child among you shall be circumcised. And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. And he that is eight days old shall be circumcised among you, every man child in your generations, he that is born in the house, or bought with money of any stranger, which is not of thy seed. Genesis 17:10–12.

> Оце Мій заповіт, якого ви маєте дотримуватися, між Мною й вами та потомством твоїм по тобі: нехай буде обрізаний у вас кожний чоловічої статі. І ви обріжете тіло крайньої плоті вашої, і це буде знаком заповіту між Мною й вами. І кожний чоловічої статі, коли йому буде вісім днів, нехай буде обрізаний у вас у роди ваші, — той, хто народився в домі, або куплений за гроші від усякого чужинця, що не з твого потомства. Буття 17:10–12.

A token is a sign, which represents an ensign. The passage is about the ensign who are the one hundred and forty-four thousand. The man child were to be circumcised at eight days old, just as the covenant of Noah was with the eight souls in the ark, thus employing the number eight to tie the Noachian covenant together with the Abrahamic covenant. They are to be Philadelphians, for the are to be circumcised which Paul identifies as the symbol of the crucifixion of the flesh. When the flesh is crucified Christ’s Divinity is within, and that combination is the ensign; for as Sister White states, “When Christ character is perfectly reproduced in His children, He will return for them.”

Знак є ознакою, яка представляє знамено. Уривок стосується знамена, яким є сто сорок чотири тисячі. Немовля чоловічої статі належало обрізувати на восьмий день, так само як завіт Ноя був укладений із вісьмома душами в ковчезі, отже число вісім уживається для того, щоб поєднати Ноїв завіт з Авраамовим завітом. Вони мають бути філадельфійцями, бо їм належить бути обрізаними, що Павло ототожнює із символом розп’яття плоті. Коли плоть розп’ята, тоді всередині перебуває Божественність Христа, і це поєднання є знаменом; бо, як стверджує сестра Вайт: «Коли характер Христа досконало відтвориться в Його дітях, Він повернеться за ними».

> “Human nature is depraved, and is justly condemned by a holy God. But provision is made for the repenting sinner, so that by faith in the atonement of the only begotten Son of God, he may receive forgiveness of sin, find justification, receive adoption into the heavenly family, and become an inheritor of the kingdom of God. Transformation of character is wrought through the operation of the Holy Spirit, which works upon the human agent, implanting in him, according to his desire and consent to have it done, a new nature. The image of God is restored to the soul, and day by day he is strengthened and renewed by grace, and is enabled more and more perfectly to reflect the character of Christ in righteousness and true holiness.

> «Людська природа є зіпсованою і справедливо засудженою святим Богом. Але для грішника, що кається, передбачено засіб, щоб через віру в викуплення Єдинородним Сином Божим він міг одержати прощення гріха, знайти виправдання, прийняти усиновлення до небесної родини й стати спадкоємцем Царства Божого. Перетворення характеру звершується через дію Святого Духа, Який впливає на людину, насаджуючи в ній, відповідно до її бажання й згоди на це, нову природу. Образ Божий відновлюється в душі, і день у день вона зміцнюється й оновлюється благодаттю та стає спроможною дедалі досконаліше відображати характер Христа в праведності й істинній святості.

> “The oil so much needed by those who are represented as foolish virgins, is not something to be put on the outside. They need to bring the truth into the sanctuary of the soul, that it may cleanse, refine, and sanctify. It is not theory that they need; it is the sacred teachings of the Bible, which are not uncertain, disconnected doctrines, but are living truths, that involve eternal interests that center in Christ. In him is the complete system of divine truth. The salvation of the soul, through faith in Christ, is the ground and pillar of the truth. Those who exercise true faith in Christ make it manifest by holiness of character, by obedience to the law of God. They realize that the truth as it is in Jesus reaches heaven, and compasses eternity. They understand that the Christian’s character should represent the character of Christ, and be full of grace and truth. To them is imparted the oil of grace, which sustains a never-failing light. The Holy Spirit in the heart of the believer, makes him complete in Christ. It is not a decided evidence that a man or a woman is a Christian because he manifests deep emotion when under exciting circumstances. He who is Christlike has a deep, determined, persevering element in his soul, and yet has a sense of his own weakness, and is not deceived and misled by the Devil, and made to trust in himself. He has a knowledge of the word of God, and knows that he is safe only as he places his hand in the hand of Jesus Christ, and keeps firm hold upon him.

> «Олива, якої так потребують ті, що представлені нерозумними дівами, не є чимось таким, що можна накласти лише зовні. Їм потрібно внести істину до святині душі, щоб вона очищала, облагороджувала й освячувала. Потрібна їм не теорія; потрібні їм священні вчення Біблії, які не є непевними, розрізненими доктринами, але є живими істинами, що охоплюють вічні інтереси, зосереджені в Христі. У Ньому міститься повна система Божественної істини. Спасіння душі через віру в Христа є основою й стовпом істини. Ті, хто виявляє правдиву віру в Христа, роблять її явною святістю характеру, послухом Законові Божому. Вони усвідомлюють, що істина, якою вона є в Ісусі, сягає неба й охоплює вічність. Вони розуміють, що характер християнина має відображати характер Христа й бути сповненим благодаті та істини. Їм уділяється олива благодаті, яка підтримує світло, що ніколи не згасає. Святий Дух у серці віруючого робить його досконалим у Христі. Те, що чоловік чи жінка виявляє глибоке зворушення за обставин, які сильно збуджують почуття, ще не є безперечним доказом того, що ця людина — християнин. Той, хто уподібнений до Христа, має в душі глибокий, рішучий і витривалий первень, і водночас усвідомлює власну неміч, не дається обманути й звести дияволові та не починає покладатися на себе. Він знає Слово Боже й знає, що перебуває в безпеці лише тоді, коли вкладає свою руку в руку Ісуса Христа й міцно тримається за Нього.»

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> «Характер виявляється в кризі. Коли в урочистий голос опівночі було проголошено: “Ось, жених іде; виходьте назустріч йому”, сплячі діви підвелися зі свого сну, і стало видно, хто приготувався до цієї події. Обидві сторони були заскочені зненацька, але одна була готова до надзвичайної потреби, а інша виявилася неприготованою. Характер виявляється обставинами. Надзвичайні події виявляють справжній ґатунок характеру. Яке-небудь раптове й несподіване лихо, втрата близьких чи криза, якась неочікувана хвороба або мука, щось таке, що ставить душу віч-на-віч зі смертю, виявить справжню внутрішню сутність характеру. Стане явним, чи є насправді віра в обітниці Слова Божого. Стане явним, чи підтримується душа благодаттю, чи є олива в посудині зі світильником.»

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals. It cannot be transferred to another, even if the possessor were willing to make the sacrifice. There is much we can do for each other while mercy still lingers. We can represent the character of Christ. We can give faithful warnings to the erring. We can reprove, rebuke, with all long-suffering and doctrine, bringing the doctrines of Holy Writ home to the heart. We can give heartfelt sympathy. We can pray with and for one another. By living a circumspect life, by maintaining a holy conversation, we may give an example of what a Christian should be; but no person can give to another his own mold of character. Let us duly consider the fact that we are to be saved, not as companies, but as individuals. We shall be judged according to the character we have formed. It is perilous to neglect to prepare the soul for eternity, and to put off making our peace with God until upon a dying bed. It is by the daily transactions of life, by the spirit we manifest, that we determine our eternal destiny. He who is faithful in that which is least, is faithful also in much. If we have made Christ our pattern, if we have walked and worked as he has given us an example in his own life, we shall be able to meet the solemn surprises that will come upon us in our experience, and say from our heart, ‘Not my will, but thine, be done.’

> «Часи випробування приходять до всіх. Як ми поводимося під час випробування і перевірки Божої? Чи гаснуть наші світильники? чи ми й далі підтримуємо їх палаючими? Чи готові ми до всякої надзвичайної обставини завдяки нашому єднанню з Тим, Хто сповнений благодаті та істини? П’ять мудрих дів не могли передати свого характеру п’яти нерозумним дівам. Характер має бути сформований нами як окремими особами. Його неможливо передати іншому, навіть якби той, хто ним володіє, був готовий принести цю жертву. Є багато чого, що ми можемо робити один для одного, поки ще триває милість. Ми можемо являти характер Христа. Ми можемо давати вірні застереження тим, хто помиляється. Ми можемо викривати, докоряти, з усяким довготерпінням і настановою, доносячи вчення Святого Письма до серця. Ми можемо виявляти щире співчуття. Ми можемо молитися один з одним і один за одного. Живучи обачно, підтримуючи святу мову, ми можемо подавати приклад того, яким повинен бути християнин; але жодна людина не може передати іншій власний склад характеру. Належно зважмо на той факт, що ми маємо бути спасенні не як спільноти, а як окремі особи. Нас судитимуть згідно з характером, який ми сформували. Небезпечно нехтувати приготуванням душі до вічності і відкладати примирення з Богом до смертного ложа. Саме щоденними справами життя, духом, який ми виявляємо, ми визначаємо свою вічну долю. Хто вірний у найменшому, той і в великому вірний. Якщо ми зробили Христа своїм взірцем, якщо ми ходили й трудилися так, як Він дав нам приклад у Своєму власному житті, то зможемо зустріти урочисті несподіванки, що прийдуть у нашому досвіді, і сказати від щирого серця: “Не моя воля, а Твоя нехай буде”.»

> “It is in probationary time, the time in which we are living, that we should calmly contemplate the terms of salvation, and live according to the conditions laid down in the word of God. We should educate and train ourselves, hour by hour and day by day, by careful discipline, to perform every duty. We should become acquainted with God and with Jesus Christ whom he has sent. In every trial it is our privilege to draw upon him who has said, ‘Let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me.’ The Lord says he is more willing to give us the Holy Spirit than parents are to give bread to their children. Then let us have the oil of grace in our vessels with our lamps, that we may not be found among those who are represented as foolish virgins, who were not prepared to go forth to meet the bridegroom.” Review and Herald, September 17, 1895.

> «Саме в час випробування, у час, у який ми живемо, нам слід спокійно розмірковувати над умовами спасіння і жити згідно з умовами, викладеними в Слові Божому. Нам слід виховувати й навчати себе, година за годиною і день за днем, через ретельну дисципліну, виконувати кожний обов’язок. Нам слід пізнати Бога і Ісуса Христа, Якого Він послав. У кожному випробуванні ми маємо привілей черпати від Того, Хто сказав: “Нехай він тримається Моєї сили, щоб укласти мир зі Мною; і він укладе мир зі Мною”. Господь каже, що Він охочіше дає нам Святого Духа, ніж батьки дають хліб своїм дітям. Тож нехай у наших посудинах разом із нашими світильниками буде олива благодаті, щоб ми не виявилися серед тих, кого зображено як нерозумних дів, які не були готові вийти назустріч женихові». Review and Herald, September 17, 1895.

The ensign of the one hundred and forty-four thousand who were typified by Abraham’s circumcision and the eight souls upon the ark, are the wise virgins in the parable who perfectly reflect the character of Christ in the soon coming crisis. It is only fitting that Sister White closed out the passage by citing Isaiah, for it is a passage that directly refers to the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Прапором ста сорока чотирьох тисяч, яких прообразно означали Авраамове обрізання та вісім душ у ковчезі, є мудрі діви в притчі, які досконало відображають характер Христа в кризі, що незабаром настане. Цілком доречно, що сестра Вайт завершила цей уривок посиланням на Ісаю, адже це місце безпосередньо стосується часу запечатлення ста сорока чотирьох тисяч.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. Isaiah 27:2–11.

> Того дня співайте про нього: Виноградник червоного вина. Я, Господь, доглядаю його; кожної миті напуваю його; щоб ніхто не пошкодив його, бережу його вдень і вночі. Гніву немає в Мені: хто виставить проти Мене в битві тернину й колючки? Я пройшов би крізь них, Я спалив би їх разом. Або нехай він ухопиться за силу Мою, щоб укласти мир зі Мною; і він укладе мир зі Мною. Він учинить, що ті, які походять від Якова, пустять коріння; Ізраїль зацвіте й розпуститься, і наповнить лице світу плодом. Чи вразив Він його так, як уразив тих, що вражали його? або чи він убитий так, як убиті ті, що були вбиті ним? У міру, коли він проростав, Ти судився з ним; Він стримував Свій лютий вітер у день східного вітру. Тим-то беззаконня Якова буде очищене; і оце ввесь плід — усунення його гріха: коли він зробить усе каміння жертовника немов крейдяні камені, розбиті на друзки, тоді гаї та боввани не встоять. Проте укріплене місто буде спустошене, і оселя буде покинута й залишена, мов пустиня: там буде пастися теля, і там воно буде лежати, і об’їдатиме його гілки. Коли його галуззя всохне, його обламають; жінки прийдуть і запалять його: бо це народ нерозумний; тому Той, Хто створив їх, не змилується над ними, і Той, Хто їх утворив, не виявить їм ласки. Ісая 27:2–11.

In the “day of the east wind,” when the iniquity of Jacob is being purged, and the other class of “people of no understanding” are being gathered and burned is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period, he who desires to make peace with Christ can do so, but the final movements are rapid ones.

У «день східного вітру», коли очищається беззаконня Якова, а інший клас «людей нерозумних» збирається й спалюється, настає час запечатування ста сорока чотирьох тисяч. У той період той, хто бажає примиритися з Христом, може це зробити, але завершальні події є стрімкими.

The priests were to be thirty years old when they began to serve, and the one-hundred and forty-four thousand are Peter’s kingdom of priests who renew the covenant with God in the last days.

Священикам належало бути тридцятирічними, коли вони починали служити, а сто сорок чотири тисячі є Петровим царством священиків, які поновлюють завіт із Богом в останні дні.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 1:5.

> І ви самі, немов живе каміння, будуйтеся в дім духовний, у святе священство, щоб приносити духовні жертви, приємні Богові через Ісуса Христа. 1 Петра 1:5.

The priests were prepared to serve over an eight-day anointing service; thus, the number eight is a symbol of the anointed priesthood that are within the ark.

Священників було приготовлено до служіння протягом восьмиденного обряду помазання; отже, число вісім є символом помазаного священства, що перебуває всередині ковчега.

## Aaron’s Rod

Жезл Аарона

The anointed priesthood of the one hundred and forty-four thousand are represented within the ark of the covenant as Aaron’s rod that budded. When Aaron’s rod budded it provided a distinction between Aaron and the other rods of the tribes of Israel which did not bud. In the Scriptures it is rain that produces the budding of the plants.

Помазане священство ста сорока чотирьох тисяч представлене в ковчезі завіту як Ааронів жезл, що розквітнув. Коли Ааронів жезл розквітнув, це виявило відмінність між Аароном та іншими жезлами племен Ізраїлевих, які не розквітли. У Писаннях саме дощ спричиняє розквітання рослин.

All the prophets address the latter days, so Aaron’s rod of priesthood, represents the anointing of the one hundred and forty-four thousand in a situation that aligns with Elijah at Carmel and the Millerites in 1844. It addresses the point when there is a clear distinction between the true and false messages of the latter rain. That distinction is made by Joel when he identifies the “new wine” being cut off from one class. The class who has the new wine cut off from their mouths are Isaiah’s drunkards of Ephraim. They are also those who accused the disciples of being drunk at Pentecost and they are the rebels of 1888, who followed their fathers, who were the rebels of 1863. All those lines of prophecy align with the line which Sister White identifies as occurring when the world realizes Adventism has known about the fireballs of Nashville for roughly one hundred and twenty-five years and has said nothing.

Усі пророки звертаються до останніх днів, тож Ааронів жезл священства уособлює помазання ста сорока чотирьох тисяч у становищі, що відповідає Іллі на Кармелі та міллеритам у 1844 році. Це стосується того моменту, коли виразно виявляється розмежування між істинною та фальшивою вістками пізнього дощу. Це розмежування здійснює Йоїл, коли вказує, що «молоде вино» відтинається від одного класу. Клас, від уст якого відтиняється молоде вино, — це п’яниці Єфрема в Ісаї. Це також ті, хто звинувачував учнів у п’янстві в день П’ятидесятниці, і вони ж — бунтарі 1888 року, які пішли за своїми батьками, що були бунтарями 1863 року. Усі ці пророчі лінії узгоджуються з тією лінією, яку сестра Вайт визначає як таку, що настає тоді, коли світ усвідомлює, що адвентизм знав про вогняні кулі Нешвіла приблизно сто двадцять п’ять років і нічого не сказав.

## 8, Eighty and 81

8, вісімдесят і 81

The number thirty and the number eight are symbols of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand who are the ensign of the latter days which represents the combination of Divinity and humanity. The number eight is a tithe of the number eighty, which is the number of the eighty valiant priests who with the high priest withstood king Uzziah, who attempted to offer incense in the holy place. Eighty-one represents Divinity combined with humanity in the context of the priesthood of the church triumphant. The history of Uzziah’s rebellion connects that priesthood of eighty-one in the very crisis that aligns with the rebellion of Ptolemy just after the battle of Raphia. All the prophets identify the latter days, so the priesthood of Divinity combined with humanity, which is the priesthood of the church triumphant made up of eighty human priests and one Divine High Priest are identified in the history that began in 2014 when the Ukrainian War was initiated.

Число тридцять і число вісім є символами священства ста сорока чотирьох тисяч, які є знаменом останніх днів, що являє собою поєднання Божества й людськості. Число вісім є десятиною від числа вісімдесят, яке є числом вісімдесяти мужніх священників, що разом із первосвященником протистояли цареві Уззії, який намагався кадити в святому місці. Число вісімдесят один являє Божество, поєднане з людськістю, в контексті священства торжествуючої церкви. Історія бунту Уззії пов’язує це священство вісімдесяти одного саме в тій кризі, яка узгоджується з повстанням Птолемея відразу після битви при Рафії. Усі пророки окреслюють останні дні, тому священство Божества, поєднаного з людськістю, яке є священством торжествуючої церкви, що складається з вісімдесяти людських священників і одного Божественного Первосвященника, ототожнюється з історією, яка розпочалася у 2014 році, коли була розв’язана війна в Україні.

The middle chapter of Genesis’ twelve-chapter line is chapter seventeen. The middle verse of the twelve-chapter line is verse twenty-two. Verse twenty-two marks a distinct end of a conversation between God and Abraham that began in verse one, thus identifying verse twenty-two as the end of a prophetic line which bears the signature of the Hebrew alphabet’s twenty-two letters. The middle verse of the line of twenty-two verses is verse eleven, which in turn is the middle of three verses that identify the ensign of the one hundred and forty-four thousand. Verse eleven is therefore the middle of three distinct verses, and verse eleven conveys the primary truth of not only the twenty-two verses, but also of the three verses it is within, thus identifying verse eleven and twenty-two as a beginning and ending of the primary thought. Thus, verse eleven through twenty-two in chapter seventeen is the primary theme of chapters eleven through twenty-two.

Середнім розділом дванадцятирядкової лінії Буття є сімнадцятий розділ. Середнім віршем цієї дванадцятирядкової лінії є двадцять другий вірш. Двадцять другий вірш позначає виразне завершення розмови між Богом і Авраамом, що почалася в першому вірші, тим самим визначаючи двадцять другий вірш як кінець пророчої лінії, яка носить знак двадцяти двох літер єврейського алфавіту. Середнім віршем лінії з двадцяти двох віршів є одинадцятий вірш, який, у свою чергу, є середнім із трьох віршів, що визначають знамено ста сорока чотирьох тисяч. Отже, одинадцятий вірш є середнім із трьох окремих віршів, і одинадцятий вірш передає головну істину не лише двадцяти двох віршів, а й трьох віршів, серед яких він перебуває, тим самим визначаючи одинадцятий і двадцять другий вірші як початок і кінець головної думки. Отже, вірші з одинадцятого по двадцять другий у сімнадцятому розділі становлять головну тему розділів з одинадцятого по двадцять другий.

The middle of chapters eleven unto twenty-two in the book of Matthew is chapter sixteen.

Серединою одинадцятого по двадцять другий розділів у книзі Матвія є шістнадцятий розділ.

> Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:20.

> Тоді наказав Своїм учням, щоб нікому не казали, що Він є Ісус Христос. Матвія 16:20.

As with Genesis’ midpoint, verse twenty marks the end of a specific conversation that began in verse thirteen when Christ and the disciples arrived at Caesarea Philippi.

Як і в середині книги Буття, двадцятий вірш позначає завершення певної розмови, що почалася в тринадцятому вірші, коли Христос і учні прибули до Кесарії Филипової.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:13–20.

> Коли ж Ісус прийшов у землі Кесарії Пилипової, то питав Своїх учнів, кажучи: За Кого люди мають Мене, Сина Людського? Вони ж сказали: Одні — за Івана Хрестителя; інші — за Іллю; ще інші — за Єремію, або за одного з пророків. Він каже їм: А ви за Кого Мене маєте? І відповівши, Симон Петро сказав: Ти — Христос, Син Бога Живого. А Ісус, відповідаючи, сказав йому: Блаженний ти, Симоне, сину Йонин, бо не тіло й кров відкрили тобі це, але Отець Мій, що на небесах. І Я кажу тобі: ти — Петро, і на цій скелі Я збудую Церкву Мою, і брами аду не подолають її. І дам тобі ключі Царства Небесного: і що ти зв’яжеш на землі, те буде зв’язане на небесах; і що ти розв’яжеш на землі, те буде розв’язане на небесах. Тоді наказав Він Своїм учням, щоб нікому не казали, що Він — Ісус Христос. Матвія 16:13–20.

## Raphia and Panium

Рафія та Паніум

Not only does Matthew’s middle passage represent a distinct conversation and subject, but just as the covenant symbolism of Genesis’ testimony aligns with the battle of Raphia, Matthew’s conversation takes place in Caesarea Philippi, which is Panium. Panium of verse fifteen of Daniel eleven is the midpoint in Matthew’s twelve-chapter line and Raphia of verse eleven of Daniel eleven, is the midpoint of Genesis’ twelve-chapter line.

Середній уривок Матвія не лише являє собою окрему розмову й окремий предмет, але так само, як завітна символіка свідчення Буття узгоджується з битвою при Рафії, розмова у Матвія відбувається в Кесарії Филиповій, тобто в Панії. Паній із п’ятнадцятого вірша одинадцятого розділу Даниїла є серединою дванадцятиглавої лінії Матвія, а Рафія з одинадцятого вірша одинадцятого розділу Даниїла — серединою дванадцятиглавої лінії Буття.

The 250 years that began in 457 BC concluded at 207 BC, the midpoint between Raphia of verse eleven and Panium of verse fifteen, which is where the sign of Abraham’s circumcision and Peter’s confession of the Messiah converge. In the book of Matthew’s line, Peter is testifying to his recognition of Christ, the Son of God at His baptism.

250 років, що почалися 457 року до Р. Х., завершилися 207 року до Р. Х., у серединній точці між Раффією з одинадцятого вірша та Панієм із п’ятнадцятого вірша, де сходяться знак Авраамового обрізання і Петрове визнання Месії. У лінії книги Матвія Петро свідчить про своє визнання Христа, Сина Божого, під час Його хрещення.

Simon means “one who hears” and Barjona means “son of the dove.” Simon was one who heard the message of Christ baptism, when the Holy Spirit descended in the form of a dove. Christ’s baptism typified August 11, 1840, when the mighty angel of Revelation ten descended. The same angel descended on 9/11. Peter represents those who recognize 9/11 as the testing message of the generation of the one hundred and forty-four thousand.

Симон означає «той, хто чує», а Барйона — «син голуба». Симон був тим, хто почув звістку про хрещення Христа, коли Святий Дух зійшов у вигляді голуба. Хрещення Христа прообразувало 11 серпня 1840 року, коли зійшов могутній ангел із десятого розділу Об’явлення. Той самий ангел зійшов 11 вересня. Петро представляє тих, хто визнає 11 вересня випробувальною звісткою покоління ста сорока чотирьох тисяч.

Peter represents those who employ the methodology of line upon line. He is the “son” of the dove, so as a son he symbolically represents the last generation. Peter is a symbol of the last generation, and with the symbolic numbering of his name he represents the one hundred and forty-four thousand. Peter represents the final generation who hear the message of the empowerment when Christ appears in the prophetic line. Peter recognized the message associated with Christ’s baptism, and thus Peter could identify Jesus as the anointed one, which is Messiah in the Hebrew and Christ in the Greek. Peter represents those who understand that the angel of Revelation eighteen who descended at 9/11, had also descended on August 11, 1840. Peter represents those who understand 9/11 as a waymark that is only established by the testimony of two or three lines.

Петро представляє тих, хто застосовує методологію рядок на рядок. Він є «сином» голуба, тож як син він символічно представляє останнє покоління. Петро є символом останнього покоління, і через символічну нумерацію свого імені він представляє сто сорок чотири тисячі. Петро представляє останнє покоління, яке чує звістку про наділення силою, коли Христос з’являється в пророчій лінії. Петро розпізнав звістку, пов’язану з хрещенням Христа, і тому Петро міг ототожнити Ісуса як Помазаника, що є Месією єврейською і Христом грецькою. Петро представляє тих, хто розуміє, що ангел із Об’явлення вісімнадцятого розділу, який зійшов 11/9, також зійшов 11 серпня 1840 року. Петро представляє тих, хто розуміє 11/9 як дороговказ, який утверджується лише свідченням двох або трьох ліній.

Peter’s confession is that 9/11 identifies the arrival of the third woe, which is the testing message for the final generation. That confession is where the name changes. Abraham is at Raphia and Peter is at Panium, just before the cross. Between Panium and the cross Peter is going to visit the Mount of Transfiguration. It is at Panium where Simon is changed unto Peter when he gave his confession of the testing message for his generation. For the one hundred and forty-four thousand that testing message is Islam of the third woe which arrived in prophetic history at 9/11.

Визнання Петра полягає в тому, що 11 вересня ідентифікує прихід третього горя, яке є вісткою випробування для останнього покоління. Це визнання є тим місцем, де змінюється ім’я. Авраам перебуває в Рафії, а Петро — в Панії, безпосередньо перед хрестом. Між Панією і хрестом Петро відвідає Гору Переображення. Саме в Панії Симон стає Петром, коли він дав своє визнання вістки випробування для свого покоління. Для ста сорока чотирьох тисяч цією вісткою випробування є іслам третього горя, який увійшов у пророчу історію 11 вересня.

The beginning of the testing of Adventism began at 9/11, and at the end of the testing of Adventism the message of Islam of the third woe identifies when and where Simon’s name is changed. The message Peter understands at the end, which was typified by the message of 9/11 at the beginning, is the corrected message of the fireballs of Nashville. There the feast of trumpets arrives in conjunction with the ascension of the ensign and the closed door of the Day of Atonement.

Початок випробування адвентизму розпочався 11 вересня, а наприкінці випробування адвентизму ісламська звістка третього горя визначає, коли і де ім’я Симона змінюється. Звістка, яку Петро розуміє наприкінці і яка на початку була прообразно представлена звісткою 11 вересня, є виправленою звісткою вогняних куль Нешвілла. Там свято сурм настає у поєднанні з вознесінням знамена та зачиненими дверима Дня Спокути.

We will continue these things in the next article.

Ми продовжимо розгляд цих питань у наступній статті.

Back to Articles