Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Two

Книга Йоеля і Лаодикійська Церква адвентистів сьомого дня - Номер два

Number Two

Номер два

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2025

Formats

PDF
Word

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> З палким прагненням я очікую часу, коли події дня П’ятдесятниці повторяться з ще більшою силою, ніж тоді. Іван каже: «Я бачив іншого ангела, що сходив із неба, маючи велику силу; і земля була осяяна його славою». Тоді, як і за П’ятдесятниці, люди почують істину, промовлену до них, кожен своєю мовою.

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him, and can touch the lips with a live coal from off the altar, and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed, and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement, and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> Бог може вдихнути нове життя в кожну душу, яка щиро бажає служити Йому, і може доторкнутися до вуст палаючою жариною з жертовника та зробити їх красномовними на Його хвалу. Тисячі голосів будуть пройняті силою проголошувати дивовижні істини Божого Слова. Заїкуватий язик розв’яжеться, а несміливі стануть сильними, щоб нести мужнє свідчення про правду. Нехай Господь допоможе Своєму народові очистити храм душі від усякої скверни і підтримувати з Ним такий тісний зв’язок, щоб вони стали учасниками пізнього дощу, коли він буде вилитий. Review and Herald, 20 липня 1886 р.

Pentecost, when considered as a feast of the Lord cannot be separated from Passover, the feast of unleavened bread, the first fruit offering and the feast of weeks. Pentecost is a period of time, though it is also a point in time. This is why it is called “the Pentecostal season.” The season began with Christ’s death, burial and resurrection. After His ascension Christ began forty days of personal instruction that was followed by ten days in the upper room where unity was accomplished. 9/11 began a period that ends at the Sunday law in the United States. That Sunday law is represented by the day of Pentecost as a point in time; a point in time that has been preceded by a period of time which began at 9/11. From 9/11 unto the Sunday law the “Pentecostal season” is repeated.

П’ятидесятницю, якщо розглядати її як Господнє свято, не можна відокремити від Пасхи, свята опрісноків, приношення первоплодів і свята Тижнів. П’ятидесятниця є періодом часу, хоча вона також є точкою в часі. Тому це називають «п’ятидесятницьким сезоном». Цей сезон розпочався зі смерті, поховання та воскресіння Христа. Після Свого вознесіння Христос розпочав сорок днів особистого наставництва, після чого були десять днів у горниці, де було досягнуто єдності. 11 вересня розпочався період, що закінчується недільним законом у Сполучених Штатах. Той недільний закон представлений днем П’ятидесятниці як точкою в часі; точкою в часі, якій передував період, що почався 11 вересня. Від 11 вересня до недільного закону «п’ятидесятницький сезон» повторюється.

Peter explained that the miraculous phenomenon of “tongues of fire,” was not drunken folly, but a fulfillment of the book of Joel because a controversy was brought against the message. “Tongues” represent the presentation of a message, and the fire represents the Holy Spirit. The message of Pentecost represents a combination of divinity (God is a consuming fire) with the humanity of the tongue. Just as Peter represents the one hundred and forty-four thousand during the time of the latter rain, so too the quibbling Jews represent a former covenant people who are being passed by at the very point in time when the latter rain is falling.

Петро пояснив, що чудесне явище «вогненних язиків» було не п’яною безглуздістю, а виконанням пророцтва з книги Йоіла, бо проти цієї звістки було висунуто заперечення. «Язики» уособлюють передання звістки, а вогонь — Святого Духа. Звістка П’ятидесятниці становить поєднання божественності (Бог — вогонь, що поїдає) з людськістю язика. Як Петро уособлює сто сорок чотири тисячі в час пізнього дощу, так і прискіпливі юдеї уособлюють колишній завітний народ, який оминають саме тоді, коли падає пізній дощ.

> And they were all filled with the Holy Ghost, and began to speak with other tongues, as the Spirit gave them utterance. And there were dwelling at Jerusalem Jews, devout men, out of every nation under heaven. Now when this was noised abroad, the multitude came together, and were confounded, because that every man heard them speak in his own language. And they were all amazed and marvelled, saying one to another, Behold, are not all these which speak Galilaeans? And how hear we every man in our own tongue, wherein we were born? Parthians, and Medes, and Elamites, and the dwellers in Mesopotamia, and in Judaea, and Cappadocia, in Pontus, and Asia, Phrygia, and Pamphylia, in Egypt, and in the parts of Libya about Cyrene, and strangers of Rome, Jews and proselytes, Cretes and Arabians, we do hear them speak in our tongues the wonderful works of God. And they were all amazed, and were in doubt, saying one to another, What meaneth this? Others mocking said, These men are full of new wine. But Peter, standing up with the eleven, lifted up his voice, and said unto them, Ye men of Judaea, and all ye that dwell at Jerusalem, be this known unto you, and hearken to my words: For these are not drunken, as ye suppose, seeing it is but the third hour of the day. Acts 2:4–15.

> І всі вони сповнилися Святим Духом і почали говорити іншими мовами, як Дух давав їм промовляти. А в Єрусалимі перебували юдеї, побожні люди, з кожного народу під небом. Коли ж це стало відомим, зібрався натовп і розгубився, бо кожен чув, що вони говорять його власною мовою. І всі дивувалися та чудувалися, кажучи один одному: Ось, хіба всі ці, що говорять, не галилеяни? То як же ми кожен чуємо у власній мові, в якій народилися? Парфяни, мідяни й еламіти, жителі Месопотамії, Юдеї та Каппадокії, Понту й Азії, Фригії та Памфілії, Єгипту й частин Лівії поблизу Кирени, і прибулі з Рима, юдеї та прозеліти, критяни й араби — ми чуємо, що вони говорять нашими мовами про великі діла Божі. І всі дивувалися та були в замішанні, кажучи один одному: Що це означає? Інші ж, насміхаючись, говорили: Вони повні нового вина. Але Петро, ставши разом з одинадцятьма, підняв свій голос і промовив до них: Мужі Юдеї та всі, що живете в Єрусалимі, нехай буде це відомо вам і прислухайтеся до моїх слів. Бо ці не п’яні, як ви думаєте, адже тепер лише третя година дня. Дії 2:4–15.

Peter is explaining Pentecost as a fulfillment of the book of Joel. He is doing so prophetically when the entire world is represented, for the passage states the audience came “out of every nation under heaven.” At 9/11 the earth was lightened with Christ’s glory and then again at the Sunday law the one hundred and forty-four thousand will perfectly reflect the glory of Christ as they are lifted up as an ensign before the entire world. The Pentecostal period began at 9/11 and it ends at the Sunday law.

Петро пояснює П’ятидесятницю як виконання книги Йоіла. Він робить це у пророчому сенсі, коли представлений увесь світ, бо в уривку сказано, що слухачі прийшли "з кожного народу під небом". Під час 9/11 земля була осяяна славою Христа, і знову при недільному законі сто сорок чотири тисячі досконало відобразять славу Христа, будучи піднесені як знамено перед усім світом. П’ятидесятницький період розпочався 9/11 і закінчиться при недільному законі.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost.

> Жоден із нас ніколи не отримає Божої печаті, доки в наших характерах є бодай одна пляма чи скверна. Нам належить виправити недоліки наших характерів, очистити храм душі від усякої нечистоти. Тоді пізній дощ зійде на нас, як ранній дощ зійшов на учнів у день П’ятидесятниці.

> “We are too easily satisfied with our attainments. We feel rich and increased with goods and know not that we are ‘wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ Now is the time to heed the admonition of the True Witness: ‘I counsel thee to buy of Me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see.’ …

> Ми занадто легко задовольняємося своїми досягненнями. Ми почуваємося багатими та такими, що примножили достаток, і не знаємо, що ми «жалюгідні, і нещасні, і бідні, і сліпі, і голі». Настав час прислухатися до застереження Правдивого Свідка: «Раджу тобі купити в Мене золото, випробуване в огні, щоб ти збагатів; і білий одяг, щоб ти зодягнувся, і щоб сором твоєї наготи не виявився; і намасти свої очі очною маззю, щоб ти бачив». ...

> “It is now that we must keep ourselves and our children unspotted from the world. It is now that we must wash our robes of character and make them white in the blood of the Lamb. It is now that we must overcome pride, passion, and spiritual slothfulness. It is now that we must awake and make determined effort for symmetry of character. ‘Today if ye will hear His voice, harden not your hearts.’ We are in a most trying position, waiting, watching for our Lord’s appearing. The world is in darkness. ‘But ye, brethren,’ says Paul, ‘are not in darkness, that that day should overtake you as a thief.’ It is ever God’s purpose to bring light out of darkness, joy out of sorrow, and rest out of weariness for the waiting, longing soul.

> Саме тепер ми маємо берегти себе та наших дітей неоскверненими світом. Саме тепер ми маємо випрати шати нашого характеру й вибілити їх у крові Агнця. Саме тепер ми маємо подолати гординю, пристрасть і духовну лінивість. Саме тепер ми маємо пробудитися і докласти рішучих зусиль для гармонії характеру. «Сьогодні, коли почуєте Його голос, не робіть запеклими ваших сердець». Ми перебуваємо у вкрай важкому становищі, очікуючи й пильнуючи явлення нашого Господа. Світ перебуває в темряві. «А ви, браття, — каже Павло, — не в темряві, щоб той день захопив вас, мов злодій». Божим наміром завжди є виводити світло з темряви, радість із смутку та спочинок з утоми для душі, що чекає й прагне.

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.

> Що ви робите, браття, у великій справі приготування? Ті, хто єднається зі світом, приймають світський відбиток і готуються до знака звіра. Ті, хто не довіряють собі, смиряються перед Богом і послухом істині очищають свої душі, приймають небесний відбиток і готуються до печатки Божої на своїх чолах. Коли вийде указ і буде накладено відбиток, їхній характер залишиться чистим і безплямним навіки.

> “Now is the time to prepare. The seal of God will never be placed upon the forehead of an impure man or woman. It will never be placed upon the forehead of the ambitious, world-loving man or woman. It will never be placed upon the forehead of men or women of false tongues or deceitful hearts. All who receive the seal must be without spot before God—candidates for heaven. Go forward, my brethren and sisters. I can only write briefly upon these points at this time, merely calling your attention to the necessity of preparation. Search the Scriptures for yourselves, that you may understand the fearful solemnity of the present hour.” Testimonies, volume 5, 214, 216.

> «Тепер час готуватися. Печатка Божа ніколи не буде покладена на чоло нечистого чоловіка чи жінки. Вона ніколи не буде покладена на чоло честолюбного, закоханого у світ чоловіка чи жінки. Вона ніколи не буде покладена на чоло чоловіків чи жінок з брехливими язиками або підступними серцями. Усі, хто прийме печатку, повинні бути без плями перед Богом — кандидати до Неба. Йдіть уперед, мої брати й сестри. Нині я можу лише коротко торкнутися цих питань, лише звернути вашу увагу на необхідність підготовки. Досліджуйте Писання самі, щоб ви зрозуміли страшну урочистість теперішньої години». Свідчення, том 5, 214, 216.

Here Sister White identifies Pentecost as a point in time, aligning with the Sunday law in the United States, “when the decree goes forth.” Yet, though she marks the Sunday law and Pentecost as a point in time, her message calling for preparation identifies a period that precedes the Sunday law as typified by the Pentecostal season. The Sunday law is the seventh-day Sabbath test, and the period from 9/11 unto the Sunday law can be identified as the symbolic “day of the Lord’s preparation.” Preparation precedes the test.

Тут сестра Вайт визначає П’ятидесятницю як момент у часі, пов’язуючи це із законом недільного дня у Сполучених Штатах, «коли вийде указ». Проте, хоча вона позначає закон недільного дня і П’ятидесятницю як момент у часі, її послання із закликом до приготування окреслює період, що передує закону недільного дня, як типологічно представлений періодом П’ятидесятниці. Закон недільного дня є випробуванням суботи сьомого дня, а період від 9/11 до закону недільного дня можна назвати символічним «днем Господнього приготовлення». Приготування передує випробуванню.

The “latter rain will fall upon” the one hundred and forty-four thousand just “as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost.” The period represented as the Pentecostal season began with a sprinkling when Christ returned from His ascension.

"Пізній дощ зіллється на" сто сорок чотири тисячі так само, "як ранній дощ зійшов на учнів у День П’ятидесятниці." Період, представлений як П’ятидесятницький сезон, розпочався з кроплення, коли Христос повернувся після Свого вознесіння.

> And when he had said this, he breathed on them, and saith unto them, Receive ye the Holy Ghost. John 20:22.

> І сказавши це, він дихнув на них і каже їм: Прийміть Святого Духа. Івана 20:22.

His breath conveys the Holy Spirit and breath is what produces the sound of words. Jesus is the Word and His breath conveys the Holy Spirit through the impartation of His word. The breath is what brought the body of Adam to life, and the breath is what brings Ezekiel’s army of resurrected dead dry bones to life.

Його подих передає Святого Духа, і саме подих породжує звучання слів. Ісус є Словом, і Його подих передає Святого Духа через передавання Його Слова. Саме подих оживив тіло Адама, і саме подих оживляє військо Єзекіїля з воскреслих мертвих сухих кісток.

> “The act of Christ in breathing upon his disciples the Holy Ghost, and in imparting his peace to them, was as a few drops before the plentiful shower to be given on the day of Pentecost.” Spirit of Prophecy, volume 3, 243.

> Вчинок Христа, коли він дихнув на своїх учнів Святим Духом і дарував їм свій мир, був як кілька крапель перед рясною зливою, що мала пролитися у день П’ятидесятниці. Дух пророцтва, том 3, 243.

At the beginning of the Pentecostal season Christ’s “breath” imparted the Holy Spirit to the disciples, but some doubted.

На початку періоду П’ятдесятниці Христовий «подих» наділив учнів Святим Духом, проте дехто сумнівався.

> But Thomas, one of the twelve, called Didymus, was not with them when Jesus came. The other disciples therefore said unto him, We have seen the Lord. But he said unto them, Except I shall see in his hands the print of the nails, and put my finger into the print of the nails, and thrust my hand into his side, I will not believe. John 2:24, 25.

> А Фома, один із дванадцятьох, прозваний Дидим, не був з ними, коли прийшов Ісус. Тому інші учні сказали йому: «Ми бачили Господа». А він сказав їм: «Якщо не побачу на його руках сліду від цвяхів і не вкладу свого пальця в слід від цвяхів і не вкладу своєї руки в його бік, не повірю». Іван 2:24, 25.

The Pentecostal period began a period of “testing,” starting with the breath of Christ and Thomas’ controversy of doubt. Thomas’ controversy at the beginning typifies the controversy of the Jews at the ending of the Pentecostal season. Christ imparted His word and the Holy Spirit to the disciples at the beginning, and the disciples imparted the word and the Holy Spirit to the world at the end of the Pentecostal season.

Період П’ятидесятниці започаткував час «випробування», який розпочався з подиху Христа та суперечки Томи, пов’язаної із сумнівом. Суперечка Томи на початку є прообразом суперечки юдеїв наприкінці періоду П’ятидесятниці. На початку Христос передав Своє слово і Святого Духа учням, а наприкінці періоду П’ятидесятниці учні передали слово і Святого Духа світові.

The work that Christ accomplished when He breathed upon the disciples was a second witness to the same work He had just accomplished with the disciples on the road to Emmaus.

Діло, яке Христос звершив, коли Він дихнув на учнів, було другим свідченням того ж діла, яке Він щойно звершив з учнями дорогою до Еммауса.

> And it came to pass, that, while they communed together and reasoned, Jesus himself drew near, and went with them. But their eyes were holden that they should not know him. …

> І сталося, коли вони розмовляли між собою й міркували, сам Ісус наблизився і пішов разом із ними. Але їхні очі були стримані, щоб вони Його не впізнали. ...

> Then he said unto them, O fools, and slow of heart to believe all that the prophets have spoken: Ought not Christ to have suffered these things, and to enter into his glory? And beginning at Moses and all the prophets, he expounded unto them in all the scriptures the things concerning himself. And they drew nigh unto the village, whither they went: and he made as though he would have gone further. But they constrained him, saying, Abide with us: for it is toward evening, and the day is far spent. And he went in to tarry with them. And it came to pass, as he sat at meat with them, he took bread, and blessed it, and brake, and gave to them. And their eyes were opened, and they knew him; and he vanished out of their sight. And they said one to another, Did not our heart burn within us, while he talked with us by the way, and while he opened to us the scriptures? Luke 24:15, 16, 25–32.

> Тоді він сказав їм: О, нерозумні й повільні серцем, щоб повірити всьому, що говорили пророки! Хіба не належало Христові це все перетерпіти та увійти в свою славу? І, почавши від Мойсея й усіх пророків, він пояснював їм у всіх Писаннях те, що стосувалося його. І вони наблизилися до села, куди йшли; а він удавав, ніби хоче йти далі. Та вони вмовляли його, кажучи: Залишися з нами, бо вже вечоріє, і день уже похилився. І він увійшов, щоб побути з ними. І сталося, коли він сидів з ними за столом, він узяв хліб, поблагословив, розламав і дав їм. Тоді відкрилися їхні очі, і вони пізнали його; і він зник із їхніх очей. І казали один одному: Хіба не палало в нас серце, коли він говорив до нас у дорозі та відкривав нам Писання? Луки 24:15, 16, 25-32.

Just as Jesus “sat with meat” in Emmaus, He thereafter ate with the disciples. In both instances eating is represented. Together they identify that the beginning of the Pentecostal period is marked by the breath of the Holy Spirit and also by eating. The opening events produces a controversy between a class who believes and a class who doubts. The eating, the impartation of the Holy Spirit and the opening of the Scriptures include that Christ began His instruction with “Moses and all the prophets.” Christ’s teaching was conveyed by taking the prophetic line of Moses and aligning it with the lines of all the prophets, here a little and there a little.

Так само, як Ісус «сидів при трапезі» в Емаусі, потім Він їв із учнями. В обох випадках присутнє споживання їжі. Разом вони вказують, що початок періоду П’ятидесятниці позначений подихом Святого Духа, а також трапезою. Початкові події породжують суперечку між класом тих, хто вірить, і класом тих, хто сумнівається. Трапеза, наділення Святим Духом і відкриття Писання включають той факт, що Христос розпочав Своє навчання з «Мойсея й усіх пророків». Вчення Христа передавалося, беручи пророчу лінію Мойсея й зіставляючи її з лініями всіх пророків — тут трохи, там трохи.

On 9/11 the breath of the four winds of Ezekiel blew upon the dead dry bones of chapter thirty-seven. At that time, as typified by the angel who descended on August 11, 1840 and empowered the first angel’s message, the angel of Revelation eighteen descended with a message that must be eaten, as did the disciples eat at the beginning of the Pentecostal period. The unwillingness of Thomas to believe identifies that when the message is introduced a shaking is marked.

11 вересня подих чотирьох вітрів Єзекіїля повіяв на мертві сухі кості тридцять сьомого розділу. Тоді, як це було прообразлено ангелом, який зійшов 11 серпня 1840 року і наділив силою вістку першого ангела, ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення зійшов із вісткою, яку слід з’їсти, як і учні їли на початку П’ятидесятницького періоду. Небажання Фоми повірити свідчить про те, що коли вістку представляють, відбувається струшування.

Speaking of the fall of the Twin Towers on 9/11 we are told that the Lord arose to “shake terribly the nations.” It is important to remember that a “shaking” among God’s people is accomplished by those who are fighting against a message of truth. There are “shakings” that are external, but internal shakings within the church occur in the environment of a message being presented.

Говорячи про падіння веж-близнюків 11 вересня, нам кажуть, що Господь піднявся, щоб "страшно потрясти народи". Важливо пам’ятати, що "потрясіння" серед Божого народу спричиняється тими, хто бореться проти звістки істини. Є "потрясіння", які є зовнішніми, але внутрішні потрясіння в церкві відбуваються тоді, коли проголошується звістка.

> “I asked the meaning of the shaking I had seen and was shown that it would be caused by the straight testimony called forth by the counsel of the True Witness to the Laodiceans. This will have its effect upon the heart of the receiver, and will lead him to exalt the standard and pour forth the straight truth. Some will not bear this straight testimony. They will rise up against it, and this is what will cause a shaking among God’s people.

> Я запитала про значення потрясіння, яке я бачила, і мені було показано, що його спричинить пряме свідчення, викликане порадою Істинного Свідка лаодикійцям. Це матиме свій вплив на серце того, хто його прийме, і спонукатиме його піднести мірило та проголошувати пряму істину. Дехто не стерпить цього прямого свідчення. Вони повстануть проти нього, і саме це спричинить потрясіння серед Божого народу.

> “I saw that the testimony of the True Witness has not been half heeded. The solemn testimony upon which the destiny of the church hangs has been lightly esteemed, if not entirely disregarded. This testimony must work deep repentance; all who truly receive it will obey it and be purified.” Early Writings, 271.

> "Я побачила, що свідчення Істинного Свідка навіть наполовину не було взято до уваги. Урочисте свідчення, від якого залежить доля церкви, було знехтувано, якщо не зовсім проігноровано. Це свідчення має спричинити глибоке покаяння; усі, хто справді його приймуть, послухаються його й очистяться." Ранні твори, 271.

The internal “shaking” is caused by those who resist the presentation of the Laodicean message. Sister White identifies Jones and Waggoner’s message of 1888 as the Laodicean message.

Внутрішнє «потрясіння» спричинене тими, хто чинить опір проголошенню Лаодикійської вістки. Сестра Вайт визначає вістку Джонса і Ваггонера 1888 року як Лаодикійську вістку.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> "Вістка, дана нам А. Т. Джонсом та Е. Дж. Ваггонером, є Божою вісткою до Лаодикійської церкви, і горе кожному, хто заявляє, що вірить у істину, і все ж не віддзеркалює іншим Богом дані промені." Матеріали 1888 року, 1053.

The resistance to the Laodicean message produces a shaking and Sister White aligns the message of 1888 with the descent of the angel of Revelation eighteen.

Опір Лаодикійській вістці спричиняє потрясіння, а Сестра Вайт пов’язує вістку 1888 року із зішестям ангела Об’явлення вісімнадцятого розділу.

> “An unwillingness to yield up preconceived opinions, and to accept this truth, lay at the foundation of a large share of the opposition manifested at Minneapolis against the Lord’s message through Brethren Waggoner and Jones. By exciting that opposition Satan succeeded in shutting away from our people, in a great measure, the special power of the Holy Spirit that God longed to impart to them. The enemy prevented them from obtaining that efficiency which might have been theirs in carrying the truth to the world, as the apostles proclaimed it after the day of Pentecost. The light that is to lighten the whole earth with its glory was resisted, and by the action of our own brethren has been in a great degree kept away from the world.” Selected Messages, book 1, 235.

> Небажання відмовитися від заздалегідь сформованих поглядів і прийняти цю істину лежало в основі значної частини опору, виявленого в Міннеаполісі проти Господнього послання через братів Ваггонера і Джонса. Розпалюючи цей опір, Сатана зумів значною мірою відгородити наш народ від особливої сили Святого Духа, яку Бог прагнув їм дарувати. Ворог перешкодив їм здобути ту дієвість, яка могла б належати їм у несенні істини світові, як апостоли проголошували її після дня П’ятидесятниці. Тому світлу, яке має осяяти всю землю своєю славою, противилися, і через дії наших власних братів його значною мірою було стримано від світу. Вибрані послання, книга 1, 235.

The doubt of Thomas at the beginning of the Pentecostal season, typifying the rebellion against the message that arrived on the day of Pentecost, typified the shaking that occurred when the leadership of Seventh-day Adventism stood up and resisted the message to the Laodicean church as presented by Jones and Waggoner in 1888. In 1888 the mighty angel of Revelation eighteen descended to lighten the earth with His glory, but due in large part to unwillingness of those leaders to set aside preconceived opinions the rebellion of Korah, Dathan and Abiram was repeated. Thomas, the Jews at Pentecost, Korah’s rebellion in the time of Moses, the rebellion of 1888 all typify 9/11 when, according to Joel—a trumpet was to be blown. That trumpet, according to Isaiah was blown to identify the sins of God’s people, thus typifying 1888 and the message to Laodicea. Jeremiah’s watchman, who blows the trumpet to return to the “old paths” aligns with Isaiah lifting up his voice as a trumpet. Jeremiah’s watchmen are Habakkuk’s watchmen who asks the question about what will be his position in the argument or debate of his history?

Сумнів Томи на початку П’ятидесятницького періоду, який типологічно відображає бунт проти вістки, що прийшла в день П’ятидесятниці, типізував потрясіння, яке сталося, коли керівництво адвентизму сьомого дня піднялося й чинило опір вістці до Лаодикійської церкви, як її представили Джонс і Ваггонер у 1888 році. У 1888 році могутній ангел вісімнадцятого розділу Об’явлення зійшов, щоб осяяти землю Своєю славою, але значною мірою через небажання тих лідерів відкласти наперед сформовані погляди бунт Корея, Датана та Авірама повторився. Тома, юдеї в день П’ятидесятниці, бунт Корея за днів Мойсея, бунт 1888 року — все це типологічно відображає 11 вересня, коли, за Йоілом, мала засурмити сурма. Та сурма, за Ісаєю, була засурмлена, щоб виявити гріхи Божого народу, тим самим типологічно відображаючи 1888 рік і вістку до Лаодикії. Сторож Єремії, який сурмить у сурму, закликаючи повернутися до «стародавніх стежок», узгоджується з Ісаєю, що підносить свій голос, наче сурму. Сторожі Єремії — це сторожі Аввакума, які ставлять запитання про те, якою буде їхня позиція в суперечці чи дебаті їхньої історії?

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Я стану на своїй варті, піднімуся на вежу й пильнуватиму, щоб побачити, що він скаже мені, і що я відповім, коли мені докорять. Авакума 2:1.

The word “reproved” means “rebuked or argued with” and it infers a question, for the next verse provides an answer.

Слово «reproved» означає «того, кого насварили або з ким сперечалися», і воно натякає на запитання, бо наступний вірш дає відповідь.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> І Господь відповів мені й сказав: Запиши видіння і виразно накресли його на таблицях, щоб той, хто читає його, міг бігти. Аввакума 2:2.

The “debate” or shaking that began in fulfillment of Millerite history was the message of William Miller and his rules of prophetic interpretations versus the theologians of Protestantism. The debate in Millerite history began with the confirmation of the Millerite message on August 11, 1840 when no “less a personage than Jesus Christ” descended with a little book that John was to take and eat. The argument of the watchmen of Habakkuk, the doubts of Thomas, the rebellion of 1888, the rebellion of Korah, the argument of drunkenness at Pentecost all witness to a debate which began at 9/11. The controversy which is debated is over the message of the latter rain, which began to sprinkle on 9/11.

"Дискусія" або потрясіння, що розпочалося як сповнення міллеритської історії, полягало у протиставленні звістки Вільяма Міллера та його правил тлумачення пророцтв богословам протестантизму. Дискусія в міллеритській історії почалася з підтвердження міллеритської звістки 11 серпня 1840 року, коли не "хто інший, як Ісус Христос" зійшов із книжечкою, яку Іван мав узяти й з’їсти. Суперечка сторожів Авакума, сумніви Томи, бунт 1888 року, бунт Кораха, звинувачення у п’янстві в день П’ятидесятниці — усе це свідчить про дискусію, що почалася 9/11. Суперечка точиться навколо звістки пізнього дощу, який почав накрапувати 9/11.

The answer in Habakkuk that led the Millerites to produce the 1843 chart connects with the development of two classes of worshippers represented Korah and associates versus Moses, by Thomas and the other disciples; the Jews argument of drunkenness at Pentecost, the leadership of Adventism in 1888; the Protestants versus the Millerites in 1844 and the foolish and wise virgins of October 22, 1844.

Відповідь у книзі Авакума, яка спонукала міллеритів створити діаграму 1843 року, пов’язана з розвитком двох класів поклонників, представленим у: Кореєм та його прибічниками проти Мойсея; Фомою та іншими учнями; аргументом юдеїв про п’янство в день П’ятидесятниці; керівництвом адвентизму у 1888 році; протестантами проти міллеритів у 1844 році; а також нерозумними й мудрими дівами 22 жовтня 1844 року.

On 9/11 Christ breathed upon His disciples the Holy Spirit as a few drops before the full outpouring at the Sunday law. He then opened their understanding to the prophetic message beginning, “line upon line” with Moses by leading those disciples back to Jeremiah’s old paths where they were anointed to blow a warning trumpet. Christ breath at 9/11 came from Ezekiel’s and John’s four winds and it was the Laodicean message, which is the “straight testimony” which causes a shaking as it is resisted. 1888 typifies the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, for it was not only the message which was being rejected, but also the chosen watchmen that were giving the trumpet a certain sound.

9/11 Христос дихнув на Своїх учнів Святим Духом, як кілька крапель перед повним вилиттям при недільному законі. Потім Він відкрив їм розуміння пророчого послання, починаючи "рядок на рядок" з Мойсея, ведучи тих учнів назад на Єреміїні давні стежки, де їх помазали сурмити в попереджувальну сурму. Христове дихання на 9/11 походило від чотирьох вітрів Єзекіїля та Івана, і це було Лаодикійське послання, тобто "пряме свідчення", яке спричиняє потрясіння, коли йому чинять опір. 1888 рік є прообразом бунту Корея, Датана й Авірона, бо відкидали не лише послання, а й обраних сторожів, які давали сурмі певний звук.

Sister White penned that the, “shaking I had seen” “would be caused by the straight testimony called forth by the counsel of the True Witness to the Laodiceans.” The 1888 message was that straight testimony, and both 1888 and 9/11 mark the descent of the angel of Revelation eighteen.

Сестра Вайт написала, що «потрясіння, яке я бачила, буде спричинене прямим свідченням, спонукованим порадою Правдивого Свідка до лаодикійців». Звістка 1888 року була тим прямим свідченням, і як 1888 рік, так і 11 вересня позначають зішестя ангела з вісімнадцятого розділу Об’явлення.

> “A straight testimony must be borne to our churches and institutions, to arouse the sleeping ones.’

> "Пряме свідчення повинно бути донесене до наших церков і установ, щоб пробудити сплячих.'

> “When the word of the Lord is believed and obeyed, steady advancement will be made. Let us now see our great need. The Lord cannot use us until he breathes life into the dry bones. I heard the words spoken: ‘Without the deep moving of the Spirit of God upon the heart, without its life-giving influence, truth becomes a dead letter.’” Review and Herald, November 18, 1902.

> Коли слову Господньому вірять і його слухаються, відбуватиметься стійкий поступ. Тепер побачмо нашу велику потребу. Господь не може використати нас, доки не вдихне життя в сухі кості. Я почув такі слова: «Без глибокої дії Духа Божого на серце, без Його життєдайного впливу, істина стає мертвою літерою». Рев’ю енд Геральд, 18 листопада 1902 року.

At 9/11 the Laodicean message reached its perfect fulfillment as the last call to God’s former covenant people began to be sounded. It is then that Sister White notes, “A straight testimony must be borne to our churches and institutions, to arouse the sleeping ones.” The Laodicean message began when the angel of Revelation eighteen descended at 9/11, which means that at 9/11 the message to Laodicean Seventh-day Adventists was and is to “awake.” Joel commanded the drunkards to awake in verse five of chapter one. 9/11 marks the arrival of the final testing period for Adventism and it represents Joel’s command to awake. The beginning of the Pentecostal season starts with an awakening of God’s people at 9/11 and ends with the fulfillment of the parable of the ten virgins just before the Sunday law.

11 вересня Лаодикійська вістка досягла свого досконалого здійснення, бо почав звучати останній заклик до колишнього завітного народу Божого. Саме тоді сестра Вайт зазначає: «Пряме свідчення має бути донесене до наших церков і установ, щоб пробудити сплячих». Лаодикійська вістка почалася, коли ангел з вісімнадцятого розділу Об’явлення зійшов 11 вересня, що означає, що 11 вересня вістка до лаодикійських адвентистів сьомого дня була й є: «Прокиньтеся». Йоіл наказав п’яницям прокинутися у п’ятому вірші першого розділу. 11 вересня позначає настання остаточного періоду випробування для адвентизму і представляє наказ Йоіла прокинутися. П’ятидесятницький період розпочинається пробудженням Божого народу 11 вересня і завершується виконанням притчі про десять дів безпосередньо перед недільним законом.

The awakening at 9/11 is a call to the final generation of a covenant people who are in apostasy. The awakening just before the Sunday law closes the door on the former covenant people. The beginning and the ending are the same and in July of 2023 the two witnesses of Revelation eleven were awakened to the rebellion of the prediction of July 18, 2020. The middle awakening is represented by rebellion, which identifies 9/11 as the first letter of the Hebrew alphabet, July 18, 2020 as the thirteenth letter and the Sunday law as the twenty-second and last letter of the Hebrew alphabet. The twenty-second letter represents the combination of divinity with humanity that is finalized in the last of those three awakenings.

Пробудження 9/11 є закликом до останнього покоління народу завіту, який перебуває у відступництві. Пробудження безпосередньо перед недільним законом зачиняє двері для колишнього народу завіту. Початок і кінець однакові, і в липні 2023 року двоє свідків одинадцятого розділу Об’явлення були пробуджені щодо бунту, пов’язаного з передбаченням від 18 липня 2020 року. Середнє пробудження представлене бунтом, який визначає 9/11 як першу літеру єврейського алфавіту, 18 липня 2020 року — як тринадцяту літеру, а недільний закон — як двадцять другу й останню літеру єврейського алфавіту. Двадцять друга літера представляє поєднання божественного з людським, яке завершується в останньому з тих трьох пробуджень.

The Lord “breathes life into the dry bones” at 9/11, just as He breathed the Holy Spirit on the disciples at the beginning of the Pentecostal period. The disciples after His ascension represent those who received the Holy Spirit, and who thereafter had their understanding of the prophetic Word opened up through the methodology of “line upon line.” The reception of the Holy Spirit occurred while eating a meal, for to spiritually eat requires that you eat the flesh and drink the blood of Jesus, who is the Word.

Господь «вдихає життя в сухі кості» під час 9/11, так само як Він дихнув на учнів Святим Духом на початку п’ятидесятницького періоду. Учні після Його вознесіння представляють тих, які отримали Святого Духа, і яким згодом було відкрите розуміння пророчого Слова через методологію «рядок за рядком». Прийняття Святого Духа відбулося під час трапези, бо щоб духовно їсти, потрібно їсти тіло і пити кров Ісуса, який є Словом.

The rebels who joined with Korah, Dathan and Abiram represent (as do the leadership of Adventism in 1888) the class who cause the shaking by opposing the trumpet message identifying the sins of God’s people, and while also calling for a return to the old paths, the foundational truths represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six. The trumpet is calling for both revival and reformation. The first of Miller’s prophetic jewels, and also the first to be rejected by Adventism represents the beginning and ending of the Millerite movement. The beginning and ending of the message of the first angel as proclaimed by the Millerites is marked by Moses’ “seven times.” In the beginning it was accepted, at the end it was rejected. Due to that rejection Ezekiel presents Adventism as a valley of dead dry bones. The period from 1863 unto the Sunday law in the United States is the valley of vision, according to Isaiah twenty-two, but it is a valley of dead dry bones according to Ezekiel. Both of those prophetic valleys align with Joel’s valley of Jehoshaphat, which Joel also identifies as the valley of decision.

Бунтівники, що приєдналися до Кораха, Датана й Авірама, представляють (як і керівництво Адвентизму в 1888 році) групу, яка спричиняє струшування, противлячись суремному посланню, що виявляє гріхи Божого народу й водночас закликає повернутися на стародавні стежки, до основоположних істин, представлених «сім разів» із книги Левіт, розділ двадцять шостий. Сурма кличе і до відродження, і до реформації. Перша з пророчих коштовностей Міллера, і водночас перша, яку відкинув Адвентизм, представляє початок і закінчення міллеритського руху. Початок і закінчення вістки першого ангела, проголошеної міллеритами, позначені «сім разів» у Мойсея. На початку це прийняли, у кінці відкинули. Через те відкинення Єзекіїль зображує Адвентизм як долину мертвих сухих кісток. Період від 1863 року й до недільного закону у Сполучених Штатах є долиною видіння за книгою Ісаї, розділ двадцять другий, але за Єзекіїлем це — долина мертвих сухих кісток. Обидві ті пророчі долини узгоджуються з долиною Йосафата у книзі Йоіла, яку Йоіл також називає долиною вирішення.

With these concepts in place the question may be asked how is it that at 9/11 the book of Joel became the message Peter identified at Pentecost? We’ll try to clarify these concepts in the following articles.

З огляду на ці поняття постає питання: як сталося, що під час 9/11 книга Йоіла стала тим посланням, на яке Петро вказав у день П’ятдесятниці? Ми спробуємо прояснити ці поняття в наступних статтях.

> “(Written November 5, 1892, from Adelaide, South Australia, to ‘Dear Nephew and Niece, Frank and Hattie [Belden].’)

> (Написано 5 листопада 1892 року з Аделаїди, Південна Австралія, до «Дорогого племінника і дорогої племінниці, Френка і Хетті [Белден]».)

> “When you are enlightened by the Holy Spirit, you will see all that wickedness at Minneapolis as it is, as God looks upon it. If I never see you again in this world, be assured that I forgive you the sorrow and distress and burden of soul you have brought upon me without any cause. But for your soul’s sake, for the sake of Him who died for you, I want you to see and confess your errors. You did unite with those who resisted the Spirit of God. You had all the evidence that you needed that the Lord was working through Brethren Jones and Waggoner; but you did not receive the light; and after the feelings indulged, the words spoken against the truth, you did not feel ready to confess that you had done wrong, that these men had a message from God, and you had made light of both message and messengers.

> Коли тебе просвітить Святий Дух, ти побачиш усю ту нечестивість у Міннеаполісі такою, якою вона є, як Бог дивиться на неї. Якщо я більше ніколи не побачу тебе в цьому світі, будь певен, що я прощаю тобі той смуток, ту скорботу і душевний тягар, які ти без жодної причини спричинив мені. Але заради твоєї душі, заради Того, Хто помер за тебе, я хочу, щоб ти побачив і визнав свої помилки. Ти приєднався до тих, хто противився Духові Божому. Ти мав усі потрібні докази того, що Господь діяв через братів Джонса і Ваггонера; але ти не прийняв світла; і після тих почуттів, яким ти дав волю, слів, сказаних проти істини, ти не відчував готовності визнати, що вчинив неправильно, що ці мужі мали вістку від Бога, а ти злегковажив і вісткою, і вісниками.

> “Never before have I seen among our people such firm self-complacency and unwillingness to accept and acknowledge light as was manifested at Minneapolis. I have been shown that not one of the company who cherished the spirit manifested at that meeting would again have clear light to discern the preciousness of the truth sent them from heaven until they humbled their pride and confessed that they were not actuated by the Spirit of God, but that their minds and hearts were filled with prejudice. The Lord desired to come near to them, to bless them and heal them of their backslidings, but they would not hearken. They were actuated by the same spirit that inspired Korah, Dathan, and Abiram. Those men of Israel were determined to resist all evidence that would prove them to be wrong, and they went on and on in their course of disaffection until many were drawn away to unite with them.

> Ніколи раніше я не бачила серед нашого народу такої непохитної самовдоволеності та небажання прийняти й визнати світло, як те, що виявилося в Міннеаполісі. Мені було показано, що жоден із тих, хто плекав дух, виявлений на тому зібранні, уже не матиме ясного світла, щоб розпізнати дорогоцінність істини, посланої їм з небес, доки вони не упокорять свою гордість і не визнають, що ними керував не Дух Божий, а що їхні уми й серця були сповнені упередженості. Господь бажав наблизитися до них, благословити їх і зцілити їх від їхнього відступництва, але вони не хотіли прислухатися. Ними керував той самий дух, який надихав Кораха, Датана та Авірама. Ті мужі Ізраїлю були сповнені рішучості відкидати всі докази, які довели б їхню неправоту, і вони вперто йшли далі своїм шляхом відчуження, аж поки багато хто не був відвернений і не приєднався до них.

> “Who were these? Not the weak, not the ignorant, not the unenlightened. In that rebellion there were two hundred and fifty princes famous in the congregation, men of renown. What was their testimony? ‘all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord?’ [Numbers 16:3]. When Korah and his companions perished under the judgment of God, the people whom they had deceived saw not the hand of the Lord in this miracle. The whole congregation the next morning charged Moses and Aaron, ‘Ye have killed the people of the Lord’ [verse 41], and the plague was upon the congregation, and more than fourteen thousand perished.

> Хто були ці люди? Не слабкі, не невігласи, не неосвічені. У тому заколоті було двісті п’ятдесят князів, знаних у громаді, мужів славних. Яким було їхнє свідчення? «Вся громада свята, кожен із них, і Господь серед них; то чому ж ви підноситеся над громадою Господньою?» [Числа 16:3]. Коли Корей та його спільники загинули під судом Божим, люди, яких вони ввели в оману, не побачили в цьому чуді руки Господа. Наступного ранку вся громада звинуватила Мойсея та Аарона: «Ви вбили народ Господній» [вірш 41], і пошесть уразила громаду, і загинуло понад чотирнадцять тисяч людей.

> “When I purposed to leave Minneapolis, the angel of the Lord stood by me and said: ‘Not so; God has a work for you to do in this place. The people are acting over the rebellion of Korah, Dathan, and Abiram. I have placed you in your proper position, which those who are not in the light will not acknowledge; they will not heed your testimony; but I will be with you; My grace and power shall sustain you. It is not you they are despising, but the messengers and the message I send to My people. They have shown contempt for the word of the Lord. Satan has blinded their eyes and perverted their judgment; and unless every soul shall repent of this their sin, this unsanctified independence that is doing insult to the Spirit of God, they will walk in darkness. I will remove the candlestick out of his place except they repent and be converted, that I should heal them. They have obscured their spiritual eyesight. They would not that God would manifest His Spirit and His power; for they have a spirit of mockery and disgust at My word. Lightness, trifling, jesting, and joking are daily practiced. They have not set their hearts to seek Me. They walk in the sparks of their own kindling, and unless they repent they shall lie down in sorrow. Thus saith the Lord: Stand at your post of duty; for I am with thee, and will not leave thee nor forsake thee.’ These words from God I have not dared to disregard.

> Коли я вирішив залишити Міннеаполіс, ангел Господній став біля мене й сказав: «Не так; Бог має для тебе працю в цьому місці. Народ повторює бунт Корея, Датана й Авірама. Я поставив тебе на належне місце, яке ті, що не перебувають у світлі, не визнають; вони не зважатимуть на твоє свідчення; але Я буду з тобою; Моя благодать і сила підтримають тебе. Зневажають вони не тебе, а посланців і послання, які Я посилаю Моєму народові. Вони виявили зневагу до слова Господнього. Сатана осліпив їхні очі й спотворив їхнє судження; і якщо кожна душа не покається в цьому своєму гріху, у цій неосвяченій незалежності, що зневажає Духа Божого, вони ходитимуть у темряві. Я пересуну свічник з його місця, якщо тільки не покаяться й не навернуться, щоб Я їх зцілив. Вони затемнили свій духовний зір. Вони не хочуть, щоб Бог явив Свого Духа і Свою силу; бо в них дух насмішки та відрази до Мого слова. Легковажність, пустощі, жарти й глузування щодня панують. Вони не спрямували свого серця, щоб шукати Мене. Вони ходять в іскрах, що їх самі розпалили, і якщо не покаяться, то ляжуть у скорботі. Так говорить Господь: Стій на своєму посту; бо Я з тобою і не залишу тебе й не покину тебе». Я не посмів знехтувати цими словами від Бога.

> “Light has been shining in Battle Creek in clear, bright rays; but who of those that acted a part in the meeting at Minneapolis have come to the light and received the rich treasures of truth which the Lord sent them from heaven? Who have kept step and step with the Leader, Jesus Christ? Who have made full confession of their mistaken zeal, their blindness, their jealousies and evil surmisings, their defiance of truth? Not one; and because of their long neglect to acknowledge the light, it has left them far behind; they have not been growing in grace and in the knowledge of Christ Jesus our Lord. They have failed to receive the needed grace which they might have had, and which would have made them strong men in religious experience.

> Світло сяяло в Батл-Кріку ясними, яскравими променями; але хто з тих, що брали участь у зібранні в Міннеаполісі, прийшов до світла і прийняв багаті скарби істини, які Господь послав їм з небес? Хто йшов крок у крок із Провідником, Ісусом Христом? Хто повністю визнав свою помилкову ревність, свою сліпоту, свої ревнощі та лихі підозри, свій зухвалий спротив істині? Жоден; і через їхнє тривале нехтування визнанням світла воно залишило їх далеко позаду; вони не зростали в благодаті та в пізнанні Христа Ісуса, Господа нашого. Вони не спромоглися прийняти потрібну благодать, яку могли б мати, і яка зробила б їх міцними людьми в релігійному досвіді.

> “The position taken at Minneapolis was apparently an insurmountable barrier which in a great degree shut them in with doubters, questioners, with the rejecters of truth and the power of God. When another crisis comes, those who have so long resisted evidence piled upon evidence will again be tested upon the points where they failed so manifestly, and it will be hard for them to receive that which is from God and refuse that which is from the powers of darkness. Therefore their only safe course is to walk in humility, making straight paths for their feet, lest the lame be turned out of the way. It makes every difference whom we company with, whether it is with men who walk with God and who believe and trust Him, or with men who follow their own supposed wisdom, walking in the sparks of their own kindling.

> Позиція, зайнята в Міннеаполісі, стала, очевидно, непереборною перешкодою, яка значною мірою замкнула їх разом із тими, хто сумнівається, хто ставить під сумнів, із тими, хто відкидає істину й силу Божу. Коли настане ще одна криза, ті, хто так довго противився доказам, що накопичувалися, — доказ за доказом, — знову будуть випробувані в тих питаннях, де вони так очевидно зазнали поразки, і їм буде важко прийняти те, що від Бога, і відкинути те, що від сил темряви. Тому їхній єдиний безпечний шлях — ходити в смиренні, роблячи прямими стежки для своїх ніг, щоб кульгаве не звернуло з дороги. Велику різницю має те, з ким ми товаришуємо: чи з людьми, які ходять із Богом і вірять та довіряють Йому, чи з людьми, які покладаються на власну, уявну мудрість, ходячи в іскрах, які вони самі розпалили.

> “The time and care and labor required to counteract the influence of those who have worked against the truth has been a terrible loss; for we might have been years ahead in spiritual knowledge; and many, many souls might have been added to the church if those who ought to have walked in the light had followed on to know the Lord, that they might know His going forth is prepared as the morning. But when so much labor has to be expended right in the church to counteract the influence of workers who have stood as a granite wall against the truth God sends to His people, the world is left in comparative darkness.

> Час, старання та праця, потрібні, щоб протидіяти впливу тих, хто працював проти істини, стали страшною втратою; адже ми могли б бути на роки попереду в духовному пізнанні, і дуже багато душ могло б приєднатися до церкви, якби ті, хто мав ходити у світлі, продовжували йти, щоб пізнати Господа, аби пізнати, що вихід Його приготований, як світанок. Але коли стільки праці доводиться докладати саме в церкві, щоб протидіяти впливу працівників, які стали, мов гранітна стіна, проти істини, яку Бог посилає Своєму народові, світ залишається у відносній темряві.

> “God meant that the watchmen should arise and with united voices send forth a decided message, giving the trumpet a certain sound, that the people might all spring to their post of duty and act their part in the great work. Then the strong, clear light of that other angel who comes down from heaven having great power, would have filled the earth with his glory. We are years behind; and those who stood in blindness and hindered the advancement of the very message that God meant should go forth from the Minneapolis meeting as a lamp that burneth, have need to humble their hearts before God and see and understand how the work has been hindered by their blindness of mind and hardness of heart.

> Бог мав на увазі, щоб сторожі підвелися і одностайними голосами виголосили рішуче послання, давши трубі певний звук, щоб усі люди стали на свій пост і виконали свою частку у великій справі. Тоді сильне, ясне світло того іншого ангела, що сходить з неба, маючи велику владу, наповнило б землю його славою. Ми роками відстаємо; і ті, що перебували в сліпоті та перешкоджали поступу саме того послання, яке, за Божим задумом, мало вийти зі зібрання в Міннеаполісі як світильник, що горить, мають потребу впокорити свої серця перед Богом і побачити та зрозуміти, як справа була перешкоджена їхньою сліпотою розуму та жорстокосердям.

> “Hours have been spent in quibbling over little things; golden opportunities have been wasted while heavenly messengers have grieved, impatient at the delay. The Holy Spirit—there has been so little appreciation of its value or the necessity for every soul to receive it. Those who do receive the heavenly endowment will go forth clad with the armor of righteousness to do battle for God. They will respect the leadings of the Lord and will be filled with gratitude to Him for His mercy. But in many, many places, and on many, many occasions, it could truthfully be said as in Christ’s day of those who profess to be God’s people, that not many mighty works could be done, because of their unbelief. Many who have been bound in fetters of darkness have been respected because God has used them, and their unbelief has aroused doubt and prejudice against the message of truth which angels of heaven were seeking to communicate through human agencies—justification by faith, the righteousness of Christ.” The 1888 Materials, 1066–1070.

> "Години було витрачено на суперечки через дрібниці; дорогоцінні нагоди було змарновано, тоді як небесні вісники сумували, втрачаючи терпіння через зволікання. Святий Дух — так мало цінували Його значення та необхідність того, щоб кожна душа Його прийняла. Ті, хто прийме небесний дар, вийдуть, зодягнені в обладунок праведності, до бою за Бога. Вони шануватимуть провід Господа і будуть сповнені вдячності Йому за Його милість. Але в багатьох, багатьох місцях і в багатьох, багатьох випадках можна було б правдиво сказати, як і за днів Христа, про тих, хто називає себе Божим народом, що через їхнє невір’я не могло бути звершено багато великих діл. Багатьох, скутих кайданами темряви, поважали, бо через них Бог діяв, а їхнє невір’я породило сумніви та упередження проти звістки істини, яку ангели неба прагнули передати через людські знаряддя — виправдання вірою, праведність Христа." Матеріали 1888 року, 1066–1070.

Back to Articles